Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-27 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про визнання права власності на 1/2 спільного майна подружжя, реальний розподіл будинковолодіння та земельної ділянки на [ADDRESS]. Ухвалою суду від 28.01.2015 року позовну заяву в частині вимог щодо поділу земельної ділянки залишено без розгляду. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали та пояснили, що з 29.08.1981 року позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірвали 20.02.2004 року. За час перебування у шлюбі вони придбали житловий будинок та отримали у власність земельну ділянку на [ADDRESS]. Протягом останнього часу відповідач не допускає її до спірного будинку, чинить перешкоди у здійсненні її права власності. Оскільки в добровільному порядку вирішити питання поділу майна відповідач відмовляється, враховуючи висновок будівельно-технічної експертизи про те, що спірний будинок поділу не підлягає, просить визнати за нею право власності на 1/2 частку вказаного житлового будинку. Відповідач та його представник в судовому засіданні щодо задоволення позову шляхом визнання права власності за ним та позивачкою по 1/2 спірного житлового будинку не заперечили. Однак наголосили, що оскільки позивачка є ініціатором звернення до суду з цим позовом, тому на неї одну слід покласти витрати по сплаті коштів за проведення судової будівельно-технічної експертизи та судового збору. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що з 29.08.1981 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвали на підставі рішення Богородчанського районного суду від 20.02.2004 року (а.с.4). Відповідно до договору купівлі-продажу від 29.01.1999 року (а.с.5) відповідач придбав житловий будинок на [ADDRESS]. Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст.372 цього кодексу визначено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Аналогічні положення Цивільного кодексу зазначенні також і в Сімейному кодексі. Виходячи з положень вказаних норм законів сторони є власниками спірного житлового будинку в рівних долях. В ході розгляду справи судом призначалася судова будівельно-технічна експертиза, висновком № 8/12/14 якої констатовано, що вартість житлового будинку на [ADDRESS] становить 48438,66 грн., однак провести його розподіл є технічно неможливим. Відповідно до вимог ч.4 та ч.5 ст.71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Беручи до уваги, що жодна із сторін не погоджується на визнання за ними права власності на спірний житловий будинок в цілому зі сплатою другому співвласнику грошової компенсації за 1/2 його частку, то згідно з положеннями ст.71 СК України вказаний житловий будинок слід залишити у спільній частковій власності сторін по 1/2 частці за кожним. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України судові витрати слід розподілити між сторонами порівну. На підставі викладеного, ст.ст.368, 372 ЦК України, ст.71 СК України,

Outcome: approved