Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

Позивачка звернулась з позовом до Приморської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, [PERSON] про визнання права сумісної власності на частку майна та його розподіл, в якому просить визнати за нею та [PERSON] право спільної сумісної власності подружжя на ? частину домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; визнати за нею та [PERSON] право спільної сумісної власності подружжя на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 0,094 га.; визнати за [PERSON] право власності на 2/6 частини домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності на ? частину земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Представник позивачки у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні повністю підтримала доводи свого представника та просила суд задовольнити уточнену позовну заяву. Представник відповідача - Янков І.Д., в судовому засіданні з позовом не погодився та просив відмовити в повному обсязі мотивуючи це наступним. [PERSON], який помер [INFO], у 1998 році, згідно свідоцтва про право власності на житло від 09 вересня 1998 року, виданого органом приватизації державного житлового фонду виконкому Приморської сільської ради, отримав у свою власність 1/2 частини домобудови [ADDRESS]. Вказана частина домобудови була приватизована ним згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Свідоцтво видане згідно з розпорядженням (наказом) від 4 вересня 1998 року № 1282. Крім того [PERSON], згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії III - ОД № 090469, виданого головою Приморської сільської ради народних депутатів 06 червня 2003 року на підстві рішення 5 сесії XXIV склікання Приморської сільської ради народних депутатів Бітгород-Дністровського району Одеської області від 28 листопада 2002 року № 104-XXIV йому передано у приватну власність земельна ділянка площею 0,094 гектарів в межах згідно з планом, яка розташована на території Приморскьої сільської ради [ADDRESS] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадібна ділянка). Вказаний Державний акт зареєстровно в книзі записів дерджавних актів на право приватної власності на землю за № 27. Тобто, [PERSON], став власником вищевказаного майна в результаті саме приватизації державного майна. Посилання позивача у своїй позовній заяві на частину 5 стаття 61 Сімейного кодексу України, як на доказ того, що вищевказане майно є сумісною власністтю подружжя є не коректним, тому що вказана норма права вже не діє більше року, а саме з 17 травня 2012 року та не діяла на момент отримання [PERSON] права власності на вказане майно, також не діяла і на момент його смерті. Тому дана норма права, яка діяла з січня 2011 року по травень 2012 року не може братися судом до уваги при розгляді позовних вимог позивача. На підставі вищевикладеного просив суд відмовити у задоволенні позову. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні повністю підтримала доводи свого представника та просила суд відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача - Приморської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області у судове засідання не з'явився, згідно заяви просили розгляд справи проводити за відсутності представника Приморської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області. Вивчивши матеріали справи, вислухавши сторони, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню по наступних підставах. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON], який помер [INFO], на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 04.09.1998 року, виданого органом приватизації державного житлового фонду виконавчого комітету Приморської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області є власником 1/2 частини домобудови [ADDRESS]. Це Свідоцтво було видано на підставі розпорядження органу приватизації № 1282 від 04.09.1998 року. Згідно рішення виконавчого комітету Приморської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області № 104-ХХІУ від 28.11.2002 року «Про безкоштовну передачу в приватну власність земельних ділянок, які знаходились в користуванні» було вирішено, розглянувши заяви громадян України, які мешкають на території Приморської сільської ради, передати безкоштовно у приватну власність земельні ділянки для обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд громадянам згідно із додатком №1. За №23 у цьому додатку №1 позивачу - [PERSON] вирішено передати земельну ділянку за адресою : [ADDRESS], земельну ділянку площею 0, 094 га. На підставі цього рішення [PERSON] отримав Державний акт на право приватної власності на землю серії III - ОД № 090469, згідно якого [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,094 га., яка розташована за адресою : [ADDRESS], яка надана для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та спору (присадибна ділянка), який виданий головою Приморської сільської ради народних депутатів 06 червня 2003 року на підставі рішення 5 сесії XXIV склікання Приморської сільської ради народних депутатів Бітгород-Дністровського району Одеської області від 28 листопада 2002 року № 104-XXIV, та зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної вланості на землю за № 27. Таким чином, судом встановлено, що і вищевказаний будинок і земельну ділянку [PERSON] отримав безоплатно - шляхом приватизації. Ці факти були визнані та не оспорювались сторонами у судовому засіданні. Згідно ч. 1 статті 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], яке видане [INFO] виконавчим комітетом Приморською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області, актовий запис №10. Після його смерті позивачка звернулась до Білгород-Дністровського міськрайонного суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім'єю з [PERSON], в період з січня 1995 року до дня його смерті - [INFO]. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31.08.2010 року, яке набрало законної сили, встановлено факт проживання однією сім'єю [PERSON] з [PERSON], в період з січня 1995 року до дня його смерті - [INFO]. У своїй позовній заяві позивачка просить визнати вищевказаний будинок та земельну ділянку об'єктами права спільної сумісної власності подружжя, посилаючись на норми частини 5 стаття 61 Сімейного кодексу України, яка встановлює, що об'єктами права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації деравного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному із подружжя із земель деравної або комунальної власності, у тму числі, приватизації. Однак, вищевказана норма СК України, на яку посилається позивачка в якості обґрунтування своїх позовних вимог , діяла лише у період з січня 2011 року до травня 2012 року, тобто на момент отримання [PERSON] спірних будинку та земельної ділянки ця норма права не діяла та не діє на теперішній час, тому не може бути прийнята судом до уваги як правове обґрунтування позовних вимог позивачки. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо і самостійного заробітку (доходу). Тобто, з аналізу цієї норми вбачається, що майно, яке належить подружжю на праві спільної сумісної власності має бути придбане за рахунок заробітку або доходу. Оскільки безоплатна приватизація житлової площі за своїм правовим змістом не може вважатись придбанням майна за рахунок заробітку (доходу) подружжя, то і майно набуте шляхом безоплатної приватизації не може вважатись спільним майном подружжя. Відповідно до п. 23 та п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання, при цьому до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до ч.3 ст. 10 та ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тому позивач повинна довести, що зазначене в позовній заяві майно є спільним сумісним майном подружжя. У відповідності до статті 63 СК України, чоловік та жінка мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, належним їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. 1 статті 70 СК України, в разі розподілу майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна чоловіка та дружини є рівними, якщо інше на встановлено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч.ч. 1,2,3 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачка не надала суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог. Згідно статті 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Ретельно дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позивачка не надала суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог, оскільки, як встановлено у судовому засіданні і не заперечувалсь сторонами, спірний будинок та земельна ділянка були набуті [PERSON] у власність шляхом безоплатної передачі - приватизації, тобто ці об'єкти не є такими, що були придбані за спільні кошти, а тому не могуть бути визнані об'єктами права спільної сумісної вланості подружжя. Таким чином, приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до Приморської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, [PERSON] про визнання права сумісної власності на частку майна та його розподіл, є не доведеними, необгрутованими та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed