Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-29 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів та стягнення додаткових витрат на дочку [PERSON]. На підтвердження позовних вимог в позовній заяві зазначила, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який в 2002 році було розірвано. Від шлюбу сторони мають спільну дочку [PERSON], [INFO]. На підставі виконавчого листа Баштанського районного суду Миколаївської області № 2-324 від 27.05.2002 року з відповідача стягувалися на користь позивача аліменти на утримання дочки в розмірі ј частини усіх видів заробітку, але не менше Ѕ неоподатковуваного мінімуму доходів громадян в місяць на дитину, починаючи з 09.04.2002 року й до її повноліття. Відповідно до даних Баштанського РВ ДВС заборгованість відповідача перед позивачем по сплаті аліментів становить 45908,18 грн., яка утворилася станом на 27.07.2011 року. Оскільки період, протягом якого утворилась заборгованість складає понад 100 днів, тому на підставі ст. 196 Сімейного кодексу України розмір пені становить 45908,18 грн. Також зазначила, що з 01.09.2016 року дочка [PERSON] навчається в Юридичному коледжі Національного університету «Одеська юридична академія», та позивачка 15.08.2018 року підписала з навчальним закладом Індивідуальний договір про підготовку фахівця. Відповідно до умов договору вартість навчання щороку становить 18300 грн., й 05.09.2018 року нею було сплачено за навчання дочки 9150 грн. Тому вважає, що відповідач повинен також сплатити додаткові витрати на дочку в сумі 9150 грн., які є половиною вартості її річного навчання. Посилаючись на викладене, позивачка просила задовольнити позов та стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 45908,18 грн. та 9150 грн. додаткових витрат на утримання дочки. 18.10.2018 року ухвалою Баштанського районного суду Миколаївської області позовну заяву було залишено без руху та визначено позивачу десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви. 01.11.2018 року від позивача надійшла уточнена позовна заява. 05.11.2018 року ухвалою Баштанського районного суду Миколаївської області було відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 03.12.2018 року. 23.11.2018 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що останній позовні вимоги про стягнення пені за прострочення спати аліментів не визнає, оскільки позивачкою в 2010 році подавалася аналогічна позовна заява про стягнення з нього пені, яка згідно з розпорядженням Баштанського відділу ДВС від 08.04.2010 року становила 11397 грн. та станом на 27.07.2010 року становить 45908 грн., що вказує на те, що в період з квітня до серпня 2010 року заборгованість по сплаті аліментів зросла на 34600 грн. Під час розгляду справи в 2011 році було подано докази відсутності заборгованості по сплаті аліментів, серед яких розпорядження від 08.04.2010 року та 12.08.2010 року, з яких вбачалося, що станом на 01.10.2010 року відповідач не мав заборгованості по сплаті аліментів. Також відповідач заперечив проти позовних вимог про стягнення з нього додаткових витрат на дитину, оскільки вказані витрати стягуються лише на неповнолітніх дітей, а дитина сторін досягла повноліття й тому вартість її навчання не входить до додаткових витрат на дитину. Крім того ним добровільно перераховано на рахунок навчального закладу 9150 грн вартості навчання дочки. 20.12.2018 року ухвалою суду за клопотанням відповідача витребувано у Баштанського районного відділу ДВС ГТУЮ в Миколаївській області додаткові документи з виконавчого провадження. В судове засідання позивачка не з'явилася, надавши до суду заяву про підтримання позовних вимог та проведення розгляду справи в її відсутність. Відповідач та його представник заперечили проти позову та просили відмовити в його задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позов, та вважали, що вказані у відзиві обставини свідчать про відсутність вини відповідача в непогашенні заборгованості та у виникненні пені, крім того вважали, що надані розрахунки державного виконавця є неналежними доказами, оскільки вони мали бути розраховані станом на