Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] 30.03.2012р. та договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] 31.07.2013р., вона є власником квартири [ADDRESS] бригади (вул.Гудименка) у м.Запоріжжя. В зазначеній квартирі зареєстровано 2 особи: воната відповідач [PERSON] Відповідач зареєстрований в зазначеній квартирі, але в квартирі ніколи не мешкав, не є членом її сімї, особисті речі, що належать йому, в квартирі відсутні, оплату за житлово-комунальні послуги не здійснює. Так як до теперішнього часу відповідач добровільно не знявся з реєстрації, вона вимушена нести додаткові витрати у звязку з оплатою житлово-комунальних послуг за зареєстрованого відповідача, не може вільно розпоряджатися своєї власністю, що порушує її право власності, усунення яких вона має право вимагати в судовому порядку. Просить визнати відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням та зняти з реєстраційного обліку. Позивачка в судове засідання не прибула, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує повністю, просить його задовольнити. Проти розгляд справи у заочному порядку не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився за невідомими суду причинами, про місце, день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином в порядку ч.5 ст.74 ЦПК України. Суд, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим відповідно до ст.224 ЦПК України провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився за невідомими суду причинами, про місце, день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивачки та представника третьої особи за наявними у справі доказами. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, знаходить позов обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню за таких підстав. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] 23.02.2016р., та договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] 31.07.2013р., позивачка [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] бригади (вул.Гудименка) у м.Запоріжжя. Право власності зареєстровано у встановленому законом порядку (арк.6-10). Згідно з довідкою Єдиної абонентської служби Центру обслуговування абонентів № 7 ЗМР від 09.03.2016р. № 1611, в зазначеній квартирі зареєстровано 2 особи: позивачка по справі [PERSON] та відповідач по справі [PERSON] (арк.14). Згідно з актом Єдиної абонентської служби Центру обслуговування абонентів № 7 ЗМР від 15.12.2016р., [PERSON] зареєстрований в зазначеній квартирі, але в квартирі не мешкає з серпня 2014 року та по теперішній час (арк.15). Встановлене ст.41 Конституції України право кожного володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю (даний принцип відповідно закріплений ст.317 ЦК України) передбачає право власності як абсолютне праве, яке надає власнику повноваження щодо повного, всебічного і комплексного використання трьох елементів права власності як такого. Непорушність права приватної власності означає проголошену Конституцією неможливість несанкціонованого втручання будь-кого у здійснення власником своїх повноважень, а також недопустимість дій всупереч інтересам власника, його волі тощо. Згідно зі ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї родини, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Оцінивши обставини справи та надані докази в їх сукупності, взаємозвязку і достатності, суд вважає встановленим та доведеним, що відповідач [PERSON] не проживає в спірній квартирі без поважних причин понад 1 рік, ніяких перешкод йому в користуванні спірним житлом не чинилось, тривалий час він ним не користуються з власної ініціативи, його майна в квартирі немає, житлово-комунальні послуги не сплачує, однак добровільно з реєстраційного обліку не знявся, чим чинить позивачу перешкоди в користуванні житлом, оскільки вона вимушена нести додаткові витрати по сплаті житлово-комунальних послуг. Виходячи з вимог ст.15,16 ЦК України, ст.3,4 ЦПК України, суд \~ вважає необхідним захистити порушене право власності позивачки шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням, у звязку з чим позов [PERSON] в цій частині слід задовольнити. Позовні вимоги в частині зняття відповідача з реєстрації за вказаною адресою є безпідставними, оскільки відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Тобто рішення суду про визнання особи втратившим право користування є самостійною правовою підставою для зняття відповідача з реєстрації, тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Outcome: partial