Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в обґрунтування вимог зазначивши, що вона постійно мешкає за адресою: [ADDRESS], з 1999 року, після укладення шлюбу і по теперішній час, з дозволу власників майна. Останні мешкали за іншими адресами окремо один від одного. Оскільки на теперішній час їй потрібно оформити право власності на майно, зареєструватись за адресою, позивачка за свої кошти провела технічну інвентаризацію майна, отримала 18.09.2013 року новий технічний паспорт, згідно якого: житловий будинок [ADDRESS], є загальною площею 32.2 кв. м, житловою площею 9.7 кв. м, до нього належать господарські будівлі та споруди: «Б» - погріб, «В» - літня кухня, «Г» - сарай, «Д» - вбиральня, «Ж» - сарай, «З» - літня кухня, «І» - сарай, № 1 - огорожа, № 3 - вигрібна яма, І - замощення, все майно по теперішній час без змін. Згідно документів, вищевказане майно на праві приватної власності належить [PERSON] в розмірі 1/4 частки майна, [PERSON] в розмірі 3/4 частки майна, що підтверджується рішенням Свердловського міського суду Луганської області від 20.01.1995 року (справа № 2-94); договором дарування від 14.11.1980 року за реєстр. № 6186, зареєстрований в КП «Свердловське МБТІ» під реєстр. № 4651; свідоцтвом про право приватної власності на житловий будинок за № 160 від 27.09.1982 року. При зверненні до [PERSON], який є сусідом позивачки по вулиці, з метою оформлення документів на майно належним чином, останній стало відомо, що [INFO] в с. Валуйське, Станично-Луганського район, Луганської області [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (повторно) серії [NUMBER], актовий запис № 36 від 21.02.2013 року. Також стало відомо, що при житті [PERSON] склала заповіт від 20.10.2010 року на отримання спадщини після її смерті на користь [PERSON]. Вищезазначені обставини відповідачі по справі не заперечують, але не бажали приймати активної участі в оформленні документів, витрачати свій час та кошти. Пізніше відповідачі стали пропонувати сплатити на їх користь грошові компенсації, на що позивачка не згодна, оскільки з початку проживання за зазначеною адресою вона провадила косметичний ремонт будинку, привела в належний стан земельну ділянку, до теперішнього часу сплачує необхідні платежі по користуванню майном. Відповідачі житлом забезпечені, позивачка іншого житла не має, живе в будинку з дітьми. Зазначений факт можуть підтвердити сусіди по вулиці як свідки, на доказ надається акт депутата за їх підписами. По теперішній час за вищезазначеною адресою ніхто не зареєстрований. Звернення позивачки до нотаріуса з питання отримання у власність вказаного житла успіхом не увінчались, було рекомендовано звернутись до суду. Відкритість володіння позивач розуміє у відповідності з діючим законодавством у вигляді володіння майном як своїм, відношення до майна як до власного. Про що на підтвердження надається Акт депутата за підписами свідків. Позивач просить суд постановити рішення, яким визнати за нею, [PERSON], [INFO], право приватної власності на об'єкт нерухомого майна - житловий будинок [ADDRESS], загальною площею 32.2 кв. м, житловою площею 9.7 кв. м, до якого належать господарські будівлі та споруди: «Б» - погріб, «В» - літня кухня, «Г» - сарай, «Д» - вбиральня, «Ж» - сарай, «З» - літня кухня, «І» - сарай, № 1 - огорожа, № 3 - вигрібна яма, І - замощення. В судове засідання позивачка не з'явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, заявлені вимоги та обставини поданої позовної заяви підтримала в повному обсязі, наполягає на їх задоволенні. Відповідачі в судове засідання також не з'явилися, надали заяви, у яких просять справу розглянути за їх відсутності, підтверджують обставини щодо позову, позовні вимоги визнають. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, право приватної власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Як передбачають ст.ст. 316, 328, 331, 346 ЦК України правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності на нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, спорудження і т.п.), що відповідно до закону підлягає державної реєстрації, виникає з моменту державної реєстрації і припиняється у разі припинення юридичної особи чи смерті власника.. Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Пункт 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачає, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до рішення Свердловського міського суду Луганської області від 20.01.1995 року (а.с. 8); договору дарування від 14.11.1980 року за реєстр. № 6186, зареєстрованого в КП «Свердловське МБТІ» під реєстр. № 4651 (а.с.9-10); свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок за № 160 від 27.09.1982 року ( а.с. 11), житловий будинок [ADDRESS], до якого належать господарські будівлі та споруди, належить на праві власності [PERSON] в розмірі 1/4 частки майна, [PERSON] в розмірі 3/4 частки майна. Відповідно до свідоцтва про смерть (повторного) серії [NUMBER], актовий запис № 36 від 21.02.2013 року, [INFO] в с. Валуйське Станично-Луганського району Луганської області [PERSON] померла ( а.с. 12). Заповітом від 20.10.2010 року вона все своє майно заповіла [PERSON] ( а.с. 13). Як убачається з акту депутата за підписами свідків від 29.10.2013 року [PERSON] постійно мешкає за адресою: [ADDRESS], з 1999 року і по теперішній час зі своєю родиною ( а.с. 15). Відповідно до наданого технічного паспорту від 18.09.2013 року загальна площа будинку становить 32.2 кв. м, житлова площа становить 9.7 кв. м, та до нього належать господарські будівлі та споруди: «Б» - погріб, «В» - літня кухня, «Г» - сарай, «Д» - вбиральня, «Ж» - сарай, «З» - літня кухня, «І» - сарай, № 1 - огорожа, № 3 - вигрібна яма, І - замощення, технічні зміни відсутні ( а.с. 6-7). З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] добросовісно заволоділа житловим будинком [ADDRESS], до якого належать господарські будівлі та споруди, та продовжує мешкати відкрито, безперервно володіти ним як господар протягом більше як десяти років, лагодить та підтримує і охайному, придатному до експлуатації стані, то вона набуває право власності на це житло, а тому її позов слід задовольнити. На підставі ст.ст. 316, 328, 331, 344, 346 ЦК України,

Outcome: approved