день пред'явлення позову в 2018 році та відповідно до п.4 Розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень такий розрахунок мав бути здійснений в автоматизованій системі виконавчого провадження. З огляду на те, що належним чином повідомлений позивач подав заяву про підтримання позовних вимог та проведення розгляду справи в її відсутність, суд ухвалив про розгляд справи у відсутність позивача. Вислухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи (копію свідоцтва про народження [PERSON]; копію свідоцтва про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON]; копію розпорядження РВ ДВС Баштанського РУЮ від 12.06.2002 року; копію постанови Баштанського районного суду Миколаївської області від 10.04.2002 року; копію повідомлення Баштанського РВ ДВС від 13.08.2018 року № 5860; копію індивідуального договору № 2016-О-001728-31 про підготовку фахівця молодшого спеціаліста від 15.08.2016 року; копію квитанції № П4708 від 05.09.2018 року; довідку Юридичного коледжу Національного університету «Одеська юридична академія» № 39115-18 від 10.09.2018 року; відомості відділу реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Покровської районної в місті ради від 10.08.2018 року № 11093; копію розрахунку заборгованості по аліментам, затвердженого 27.07.2011 року; копію розрахунку заборгованості по аліментам [PERSON], затвердженого 07.04.2010 року; копію розпорядження відділу ДВС Баштанського РУЮ вих. № 72/3-184 від 08.04.2010 року; копію розпорядження відділу ДВС Баштанського РУЮ вих. № 223/3-184 від 12.08.2010 року; копію квитанції № 0.0.1185534618.1 від 15.11.2018 року; повідомлення Баштанського районного відділу ДВС ГТУЮ в Миколаївській області від 17.01.2019 року №298; розрахунок заборгованості по аліментам, затверджений 27.07.2011 року за період з 09.04.2002 року по 3 квартал 2008 року; розрахунок заборгованості по аліментам, затверджений 07.02.2011 року за період з 16.12.2004 року по березень 2010 року; копію повідомлення ДВС [PERSON] від 20.07.2011 року №5705/3-156; копію відповіді ДПІ у Баштанському районі від 07.06.2011 року №5119/10/29-012; матеріали цивільної справи №2-66/11), прослухавши звукозапис судового засідання по справі №2-66/11, суд, розглянувши позов в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог і необхідність часткового задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. В ході судового розгляду встановлено, що сторони мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. На підставі постанови Баштанського районного суду Миколаївської області від 10.04.2002 року з відповідача на користь позивачки на утримання дочки [PERSON] стягнуто аліменти у розмірі ј частини усіх видів заробітку, але не менше Ѕ неоподатковуваного мінімуму доходів громадян в місяць на дитину, починаючи з 09.04.2002 року й до її повноліття. Дитина знаходиться на утриманні позивачки. Відповідно до наданих суду розрахунків державного виконавця відповідач не належним чином виконував покладений на нього судом обов'язок по сплаті аліментів на утримання дитини та станом на 27 липня 2011 року заборгованість відповідача перед позивачем по сплаті аліментів складала 45908,18 грн., із яких: 31225,24 грн. - заборгованість із отриманого відповідачем доходу за даними ДПІ, 14682,94 грн. - заборгованість із отриманої допомоги в відділенні ВД ФССНВ в Баштанському районі (розрахунок заборгованості по аліментам, затверджений 27.07.2011 року за період з 09.04.2002 року по 3 квартал 2008 року (а.с. 114-115) та розрахунок заборгованості по аліментам, затверджений 07.02.2011 року за період з 16.12.2004 року по березень 2010 року (а.с. 116-117)). Згідно з повідомленням Баштанського районного відділу ДВС ГТУЮ в Миколаївській області від 03.08.2018 року №5860 заборгованість відповідача по аліментам склалася станом на 27.07.2011 року та в подальшому аліменти утримувались належним чином щомісяця. 14.08.2018 року дочка сторін досягла повноліття. З повідомлення Баштанського районного відділу ДВС ГТУЮ в Миколаївській області від 17.01.2019 року №298 станом на 17.01.2018 року залишок заборгованості боржника по аліментам становить 38505,82 грн. (а.