Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-08 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на підставі ст. 344 ЦК України на житловий будинок з господарськими надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS]. Обґрунтувала вимоги тим, що відкрито, добросовісно та безперервно з 1999 року користується збудованим її батьками будинком, право власності на який не зареєстровано належним чином. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позов підтримав надавши аналогічні пояснення в обґрунтування позовних вимог. Вказував, що позивачка протягом шістнадцяти років користується та доглядає за будинком, щоб зберегти в належному стані, здійснює поточний та капітальний ремонт. Представник відповідача Київської міської ради (був замінений, як належний відповідач з Подільської РДА в м. Києві) в судове засідання не з'явилася, у поданій заяві просила розглядати справу за її відсутності, просила прийняти законне та обґрунтоване рішення, ознайомившись з матеріалами позовної заяви, жодного документу щодо належності чи позивачу чи будь-якій іншій особі вказаної земельної ділянки не надали, оскільки мова йде за надання у користування бабі та діду позивача ще за радянських часів. Третя особа [PERSON], яка є сестрою позивача, підтримала позовні вимоги. Пояснила, що її сестра [PERSON] дійсно доглядає за будинком, який побудували їх дядько [PERSON], сім»ї в нього не було, він помер у 1980р. , після його смерті батьки там проживали, а після їх смерті позивачка користується цим майном, доглядає, зробила капітальний ремонт. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, третьої особи, дослідивши письмові докази , приходить до наступних висновків. Як пояснив представник позивача , приблизно в 1920-х роках бабі та діду позивачки [PERSON], 1880року народження та [PERSON], [INFO], надана в користування земельна ділянка площею 1800 кв.м. по [ADDRESS]. На цій ділянці був збудований будинок, в якому вони проживали із сім»єю, в них було шестеро дітей. В цьому будинку на даний час продовжує проживати сім»я померлого сина баби з дідом та рідного брата позивачки [PERSON] ( який пропав безвісті ). Але з дозволу діда та баби іншому сину [PERSON] (який помер у 1980р) дозволили побудувати інший будинок на цій земельній ділянці. З матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка (кадастровий номер [NUMBER]) за адресою: [ADDRESS] на праві користування належала матері позивача [PERSON], що підтверджується витягом з кадастрового плану (а.с. 15), яка померла [INFO]. Але ця земельна ділянка має площу 582,03 кв.м. Тобто, обидві земельні ділянки до інвентаризації мали один номер 70, після чого новому будинку присвоєний номер 72. Згідно технічного паспорта на садибний житловий будинок №72, літ. А-1, від 03.04.2015 року (а.с. 8-12) загальна площа житлового будинку складає 64 кв.м., відповідно до відомостей поточної інвентаризації міського БТІ від 20.01.2006 року вказаний житловий будинок знаходився за адресою: [ADDRESS]. Як пояснила третя особа, яка є рідною сестрою позивачки, їх мати [PERSON] проживала в будинку рідного брата [PERSON] після його смерті аж до 1999року. А після смерті їх батьків у 1999р. позивачка [PERSON] також проживала в ньому, доглядала за цим майном відкрито, добросовісно. Третя особа не знає чого документи на прийняття спадщини не оформили, у неї своя сім»я, займались будівництвом свого будинку. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилалась на те, що вона протягом шістнадцяти років користується збудованим її батьками житловим будинком, право власності на який не зареєстровано ними за життя, здійснювала за власні кошти капітальний ремонт після пожежі, що сталася 13.08.2007 року, а тому вона добросовісно заволоділа чужим майном. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону бо на незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, надуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Відповідно до роз»ясень Міністерства юстиції України від 13.10.2011року «Деякі аспекти набуття права власності на об»єкти безхазяйного нерухомого майна» право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду у випадках, якщо є всі підстави вважати, що власник майна тривалий час не виявляє наміру визнати певну річ своєю, він погодився з її втратою - вона може бути визнана власністю фактичного добросовісного володільця. При цьому добросовісне володіння означає, що особа не знала і не могла знати, що володіє річчю незаконно. Отже, як встановлено в судовому засіданні, позивачка користується майном , яке побудовано батьками, а до цього ще належало діду та бабі. Тобто, спірне майно є спадковим, і його не можна вважати чужим майном в розумінні ст. 344 ЦК України. Крім того, як пояснила третя особа вона та її сестра знали про те, що майно побудовано їх батьками , братом матері , тобто родичами, і про це їм було відомо. Крім того, документів щодо сдачі будинку в експлуатацію суду не надано. Суд приходить до висновку, що позов не обґрунтований, а стороною вибрано невірний спосіб захисту, тобто такий, який не відповідає специфіці правовідносин, що виникли. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed