Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що з відповідачем 18 вересня 1993 року зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають неповнолітню дитину. У теперішній час з відповідачем склались важкі відношення. Розлад сімейного життя стався через суперечки та нерозуміння один одного. Зараз проживають окремо. Шлюбні відносини припинені з 2012 року. Вважає, що шлюб розпався остаточно, на примирення не згодна. Позивачка до судового засідання не зявилась надавши заяву з проханням розглядати справу за її відсутністю, на задоволенні позову наполягає. Відповідач до судового засідання не зявився по невідомій суду причині повторно, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст. 224 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18 вересня 1993 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, виданого 18 вересня 1993 року Міським відділом ЗАЦС міста Маріуполя Донецької області, актовий запис № 1969. Згідно свідоцтва про народження, виданого 31 січня 2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського райуправління юстиції м. Маріуполя Донецької області, актовий запис № 74, [PERSON] народилась 09 січня 2003 року, батьками якої у свідоцтві зазначені сторони по справі. Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно ст. 110 СК України, один із членів подружжя має право на звернення до суду із позовом про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивачка скористалась даним правом та звернулась до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. За таких обставин, суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу є неможливим, тому він підлягає розірванню. Згідно ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповіда\-ча на користь позивача також витрати по сплаті судового збору. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір, сплачений позивачем при подачі позовної заяви до суду, що підтверджується квитанцією. На підставі ст. ст. 110, 112 СК України,

Outcome: approved