Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,вказуючи ,що 28 серпня 2010 року між мною та відповідачем, [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по Придніпровському району міста Черкаси Черкаського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації актів про одруження вчинено запис за № 204.За час перебування в шлюбі, мають спільну дитину - [PERSON] [INFO]. [PERSON] та відповідач, [PERSON], прожили у спільному шлюбі 5 років вели спільне господарство та будували міцні сімейні відносини. Все вище вказане більше стосується перших років спільного життя, але останні роки вони не можуть як сім'я ,проживати разом виконувати сімейні обов'язки, спокійно вирішувати навіть нескладні поточні проблеми, постійно сперечаються та принижують один одного. Постійні сварки та скандали неодноразово відбувались в присутності їхньої дитини. Їхня спільна дитина є ще маленькою і багато речей не розуміє, але в подальшому це може суттєво вплинути на її психіку, погляди на життя, в тому числі на життя в шлюбі та формування її світогляду, особливо, щодо відносин в родині між чоловіком та жінкою, які є основою в будь якої сім'ї. Вона неодноразово звертала увагу на це свого чоловіка, але відповідач повністю ігнорував та ніяк не реагувала на її зауваження. Вона та відповідач не одноразово протягом останніх років намагалися говорити один з одним проїзні особисті сімейні проблеми, спокійно вирішувати їх та ніяких результатів це не дало. В сімейних стосунках нічого не змінювалося за останніх кілька років, хоча вони прикладали для цього максимально зусиль,їхні відносини переросли в ще більш ворожі. В результаті їхніх розмов вона прийшла до висновку, що розлучення це єдиний вихід для них побудувати нове щасливе життя та зберегти нормальне бачення про сім'ю їхньої спільної дитини, тим більше відповідач особисто вирішав сам розірвати з нею будь-які стосунки. Він помешкання не відвідує , матеріально не забезпечує та не приймає участі у вихованні доньки. З підстав наведених вище, збереження їхньої сім'ї і подальше спільне проживання з відповідачем є неможливим. У відповідності до ч.3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Крім того, ч.І ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути -пред'явлений одним із подружжя. Оскільки укладання шлюбу здійснюється на засадах взаємної -любові та поваги, то збереження подружніх відносин неможливо, якщо втрачена їх основа. Тому вказана вище норма закону надає їй право звернутись до суду з відповідним позовом, в якому вимагати розірвання шлюбу.Підстави, які б перешкоджали звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу, передбачених ст. 110 Сімейного кодексу України, зокрема таких як вагітність або ж недосягнення нашою спільною дитиною одного року - відсутні. На підставі с. 112 Сімейного кодексу України, просить суд постановити рішення про розірвання шлюбу, оскільки їхнє подальше спільне життя як подружжя є неможливим, а збереження шлюбу суперечить як її інтересам та неповнолітньої дитини. Їх спільна дитина, що була народжена за час шлюбу проживає та буде проживати з нею, а питання майна, набутого в період перебування в шлюбі, будуть вирішуватись поки що в позасудовому порядку шляхом спільного порозуміння, взаємних поступок та інтересів кожного з подружжя. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин, [PERSON], матеріально не допомагає, участі у її вихованні не приймає, внаслідок чого вона не має можливості сама утримувати їхню малолітню дочку [PERSON]. Утримання дитини, надання їй матеріальної допомоги є природним обов'язком батьків, зокрема ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Всупереч зазначеним вимогам, відповідач ухиляється від свого обов'язку щодо утримання неповнолітньої дитини. Між нею та відповідачем на момент пред'явлення позову не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дитини. Відповідно до ст. 181 Сімейного кодексу України в разі відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той з подружжя, з ким дитина проживає, має право звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів. На протязі останніх місяців відповідач не підтримував з нею ніяких відносин, на момент подання цього позову вона не має достовірних відомостей про те, де саме працює її чоловік. За останні місяці він неодноразово змінював місце своєї роботи, яка була не кваліфікована за його визначеною професійною спеціальністю, а тому мала зміст різного характеру, виду та сфери діяльності, що призводило до отримання відповідачем непостійних та нерегулярних доходів, які в досить значній частині становили доходи від неофіційних джерел. Відповідно до ч. З ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду аліменти на утримання дитини можуть бути присуджені у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. До обставин, які надають суду право визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, належать, зокрема, випадки, коли платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Відповідач не має інших неповнолітніх чи малолітніх дітей, не має на утриманні інших осіб, зокрема батьків чи осіб, які потребують обов'язкового утримання з його боку. Вона змушена сама утримувати та виховувати малолітню дочку, одночасно працювати за для матеріального забезпечення себе та їхньої спільної дитини, при тому, що вона отримує заробітну плату лише в розмірі близько 2 000 грн., якої недостатньо для належного, необхідного та достатнього забезпечення і утримання як неповнолітньої дочки та особисто проживання. У відповідності до п. 14 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року, у випадку коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, про порядок та розмір виплати коштів на утримання дітей, дружини (чоловіка), суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини. Просить суд шлюб між нею, [PERSON], та відповідачем, [PERSON], зареєстрований 28 серпня 2010року зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по Придніпровському району міста Черкаси Черкаського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації актів про одруження вчинено актовий запис№204- розірвати. Стягнути з [PERSON], [INFO] ,уродженця [INFO] ,ідентифікаційний номер [NUMBER] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] ,[INFO] у розмірі ? частини всіх видів заробітної плати, але не менше 30% прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 10 липня 2015 року. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити в повному обсязі. Відповідач позовні вимоги про розірвання шлюбу визнає,в частині стягнення аліментів заперечує ,оскільки він не працює є інвалідом 3 групи,інколи допомагає сусідам та знайомим, за що отримує фінансову винагороду. Суд заслухавши учасників процесу ,вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи приходить до наступного. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб який зареєстрований 28 серпня 2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по Придніпровському району м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції , актовий запис № 204. Від шлюбу в них є дочка [PERSON],[INFO] . Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України ,суд постановляє рішення про розірвання шлюбу ,якщо буде встановлено ,що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них,їхніх дітей,що мають істотне значення. Судом встановлено , шо спільне життя між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] не склалося. Причиною розпаду сімї стало відсутність порозуміння,відсутні спільні інтереси та погляди ,несумісність характерів,спільне господарство не ведуть та разом не проживають. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що подальше спільне життя суперечить інтересам один одного. Шлюб носить формальний характер, тому збереження сімї є неможливим. Судом встановлено ,що відповідач припинив надання матеріальної допомоги на сім»ю та утримання дитини, фактично ухиляється від виконання своїх батьківських обов»язків,являється інвалідом 3 групи та отримує пенсію .Згідно свідоцтва про народження [PERSON] , її батьком записаний [PERSON],мати [PERSON] . У відповідності зі ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Домовленості щодо способу виконання обовязку утримувати дітей між позивачем і відповідачем не досягнуто ,а тому суд вважає відповідно до ст. 183 Сімейного Кодексу України до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30% від встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Також підлягає до стягнення відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача в прибуток держави судовий збір 243грн.60коп.

Outcome: approved