Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-28 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати в розмірі 14604,81 гривень, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 3919,20 гривень та моральну шкоду у розмірі 10000,00 гривень зазначивши в позовній заяві, що 10 листопада 2017 року її було звільнено з Командитного товариства «Запорізький завод високовольтної апаратури Вакатов» і компанія» на підставі п.1 ст. 36 КЗпП, за згодою сторін. З грудня 2016 року до моменту звільнення їй не виплачувалась заробітна плата. У відповідності до ст. 116 КЗпП України, відповідач був зобовязаний в день звільнення, виплатити всі належні їй суми, однак розрахунок з позивачем у повному обсязі не здійснений до теперішнього часу. Вважає свої права порушеними, та просить стягнути з відповідача нараховану але не виплачену заробітну плату, середній заробіток за час затримки розрахунку та моральну шкоду. У судове засідання позивачка не зявилась, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, письмових заперечень суду, щодо позову не надав, з заявою про розгляд справи за його відсутності до суду не звертався, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно. Суд, за згодою позивача, вважає можливим провести заочний розгляд справи, на підставі матеріалів справи, у відповідності зі ст. 223 ч.4 ЦПК України за відсутністю відповідача. Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного: Судом встановлено, що [PERSON] з 01.04.2015 року по 10.11.2017 року працювала на КТ «Запорізький завод високовольтної апаратури Вакатов і компанія», та 10.11.2017 року звільнена за згодою сторін за ч.1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки. На підприємстві виплата заробітної плати відбувалася з затримкою. Починаючи з грудня 2016 року по листопад 2017 року, відповідач не в повному обсязі виплачував заробітну плату позивачу, в наслідок чого утворилась заборгованість по заробітній платі. Відповідно до довідки про заборгованість № 1087 від 20.11.2017 р., виданої Командитним товариством «Запорізький завод «Високовольтної апаратури Вакатов і Компанія», заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] станом на 20.11.2017 року становить 14604,81 гривень. Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження. Згідно ст.. 81 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ст.. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги є законними та обґрунтованими, доведені належними і допустимим доказами, тому з Командитного товариства «Запорізький завод високовольтної апаратури Вакатов» і компанія» підлягає стягненню на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у розмірі 14604,81 гривень. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн., посилаючись на те, що їй були заподіяні моральні страждання, викликані тим, що вона була позбавлена джерела існування, можливості реалізувати свої життєві потреби, був порушений її склад життя. Стаття 237-1 КзпП України закріплює право працівника вимагати відшкодування моральної шкоди, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до розяснень, даних в п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, обовязковому зясуванню при вирішенні спорів про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідач не довів відсутність вини в несвоєчасній виплаті позивачу заробітної плати. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує обсяг заподіяних позивачу моральних страждань, характер і тривалість цих страждань, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. З урахуванням цих обставин, суд на підставі ст. 23 ЦК України, визначає моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню позивачу у розмірі 3000,00 грн., оскільки вважає, що саме такий розмір відшкодування моральної шкоди відповідає вимогам розумності та справедливості. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначенні в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку. З огляду на те, що відповідач не провів з позивачем розрахунок при звільненні, стягненню на користь останнього підлягає середній заробіток за кожен день затримки розрахунку, виходячи з середньоденного доходу позивача, який складав 163,3 грн., та становить станом на 14.12.2017 (24 дня) 3919,20 гривень. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 640,00 грн.

Outcome: partial