Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-05 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення на її користь аліментів в розмірі 3000 грн. на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що у шлюбі відповідачем [INFO] народилася дочка [PERSON] . Рішенням Богородчанського районного суду від 24.02.2020 року шлюб між ними розірвано, неповнолітня дитина проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач кошти на утримання дочки не надає, хоча має таку можливість, оскільки виїжджає на роботу за межі України. Вона не може самостійно забезпечити дитині належний рівень життя та забезпечити дитину всім необхідним для розумового, духовного та соціального розвитку. Вважає, що відповідач, як батько дитини зобов`язаний брати участь у матеріальному забезпеченні дитини. Ставить питання про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у зв`язку з тим, що відповідач працює сезонно, має нерегулярний, мінливий дохід. Позивачка в судове засідання не з`явилася, у поданій заяві заявлений позов підтримала, просила його задовольнити, не заперечила проти заочного розгляду справи. Представник відповідача в судовому засіданні вимоги позову визнав частково з підстав, викладених у відзиві. Пояснив, що відповідач згідний сплачувати аліменти на утримання дочки, однак у меншому розмірі ніж просить позивачка. Зазначив, що в даний час він ніде не працює, і перебуває у складному матеріальному становищі. За таких обставин просить стягувати з нього аліменти в розмірі 1500 грн. щомісячно. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити частково з таких підстав. Судом встановлено, що відповідач є батьком народженої позивачкою дочки [PERSON] , [INFO] . Дочка є неповнолітньою та проживає з матір`ю. В добровільному порядку питання щодо утримання дитини позивачка та відповідач не вирішили. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України регламентують, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Зі змісту ст.180 СК України вбачається, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька. Стаття 182 СК України передбачає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Суд, визначаючи розмір аліментів, враховує стан здоров`я та матеріальне становище позивачки, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів. Виходячи з наведених позивачкою доводів, висловлених представником відповідача заперечень, беручи до уваги досліджені докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Питання про розподіл судових витрат слід вирішити відповідно до ст.141 ЦПК України. На підставі наведеного, ст.ст. 84, 141, 180, 181, 182, 184, 191 СК України,

Outcome: partial