Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

Позивачка звернулась з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В позовній заяві вказала, що з 12 серпня 2011 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають дитину: неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. З серпня 2017 року сторони разом не живуть, фактично сімейні стосунки припинені, у зв'язку із відсутністю взаєморозуміння, з вказаного часу сторони спільного господарства не ведуть. З цих причин вважає, що шлюбні стосунки з відповідачем зберегти неможливо. Спорів про місце проживання дитини та розподіл майна не виникає. Просить шлюб розірвати, після розірвання шлюбу прізвище залишите їй шлюбне. В судове засідання позивачка [PERSON] надала заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримку позовних вимог, позов просила задовольнити. Відповідач [PERSON] до суду надав нотаріально посвідчену заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав, просив позов задовольнити у повному обсязі, шлюб розірвати, ніяких речових, чи інших претензій до позивачки не має, згоден на місце мешкання дитини, сина [PERSON], [INFO] разом з матір'ю. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 12 серпня 2011 року, який зареєстрований у Приморському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 291, свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] видане 12.08.2011 року (а.с. 3). Від шлюбу мають дитину: [PERSON], [INFO] (а.с. 9). Сімейні стосунки припинені з серпня 2017 року, з цього ж часу сторони спільного господарства не ведуть. Спорів про місце проживання дитини та поділ майна не виникає. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із ч. ч. 3,4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 1 ст.110, ч. 2 ст. 112 СК України, за позовом одного з подружжя суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У відповідності до вимог ст. 200 ч.3 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що на теперішній час шлюб вказаний існує формально, оскільки позивач та відповідач не пов'язані спільним побутом та проживанням, подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки та дитини,і є неможливим, а сім'я сторін розпалася остаточно,відповідач позов визнав, в зв'язку з чим позовні вимоги задовольняє та постановляє рішення про розірвання укладеного між сторонами шлюбу. На підставі ст. 24, 56, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved