Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому вказала, що з 19 липня 2012 року працювала в якості чергової виробничої дільниці № 3 в ТОВ «Промліфт». Наказом № 94 від 28 березня 2013 року було встановлено її робоче місце опорний пункт по вул. 22 Партзїзду, 2 в місті Кривому Розі. Наказом № 81-к від 10 липня 2013 року її було звільнено з роботи за п. 2 ст. 40 КЗпП України у звязку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоровя. 18 листопада 2013 року Центрально-Міський районний суд міста [PERSON] визнав наказ незаконним, і 5 грудня 2013 року наказ був скасований, та її поновили на роботі з цього часу. Вважає наказ в частині часу поновлення на роботі незаконним та просить поновити її на роботі з 11 липня 2013 року та стягнути середній заробіток за затримку виконання рішення суду в сумі 608 гривень 10 копійок. Крім того просить визнати незаконним невиплату належних сум остаточного розрахунку при звільненні та стягнути з відповідача заробітну плату за час затримки по день фактичного розрахунку в сумі 2006 гривень 73 копійки. Поновивши її на роботі за рішенням суду, відповідач не вказав конкретного місця її роботи, вказавши лише що це місце знаходиться в Інгулецькому районі, у звязку із чим вона не могла зявлятися на це місце. Наказом від 17 січня 2013 року вона була звільнена з роботи у звязку з неявкою на неї. Просить скасувати цей наказ та поновити її на роботі, стягнувши середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. У звязку із незаконним звільненням погіршився стан її здоровя, вона вимушена була лікуватися. Просить стягнути витрати на ліки в сумі 707 гривень 65 копійок, а також моральну шкоду в розмірі 20000 гривень. Представник відповідача позов не визнав, суду пояснив, що за рішенням суду [PERSON] була поновлена на роботі, їй була нарахована і повністю сплачена середня заробітна плата за час вимушеного прогулу, визначено її робоче місце, але до роботи позивачка не приступила, у звязку із чим була звільнена за прогул. Позивачка оскаржила звільнення, але рішенням суду, що набрало законної сили, в позові їй було відмовлено. Розрахунок з позивачкою був повністю проведений, не приступивши до роботи, позивачка нічого не заробили. Просить відмовити позивачці в повному обсязі. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що наказом від 10 липня 2013 року позивачка була звільнена з роботи із ТОВ «Промліфт», а рішенням Центрально-Міського районного суду від 18 листопада 2013 року на роботі поновлена (наказ № 142 к від 5 грудня 2013 року а.с. 13). Наказом від 10 грудня 2013 року позивачці було встановлено робоче місце (а.с. 24). Наказами від 19 грудня 2013 року і 20 грудня 2013 року у звязку із невиходом на роботу позивачці оголошувалися догани (а.с. 28, 31). Позивачка була повідомлена про можливо звільнення за ч. 3 ст. 40 КЗпП України, та власноруч написала, що з повідомленням не згодна (а.с. 34). Із табелю обліку робочого часу вбачається, що позивачка після поновлення на роботі не виходила на роботу жодного дня (а.с. 39). 17 січня 2014 року позивачка була звільнена з роботи за ч. 3 ст. 40 КЗпП України (а.с. 36). 2 червня 2014 року ТОВ «Промліфт» приєднався до ПАТ «Виробниче обєднання «Стальканат-Сілур» (а.с. 85). Згідно платіжному дорученню 18 липня 2014 року позивачці була переведена сума 608 гривень 10 копійок, тобто саме сума середнього заробітку за час затримки повного розрахунку (а.с. 88). Як вбачається із ухвали апеляційного суду від 20 листопада 2014 року в лютому 2014 року позивачка звернулася до районного суду з позовом про визнання незаконними наказів про дисциплінарні стягнення і про стягнення моральної шкоди, але в позові їй було відмовлено. Позивачка оскаржила рішення суду першої інстанції, але її скарга була залишена без задоволення (а.с. 150-153). Таким чином обставини накладення на позивачку дисциплінарних стягнень були предметом розгляду судів та рішення з цього приводу було прийнято і набрало законної чинності. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Оскільки рішенням суду, що набрало законної чинності встановлено, що позивачка притягалася до дисциплінарних стягнень за прогули на законних підставах, суд не знаходить жодних підстав для нарахування і виплати їй зарплатні за час прогулу, моральної шкоди та інших виплат та не вбачає підстав для поновлення її на роботі.

Outcome: dismissed