с. 112). Зазначені правовідносини врегульовані ст.ст. 180, 196 ч.1 Сімейного кодексу України, із змісту яких слідує, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги до досягнення дітьми повноліття. У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. З процитованих вище положень закону слідує, що розмір пені за несвоєчасну сплату аліментів має визначатись станом на день ухвалення рішення судом, проте одночасно суд має керуватись належними доказами щодо розміру боргу по аліментам, в даному випадку розмір боргу по аліментам відповідача зменшується та державним виконавцем суду надані відомості про розмір заборгованості по аліментам станом на 17.01.2019 року, тому і розмір пені має вираховуватись на вказану дату. З наданого суду одного з двох самостійних розрахунків заборгованості відповідача по аліментам, а саме помісячного розрахунку заборгованості по аліментам із отриманої допомоги в відділенні ВД ФССНВ в Баштанському районі, затвердженого 07.02.2011 року за період з 16.12.2004 року по березень 2010 року (а.с. 116-117), слідує, що станом на 17.01.2019 року пеня по аліментам має розраховуватись наступним чином: - за грудень 2004 року (34,32 грн. х 5130 днів х 1%) = 1760,62 грн., - за січень 2005 року (66,65 грн. х 5099 днів х 1%) = 3398,48 грн., - за лютий 2005 року (2460,65 грн. х 5071 день х 1%) = 124779,56 грн. Разом лише за вказаним розрахунком та лише за вказаний вище період пеня становить 129938,66 грн. Таким чином, загальна сума пені по сплаті аліментів за вказаний період значно перевищує розмір заборгованості по сплаті аліментів, яка станом на 17.01.2019 року згідно з повідомленням державного виконавця становить 38505,82 грн., за такого з відповідача на користь позивача належить стягнути 38505,82 грн. пені за затримку сплати аліментів за весь період з часу виникнення заборгованості по 17.01.2019 року. З відзиву на позовну заяву та з пояснень відповідача та його представника, наданих в судовому засіданні слідує, що відповідач не погоджується з проведеними державним виконавцем розрахунками його заборгованості по аліментам, оскільки вважає, що державним виконавцем при проведенні даних розрахунків не враховані оплати по аліментам, які відповідач здійснював самостійно. При цьому, сам по собі спір щодо розміру заборгованості по аліментам не може бути підставою для відмови в задоволенні позову про стягнення пені за затримку сплати аліментів. Відповідно до ч.3 ст. 195 Сімейного кодексу України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Згідно з ч.8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. З аналізу процитованих норм слідує, що, по-перше, доказування наявності чи відсутності заборгованості по аліментам можливе відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України виключно з двох джерел: розрахунку заборгованості, проведеного виконавцем, або судового рішення, яким вирішується спір про розмір заборгованості, в разі незгоди сторони з проведеним виконавцем розрахунком. По-друге, виходячи із основних засад цивільного судочинства, як то змагальність та диспозитивність, слідує, що суд має змогу вирішувати питання про розмір заборгованості по аліментам виключно за поданою у відповідності до вимог процесуального закону заявою сторони, яка незгодна з проведеним виконавцем розрахунком. За такого, недостатньо боржнику, до якого пред'явлено позов про стягнення пені за затримку сплати аліментів, заявити про свою незгоду з проведеним виконавцем розрахунком заборгованості по аліментам, надавши квитанції. Для спростування такого розрахунку боржник відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України та на підставі ч.3 ст. 195 Сімейного кодексу України і ч.8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» має надати або інший розрахунок, здійснений виконавцем, або судове рішення, яким вирішений спір саме щодо розміру заборгованості по аліментам. Суд, при цьому, виходячи з предмету позову про стягнення пені та засад змагальності та диспозитивності, може лише вирішувати чи виникла розрахована виконавцем заборгованість