Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-10 00:00:00

Позивачка звернулась до Черкаського районного суду з позовною заявою, в якій просить визнати за нею та за [PERSON] право власності на 3/10 частини житлового будинку садибного типу з відповідною частиною надвірних споруд та земельною ділянкою, що знаходиться за адресою [ADDRESS] Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка в 2003 році придбала в СТОВ «Дніпро» 3/10 частини будинку садибного типу та сплатила 1751 грн. 87 коп., що підтверджується квитанціями до прибутково-касових ордерів таким чином вважаючи договір купівлі-продажу укладеним та таким, що відбувся. Та розпочала користуватись даним будинком де і проживає на теперішній час. В 2003 році СТОВ «Дніпро» припинило свою діяльність та передало зазначений будинок на баланс Леськівської сільської ради. 29.10.2004 року рішенням Леськівської сільської ради №100 вирішено доручити Черкаському ОБТІ провести реєстрацію та видати свідоцтво направо спільної власності на домоволодіння [ADDRESS] за [PERSON] та [PERSON]. 01.11.2004 року ЧОБТІ був виготовлений технічний паспорт на 3/10 частини даного домоволодіння. Саме з цих підстав позивачка просила задовольнити її позовні вимоги. Позивач у судове засідання не прибув, проте від представника позивача на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності та зазначено, що позивач заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не прибув, проте на адресу суду надіслав клопотання про розгляд справи за його відсутності та зазначав, що проти задоволення позовних вимог не заперечує. Суд дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази вважає, що позовні вимоги позивача до задоволення не підлягають виходячи з наступного. Судом досліджено копії квитанцій до прибуткового касового ордеру №292 від 29.10.2002 року на суму 800 грн., №295 від 30.10.2002 року на суму 200 грн. та №31 від 19.03.2003 року на суму 751 грн. 87 коп. В даних квитанціях зазначено, що перші два платежі це аванс за будинок [ADDRESS] а останній платіж це частково оплата за даний житловий будинок. Відповідно до рішення №100 від 29.10.2004 року Леськіської сільської ради доручено ЧОБТІ провести реєстрацію та видати в рівних частках свідоцтво на право спільної власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] за громадянами [PERSON] та [PERSON], ідеальна частка становить 3/10. Доручено сільському голові підписати свідоцтво на право власності. Згідно копії технічного паспорту на будинок [ADDRESS] в графі власники домоволодіння зазначені [PERSON] та [PERSON], ідеальна частка становить 3/10. В графі документи, що підтверджують право власності, не зазначено будь-яких відомостей. З огляду на наведені обставини суд констатує, що позивачка договорів купівлі-продажу даного домоволодіння не укладала, а рішення сільської ради №100 від 29.10.2004 року нею реалізовано не було і відповідно свідоцтво про право власності нею не отримано. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Держава відповідно до положень статті 55 Конституції України кожному гарантувала право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Частиною 1 статті 334 ЦК України визначено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу Відповідно до ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Суд зауважує, що і станом на час виникнення правовідносин з СТОВ «Дніпро» в 2002 та 2003 роках, аналогічні вимоги містилися і в Цивільному кодексі УРСР. Відповідно до п. 1 ст. 44 ЦК УРСР (чинного на час виникнення правовідносин) повинні укладатись у письмовій формі угоди державних, кооперативних та інших громадських організацій між собою і з громадянами, за винятком угод, зазначених у статті 43 цього Кодексу, та окремих видів угод, для яких інше передбачено законодавством Союзу РСР і Української РСР; Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Як вбачається з довідки Леськівської сільської ради №375 від 23.05.2014 року будинок [ADDRESS] знаходиться в комунальній власності Леськівської сільської ради, крім частини 1, що належить [PERSON], проте суд зауважує, що підстави набуття права власності [PERSON] сільською радою не зазначаються. Суд не бере до уваги посилання позивача на укладення усного договору купівлі-продажу з СТОВ «Дніпро», оскільки законом визначено, що такий договір має бути укладений в письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Суд вважає, що на даний час у позивача наявні всі можливості для звернення до відповідача у комунальній власності якого перебуває даний будинок, для відповідного набуття права власності на частину будинку [ADDRESS] згідно Закону. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином з огляду на вищенаведені норми, суд вважає позовні вимоги позивача не доведеними та необґрунтованими, а позов таким, що задоволенню не підлягає в повному обсязі.

Outcome: dismissed