Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 20.08.2012р. з відповідача на її користь стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO].н., в розмірі 1/6 частини його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини. На даний час стягнутий розмір аліментів є недостатнім, оскільки змінилось її матеріальне становище, вона не має постійного заробітку, дочка постійно хворіє, потребуючи значних коштів на оздоровлення, лікування, в середньому на місяць 2000,00грн.. Відповідач добровільно допомоги дитині не надає, аліменти сплачує нерегулярно і не в повному обсязі, не бере участі у додаткових витратах на лікування дитини, приховує дійсний розмір своїх доходів. Вважає, що у зв'язку із зміною матеріального стану відповідача та її стану має право на збільшення розміру аліментів, визначивши його в твердій грошовій сумі. Просить змінити розмір аліментів і стягувати з відповідача щомісячно аліменти на утримання неповнолітньої дитини в сумі 1000,00грн. Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених в позовній заяві, просить їх задовольнити. Додатково суду пояснив, що стягнутий за рішенням суду розмір аліментів - 1/6 частина доходу відповідача, визначався в залежності від наявності у відповідача неповнолітньої дитини від першого шлюбу. На даний час ця дитина вже досягла повноліття і виплата аліментів на неї припинена, у зв'язку з чим збільшився дохід відповідача. На даний час відповідач має мінливий нерегулярний дохід, сплачує аліменти нерегулярно і в тому розмірі, який є недостатнім для належного утримання дитини, тому аліменти повинні бути стягнуті в розмірі 1000,00грн. щомісячно. Позивачка на даний час в іншому шлюбі не знаходиться, інших неповнолітніх дітей немає, не працює. Дитина сторін хронічними захворюваннями не страждає та на диспансерному обліку в лікарні не знаходиться, але хворіє на простудні захворювання, має порушення рухового апарату і потребує витрат на відповідне лікування. Витрати позивачки на дитину збільшились значно, зокрема, за рахунок сплати житлово-комунальних послуг, збільшення цін на їжу та одяг, що є загальновідомими обставинами. Вважає, що є підстави для зміни розміру аліментів. Також пояснив, що про працевлаштування відповідача позивачці нічого не було відомо, з приводу отримання дублікату виконавчого листа для звернення стягнення на заробітну плату вона не зверталась. Щодо отримання аліментів, стягнутих з пенсії відповідача, йому нічого не відомо. Але на протязі тривалого часу позивачка неодноразово зверталась до державного виконавця з приводу несплати аліментів відповідачем. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що аліменти на доньку [PERSON] були стягнуті з нього за рішенням суду в розмірі 1/6 частини з урахуванням наявності у нього іншої неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO].н.. На даний час син досяг повноліття і виплата аліментів на нього припинена. Також одночасно було стягнуто з нього аліменти на утримання позивачки до досягнення донькою трьох років в розмірі 1/12 частини. Сплата цих аліментів також припинена на даний час. На момент стягнення аліментів він не працював, але після того влаштувався на роботу і на даний час працює водієм в ГУ НПУ в Запорізькій області, має постійний регулярний дохід у вигляді заробітної плати в середньомісячному розмірі 4200,00грн., визначену вже за мінусом податків. Також він отримує пенсію за вислугу років як військовослужбовець в щомісячному розмірі приблизно 1500,00грн. і аліменти на доньку [PERSON] утримуються з нього з пенсії регулярно і щомісячно на підставі виконавчого листа. З приводу утримання аліментів із заробітної плати він звертався до державного виконавця, повідомив про своє працевлаштування, але це питання державним виконавцем вирішено не було. На даний момент в іншому шлюбі він не знаходиться, інших неповнолітніх дітей немає, мешкає один. Але у нього на утриманні є непрацездатні батьки, пенсіонери, які мешкають вони окремо, але він надає їм матеріальну допомогу. Він не заперечує, що зобов'язаний утримувати дитину, але вважає, що раніш визначений розмір аліментів, з урахуванням їх стягнення з усіх видів його доходу, є достатнім. Просить в позові відмовити. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню за такими підставами. Відповідно до ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991р. та набула чинності для України 27.09.1991р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.8,9 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно з ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ст.181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу матері, батька або у твердій грошовій сумі. Згідно з ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.1 ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника аліментів або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно з ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшений або збільшений за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них та в інших випадках, передбачених законом. Суд встановив, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 10.10.2003р. по 11.09.2012р. (арк..5,7). Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO].н. (арк.4звор.). Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 20.08.2012р., яке набрало законної сили 30.08.2012р., з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої дитини - доньки [PERSON], [INFO].