по аліментам з вини платника, який розмір пені підлягає до стягнення та чи не має підстав для зменшення розміру пені і суд не в праві при розгляді саме спору про стягнення пені вирішувати питання про правильність розрахунку заборгованості по аліментам, проведеного виконавцем. При цьому, в даній справі позивачем та на запит суду державним виконавцем надано розрахунки заборгованості відповідача по сплаті аліментів, проведені державним виконавцем, та відомості про суму боргу по аліментам на час розгляду справи судом. Відповідачем, в свою чергу, на спростування наданих державним виконавцем розрахунків іншого розрахунку, проведеного виконавцем, або судового рішення про визначення дійсного розміру заборгованості по аліментам не надано. Суд також не може погодитись з позицією сторони відповідача, що надані державним виконавцем розрахунки заборгованості є неналежними доказами, оскільки в супереч п. 4 Розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 року, обчислені не в автоматизованій системі виконавчого провадженнята не станом на час звернення позивача до суду з позовом. Відповідач посилається на нову редакцію Інструкції з організації примусового виконання рішень, що набрала чинності в 2018 році, тобто значно пізніше виникнення заборгованості відповідача по аліментам, яка згідно з повідомленням Баштанського районного відділу ДВС ГТУЮ в Миколаївській області від 03.08.2018 року №5860 утворилась станом на 27.07.2011 року та в подальшому не збільшувалась і аліменти утримувались належним чином щомісяця (а.с. 13), тому відсутні підстави не приймати надані розрахунки через їх невідповідність нинішній редакції Інструкції. Суд не може погодитись також з позицією сторони відповідача щодо того, що про відсутність вини відповідача у виникненні пені та про відсутність заборгованості по аліментам свідчить факт винесення державним виконавцем розпорядження №223/3-184 від 12.08.2010 року (а.с. 113), яким вказано стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини та відкликано розпорядження державного виконавця №72 від 08.04.2010 року (а.с. 45), за яким мали стягуватись аліменти та заборгованість по аліментам. По-перше, відповідно до ч.1 ст. 196 Сімейного кодексу України необхідною умовою для стягнення пені є вина не у виникненні пені, а вина у виникненні заборгованості по аліментам, яка відповідно до матеріалів справи виникла, в тому числі через неповідомлення відповідачем про отримання ним допомоги в відділенні ВД ФССНВ в Баштанському районі, та виникла до винесення державним виконавцем вказаних розпоряджень, отже такі розпорядження власне причин виникнення заборгованості по аліментам не стосуються взагалі. По-друге, розпорядження від 12.08.2010 року про відкликання попереднього розпорядження від 08.04.2010 року жодних посилань на причини такого відкликання не містить, тому не є свідченням відсутності заборгованості відповідача по аліментам. По-третє, взяті судом до уваги розрахунок заборгованості по аліментам, затверджений 27.07.2011 року за період з 09.04.2002 року по 3 квартал 2008 року (а.с. 114-115) та розрахунок заборгованості по аліментам, затверджений 07.02.2011 року за період з 16.12.2004 року по березень 2010 року (а.с. 116-117) здійснені та затверджені в 2011 році, тобто після винесення державним виконавцем розпорядження №223/3-184 від 12.08.2010 року, тому немає підстав вважати, що винесення такого розпорядження державним виконавцем свідчило про те, що [PERSON] не мав заборгованості по аліментам. Підсумовуючи, викладене, суд, як вказано вище, приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 38505,82 грн. пені за затримку сплати аліментів за весь період з часу виникнення заборгованості по 17.01.2019 року. Оскільки позивача за подібною категорією справ звільнено від сплати судового збору з відповідача на користь держави підлягає стягненню 768,40 грн. судового збору. Що стосується вимог про стягнення додаткових витрат на дитину в сумі 9150 грн., то провадження у справі в частині вказаних позовних вимог ухвалою суду від 30.01.2019 року закрите. Враховуючи викладене та

Outcome: partial