Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом, яким просила визнати за нею право власності на ? (одну другу) частину квартири [ADDRESS]. Позов обґрунтовано тим, що 05.09.1997р. між позивачкою та відповідачем було укладено шлюб, в період якого 03.08.2000 року за спільні кошти вони придбали спірну квартиру. Відповідний договір купівлі-продажу квартири був оформлений на ім'я відповідача. 30.08.2008р. шлюб між сторонами було розірвано. Позивачка вважає, що спірна квартира є сумісно набутим майном подружжя, та вона має право на ? частину цього майна. Але сторони не можуть дійти згоди щодо поділу цього майна. У судовому засіданні позивачка підтримала свій позов, підтвердила фактичні обставини, які в ньому викладені, та додатково пояснила, що після розлучення у неї не було непорозумінь з відповідачем щодо спірної квартири, і відповідач не оспорював її право на ? частину спірної квартири. Фактично спір щодо цього нерухомого майна виник між ними у жовтні-листопаді 2013 року, коли відповідач став заперечувати проти права позивачки на частину квартири. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти позову, посилаючись на те, що спірна квартира придбавалася ним за особисті кошті, які були надані його батьками, які на цей час проживають у Німеччині. Крім того, відповідачем було зроблено заяву про застосування позовної давності до позовних вимог, в обгрунтування якої відповідач зазначив, що спір щодо квартири виник у них з позивачкою відразу ж після розлучення. Також відповідач не погоджується зі звітом про оцінку спірної квартири, зазначаючи, що вартість квартири, вказана у ньому, є надто завищеною. Вислухавши сторони, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 05.09.1997р. позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб в Московському відділі РАГС м.Харкова, що підтверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER] (а.с.8). 03.08.2000р., тобто під час шлюбу, між [PERSON] (продавцем) та [PERSON] (покупцем) було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (а.с.10). При цьому в умовах договору не зазначено, що відповідач купує квартиру за особисті кошти. Оскільки вказаний правочин був укладений до набрання чинності Сімейним кодексом України, то спірні правовідносини (в частині, що стосується режиму правового регулювання власності на час придбання спірної квартири) підпадають під дію норм Кодексу про шлюб та сім'ю України 1969р. Так, відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю (аналогічна норма міститься в ст.60 СК України, який набрав чинності з 1 січня 2004 року). В судовому засіданні не знайшли свого підтвердження належними, допустимими та достатніми доказами обставини, на які посилався у своїх запереченнях відповідач, щодо придбання спірної квартири не за спільні кошти подружжя, а за його особисті кошти, передані його батьками. Таким чином, суд вважає встановленим, що спірна квартира є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя - позивачки та відповідача. 30.09.2008р. шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано, про що Червонозаводським відділом РАЦС ХМУЮ видане відповідне свідоцтво серії [NUMBER] (а.с.9). Таким чином, оскільки шлюб між подружжям було розірвано після набрання чинності Сімейним кодексом України, то його норми поширюють свою дію на спірні правовідносини з приводу поділу майна, яке належить подружжю на праві спільної сумісної власності. Згідно зі ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. В судовому засіданні не було встановлено обставин, передбачених ч.2 та ч.3 ст.70 СК України, які є підставою для відступлення від засади рівності часток подружжя, а також для збільшення частки майна подружжя дружині або чоловікові. Частиною 2 статті 72 СК України визначено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Як пояснила позивачка в судовому засіданні, даний цивільно-правовий спір виник між сторонами восени 2013 року. В той же час відповідачем не надано будь-яких допустимих та достатніх доказів на підтвердження своїх доводів про те, що час, з якого позивачка мала дізнатися про своє оспорюване ним право, починається з дати розірвання шлюбу. Тому суд вважає, що позивачкою не було пропущено строку позовної давності. Згідно зі звітом про оцінку спірної квартири, виконаним 20.09.2013р. оцінювачем ФОП [PERSON], вартість цього об'єкту становить 336917,00 грн. (а.с.14-31). Щодо доводів відповідача про його незгоду зі звітом про оцінку спірного нерухомого майна, то доказів, які б спростовували вказані у звіті відомості, у тому числі, щодо вартості спірної квартири, суду не надано. Крім того, доводи відповідача про сплату ним комунальних послуг, необхідність здійснення ремонтних робіт та щодо реєстрації у спірній квартирі їх спільної з позивачкою повнолітньої доньки не мають значення для вирішення даного цивільно-правового спору. Також не впливає на вирішення цієї справи той факт, що позивачка була знята з реєстраційного обліку місця проживання за адресою спірної квартири та не проживає у цій квартирі. На підставі викладеного,

Outcome: approved