н., в розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18.07.2012р. і до повноліття дитини (арк..8) Цим же рішенням з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на її утримання у розмірі 1/12 частини його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 18.07.2012р. і до досягнення дитиною - донькою [PERSON], [INFO].н., трирічного віку, тобто до [INFO]. Позивачка зареєстрована за адресою [ADDRESS] і фактично мешкає за цією адресою разом з донькою (арк..9). Згідно з наданою суду копією трудової книжки позивачки [PERSON] остання з 07.10.2014р. по 01.10.2015р. отримувала допомогу по безробіттю. На даний час даних про офіційне працевлаштування позивачки в наданій копії трудової книжки немає (арк..32-34). Згідно виписки з амбулаторної карти [PERSON], [INFO].н., вона на диспансерному обліку в КЗ «Запорізький центр первинної медико-санітарної допомоги №5» не знаходиться, з 2011р. по 2016р. отримувала амбулаторне лікування у лікаря ортопеда з діагнозом незрілість тазостегнових суглобів (2012р.), з приводу ГРВІ (2012-2013р. - 4 рази), у лікаря офтальмолога з діагнозом - гострий коньюктивіт (2014р.), з приводу ГРВІ та гострого отиту (жовтень 2014р.), з приводу гострого фаринготрахеїта (травень 2015р., жовтень 2015р.). В 2014р. проходила УЗД серця, встановлено діагноз - відкрите овальне вікно, псевдо хорда лівого шлуночка (арк..47). 16.02.2016р. пройшла медичне обстеження в Центрі сімейного здоров'я та розвитку «Диасервіс», встановлено діагноз - плоско-вальгусна деформація стоп 3 ступеня, вальгусна деформація голеней, рекомендоване масаж, електрофорез, ортопедичне взуття, санаторно-курорне лікування (арк..38). Відповідач [PERSON] з 28.02.2014р. по 06.11.2015р. працював водієм автогосподарства ГУ МВСУ в Запорізькій області, а з 07.11.2015р. по теперішній час - водієм автогосподарства ГУ НПУ в Запорізький області (арк.66,70). Згідно з довідкою ГУ ПФУ в Запорізькій області від 15.04.2016р. відповідач знаходиться на обліку в ГУ ПФУ в Запорізькій області і отримує пенсію за вислугу років в розмірі 1491,30грн. щомісячно, з якої утримуються аліменти на дитину [INFO]., зокрема, в січні-квітні 2016р. в розмірі 745,65грн. щомісячно (арк..65). Згідно з ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Оцінивши повно, всебічно та об'єктивно обставини справи, надані на їх підтвердження докази в їх сукупності, взаємозв'язку, достатності, належності та допустимості, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог позивачки щодо зміни розміру стягнутих на її користь на утримання неповнолітньої доньки аліментів, зокрема, шляхом їх збільшення з 1/6 частини доходу відповідача на 1000,00грн. щомісячно. При цьому, суд виходить з того, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст.181 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України). Ст.192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану одержувача чи платника аліментів, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст.184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс14, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Заявляючи позовну вимогу про стягнення з відповідача аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00грн., позивачка фактично заявляє вимогу про зміну розміру раніше стягнутих аліментів - 1/6 частина від доходу боржника, мотивуючи її тим, що відповідач має мінливий, нерегулярний дохід, а також погіршився її матеріальний стан і покращився матеріальний стан відповідача. Однак суд не погоджується з доводами позивачки та її представника щодо наявності у відповідача мінливого та нерегулярного доходу, оскільки в судовому засіданні відповідач надав суду належні та допустимі докази, з яких судом достовірно встановлено, що відповідач з 28.02.2014р. по теперішній час має постійне місце роботи - працює водієм автогосподарства ГУ НПУ в Запорізькій області, тобто офіційно працевлаштований в державній установі і регулярно отримує заробітну плату, середньомісячний розмір якої після утримання податків становить 4200,00грн., що сторонами в судовому засіданні фактично не оспорювалось. Також відповідач отримує регулярний дохід у вигляді пенсії за вислугу років в щомісячному розмірі 1491,30грн. Саме з пенсії відповідача утримуються аліменти на неповнолітню доньку сторін, що в перерахунку на тверду грошову суму становить 745,65грн. щомісячно. За вказаних обставин суд не знаходить підстав для визначення на даний час розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки, саме в твердій грошовій сумі. Також суд вважає безпідставними доводи позивачки та її представника щодо погіршення її матеріального стану в силу збільшення витрат на комунальні послуги, цін на їжу та одяг для дитини та на її лікування, оскільки судом встановлено, що позивачка, на яку також покладено обов'язок утримувати неповнолітню дитину, на даний час не працює, з 07.10.2014р. по 01.10.2015р. знаходилась на обліку в центрі зайнятості населення та отримувала допомогу по безробіттю, доказів того, що вона після цього з незалежних від неї причин не може працевлаштуватися або визнана непрацездатною, суду не надано. При цьому, як вже вказувалось, відповідач регулярно сплачує аліменти на доньку в розмірі 745,60грн. щомісячно, що перевищує 50 % прожиткового мінімуму для дитини до 6 років, розмір якого з 01.01.2016р. становить 1167,00грн. Також судом встановлено, що після припинення виплати аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO].