Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-29 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на ? частку земельної ділянки, посилаючись на те, що рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 12 жовтня 2015 року вона визнана власником ? частки житлового будинку та господарських споруд по вул. Волгоградська, 22 в с. Бояни Новоселицького району, які були побудовані нею під час спільного шлюбу з відповідачем. Земельна ділянка за вказаною адресою належить відповідачу. Посилаючись на вимоги ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України просила визнати за нею право власної на ? частку земельної ділянки за вказаною адресою площею 0,2285 га, яка має кадастровий номер № 7323080800:01:023:0015. В судове засідання представник позивачки не зявився, подавши до суду заяву про підтримання позову та розгляд справи у його відсутності. Відповідач також подав до суду заяву про визнання позову та розгляд справи у його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч.1\~ст. 55 Конституції України\~права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч. 1\~ст. 15 ЦК України\~та ч. 1\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 12 жовтня 2015 року за позивачкою [PERSON] визнано право власності на ? частку житлового будинку та господарських споруд по вул. Волгоградська, 22 в с. Бояни Новоселицького району, які були побудовані нею під час спільного шлюбу з відповідачем [PERSON]. Позивачка провела державну реєстрацію свого право спільної часткової власності на ? частку даного домоволодіння, що підтверджується наявним у справі витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 50009709 від 16 грудня 2015 року. Інша ? частка вказаного домоволодіння належить відповідачу. Земельна ділянка за вказаною адресою площею 0,2285 га, кадастровий номер № 7323080800:01:023:0015, із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, належить відповідачу на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 096510 від 25 вересня 2007 року. У відповідності до ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України\~встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом частини першої статті 81 Земельного кодексу України (далі ЗК України) громадяни України можуть набувати право власності на земельну ділянку шляхом приватизації за умови наявності підстав набуття права на землю, передбачених статтею 116 ЗК України. Таким чином громадянин одержує у власність частку із земельного фонду, а тому земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю. Однак, оскільки земельна ділянка по вул. Волгоградська, 22 в с. Бояни Новоселицького району знаходиться під нерухомим майном, співвласником якого є позивачка, то у такій самій частці виникає й право власності на земельну ділянку, яка необхідна для обслуговування її будинку та господарських споруд. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 11 червня 2012 року у справі № 6-66цс11, яка в силу ст. 360-7\~ЦПК України\~є обов'язковою для суду. Крім того, у пункті 18-2\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року\~(зі змінами) «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснено, що відповідно до положень статей\~81,\~116 ЗК України окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до\~статей 120 ЗК,\~377 ЦК України. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За вказаних обставин, суд вважає обґрунтованим позов та звернення позивачки до суду за захистом свого порушеного та невизначеного права у обраний нею спосіб, що повністю відповідає вимогам ст.16 ЦК України та ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, відповідно до якої кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Крім цього, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути понесені останньою судові витрати по справі у виді сплаченого судового збору. На підставі ст.ст. 328, 357, 361, 377, 392 ЦК України, ст.ст. 81, 116, 120 ЗК України, суд

Outcome: approved