Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача, яким просила розірвати шлюб зареєстрований 03.06.2006 року Шабівською сільською радою Білгород- Дністровського району Одеської області. Від спільного шлюбу є неповнолітні діти син [PERSON], [INFO], та донька Анастасія [INFO], що унеможливлює розірвання шлюбу через органи реєстрації актів цивільного стану. Спільне життя з відповідачем виявилось невдалим, через постійні сварки та непорозуміння. Вони втратили одне до одного почуття кохання та поваги, мають несумісні характери. Вони не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільне господарство, тому надання строку для примирення є недоцільним, оскільки подальші сімейні відносини неможливі. Позивачка вважає, що шлюб має лише формальний характер, тому прохає суд задовольнити її позов та розірвати між ними шлюб. Крім того, позивач просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Сінченко». Позивач подала заяву про розгляд справи у свою відсутність, позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не зявився повторно, був сповіщений про дату час та місце його проведення, про причини своєї неявки суду не повідомив. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем не має спору щодо місця проживання неповнолітніх дітей разом з матірю, оскільки такі позовні вимоги ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 05.11.2015 року залишені без розгляду за заявою позивача. Розглянувши доводи позову, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з наступного: Згідно з ч. 3 ст. 109 Сімейного кодексу України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і зберігання шлюбу суперечили б інтересам одного із них, що має істотне значення. Судом встановлено, що сторони припинили подружні стосунки, не ведуть спільне господарство. Сумісне життя суперечить інтересам подружжя. Надання строку для примирення суд вважає недоцільним. При цьому суд приймає також до уваги, що спору відносно майна між сторонами не має. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлені позивачкою позовні вимоги про розірвання шлюбу грунтуються на вищевказаних положеннях діючого законодавства, тому підлягають задоволенню. Стаття 16 Конвенції про дискримінацію жінок забезпечує на основі рівності чоловіків та жінок рівні особисті права чоловіка і дружини, в тому числі вибір прізвища, професії, заняття. Відповідно до ч. 8 ст. 235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлені позивачкою вимоги залишення їй прізвища «Сінченко» після розірвання шлюбу грунтуються на вищевказаних положеннях діючого законодавства, тому підлягають задоволенню. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати по оплаті судового збору, оскільки ці витрати підтверджуються квитанцією від 09.12.2014 року № 125-11419/1 На підставі наведеного,

Outcome: approved