н., розмір аліментів на утримання доньки [PERSON], [INFO].н., значно збільшився. Доказів того, що вказаного розміру аліментів не вистачає на утримання дитини, що витрати на дитину значно збільшились, позивачкою та її представником суду не надано. А надані ними квитанції про купівлю продуктів харчування, медичних препаратів підтверджують лише повсякденні витрати на утримання дитини і не вказують на значне їх збільшення. Крім того, доводи щодо збільшення витрат на дитину у зв'язку з її захворюванням, суд також не приймає до уваги, оскільки згідно з наданих суду медичних документів вбачається, що дитина на диспансерному обліку з будь-яким хронічним захворюванням не знаходиться, періодично отримує амбулаторне лікування у зв'язку з простудними захворюваннями, витрати на яке, на думку суду, також повинні охоплюються розміром стягнутих аліментів. Судом встановлено, що дійсно дитина сторін пройшла медичне обстеження і їй встановлено діагноз - плоско-вальгусна деформація стоп 3 ступеня, вальгусна деформація голеней, рекомендоване масаж, електрофорез, ортопедичне взуття, санаторно-курорне лікування. Але доказів того, що позивачка здійснила витрати на відповідне лікування, що вони є значними і перевищують розмір отримуваних нею аліментів, суду не надано. Суд вважає, що з урахуванням усіх інших обставин справи ці обставини не є достатніми для зміни розміру аліментів в бік їх збільшення. Крім того, суд зазначає, що діючим законодавством передбачено обов'язок батьків брати участь у додаткових витратах на утримання дитини, викликаних, зокрема, її хворобою (ст.185 СК України). На даний час таких вимог позивачка не заявляє. В той же час судом встановлено, що на час стягнення аліментів за рішенням суду, тобто серпень 2012р., відповідач не працював, пенсію не отримував, сплачував аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO].н. і одночасно з нього були стягнуті аліменти на утримання позивачки у зв'язку з доглядом за дитиною до трьох років в розмірі 1/12 частини до [INFO]. На даний час виплата аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] та позивачки припинена у зв'язку з закінченням строку, на який вони стягувались. При цьому, відповідач пояснив і це не оспрювалось представником позивачки, що він в іншому шлюбі не знаходиться, інших неповнолітніх дітей, крім доньки [PERSON], немає, мешкає один, непрацездатні батьки, яким він допомагає, мешкають окремо, працює, має регулярний дохід у вигляді заробітної плати та пенсії. Вказані обставини, на думку суду, свідчать про фактичну зміну (в бік покращення) матеріального та сімейного становища відповідача як платника аліментів, що відповідно до ст.192 СК України може бути підставою для збільшення розміру раніше стягнутих аліментів. Але, розглядаючи справу на підставі ст.11 ЦПК України в межах заявлених вимог, виходячи з того, що позивачка просить стягнути з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00грн. щомісячно і не ставить питання про збільшення частки раніше присуджених аліментів у зв'язку із зміною матеріального та сімейного становища відповідача, суд вважає, що підстав для задоволення її позовних вимог немає. Крім того, з урахуванням усіх обставин справи, суд вважає, що визначений позивачкою розмір аліментів в сумі 1000,00грн. є меншим за той, що може бути стягнутий з відповідача, навіть виходячи з раніше визначеного судом розміру аліментів - 1/6 частина його заробітку (доходу), що не відповідає принципам справедливості, розумності і в разі задоволення позову може призвести до порушення прав дитини. Так, судом встановлено і підтверджено належними доказами, що відповідач має регулярний щомісячний дохід у вигляді пенсії в розмірі 1491,30грн., з якої за виконавчим листом, виданим на підставі рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 20.08.2012р., і стягуються аліменти на утримання неповнолітньої доньки сторін в щомісячному розмірі 745,65грн. Також судом встановлено, що відповідач працює і має регулярний щомісячний дохід у вигляді заробітної плати в середньомісячному розмірі 4000-5000,00грн., з якої аліменти не утримуються, оскільки виконавчий лист направлений до виконання за місцем отримання пенсії. З урахуванням розміру усіх доходів відповідача (6500,00грн), розмір утриманих аліментів буде більшим, ніж 1000,00грн. При цьому, судом достовірно встановлено і не оспорюється сторонами, що з приводу видачі дубліката виконавчого листа про стягнення аліментів з інших видів доходу відповідача, зокрема, з заробітної плати, відповідно до ч.1 ст.370 ЦПК України державний виконавець до суду не звертався, стягувачем - позивачкою у справі це питання не ініціювалась, в той час, коли саме вона є заінтересованою в отриманні дубліката виконавчого листа, оскільки до загальних вимог звернення судового рішення до виконання (ст.368 ЦПК України) виконавчий лист видається саме особі, на користь якої постановлено рішення, тобто стягувачу. В даному випадку суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що такі дії позивачкою були вчинені. Таким чином, аліменти на утримання доньки [PERSON] фактично стягуються не з усіх наявних доходів відповідача і не з його вини, але ця обставина не є підставою для зміни (збільшення) розміру аліментів. На підставі вищевикладеного, в позові слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed