Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

позивачка звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO] щомісячно у розмірі ? частки з усіх видів заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. У своїй позовній заяві позивачка посилається на те, що спільне життя з відповідачем не склалося. З червня 2010 р. між сторонами почали виникати сварки. З квітня 2012 р. сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Переконана, що їх подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам. Діти проживають разом з нею і перебувають на її повному утриманні. Зазначає, що з часу відколи почали проживати окремо з відповідачем, останній дітьми не піклується, їх здоров'ям, фізичним, духовним та моральним розвитком не цікавиться, матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, місце роботи його не відомо, інших дітей не має і аліментів не сплачує, а відтак, просить стягнути аліменти на утримання дітей від дня пред'явлення позову і до досягнення ними повноліття. В судовому засіданні позивач підтримала позов в повному обсязі та просила його задовольнити, з підстав, зазначених у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Пояснив, що має сезонний заробіток. З дітьми спілкується, коли у нього на то є час та можливості. Суд вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши письмові докази по справі, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 09.10.1999 р. сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі та мають спільних дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO] (а.с. 10, 11). Частинами 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між сторонами втрачене взаєморозуміння, примирення подружжя та збереження шлюбно-сімейних відносин між сторонами неможливе, суперечить інтересам подружжя та дітей. Протягом тривалого часу розгляду справи в суді, з вересня 2013 р., під час якого за клопотанням сторін судом неодноразово оголошувалися тривалі перерви для вирішення спору мирним шляхом, сторони до мирової згоди так і не дійшли. Враховуючи викладене суд вважає, що шлюб між сторонами даної справи слід розірвати. Крім того, ст.. 180 СК України визначено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом встановлено, що відповідач не має постійного місця роботи, та як ним зазначено особисто, має сезонний заробіток. Згідно ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При цьому, згідно ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Разом з тим, вимоги позивачки про стягнення аліментів в частині від заробітку (доходу) відповідача є безпідставними, оскільки відповідач, як встановлено судовим розглядом, має нерегулярний заробіток. З урахуванням вищевикладеного, матеріального становища відповідача, його стану здоров'я, стану здоров'я та матеріального становища дітей, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO] щомісячно до досягнення повноліття [PERSON], аліменти в розмірі 1500 грн. 00 коп., починаючи від дня пред'явлення позову, з 16.09.2013 року. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. та на користь позивача суму сплаченого нею судового збору у розмірі 114 грн. 70 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial