Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з вказаним позовом, в якому просить здійснити тлумачення заповіту, складеного [PERSON] 27.07.1998 року та посвідченого секретарем виконавчого комітету Вязівської сільської ради Охтирського району Сумської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №36, що заповідаючи [PERSON] земельну частку (пай) розміром 3,30 га, заповіла [PERSON] земельні ділянки загальною площею 3,30 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Вязівської сільської ради Охтирського району Сумської області, які належали [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю, серія ІІ-СМ №041812 від 27.03.2001 року. Мотивує позовні вимоги тим, що за життя [PERSON] склала заповіт від 27.07.1998 року, який був посвідчений секретарем виконавчого комітету Вязівської сільської ради Охтирського району Сумської області [PERSON], в якому заповіла земельну ділянку площею 3,30 га, що знаходиться на території Вязівської сільської ради Охтирського району. В подальшому набула право власності на земельну ділянку загальною площею 3,30 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Вязівської сільської ради Охтирського району Сумської області, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серія ІІ-СМ №041812 від 27. 03. 2001 року. 30.08.2005 року [PERSON] померла. Позивач звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Постановою державного нотаріуса Охтирської районної державної нотаріальної контори в порядку заміщення державного нотаріуса Тростянецької районної державної нотаріальної контори від 18.09.2017 року у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачці було відмовлено, оскільки , спадкоємицею було подано державний акт на право приватної власності на землю ІІ-СМ №041812 від 27. 03. 2001 року, а в заповіті вказано земельна частка пай розміром 3,30 га. Позивачка в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена. Від представника позивачки [PERSON] надійшла заява, в якій він позов підтримав, просив справу розглянути у його відсутність та у відсутність позивачки. Представник відповідача - Грунської сільської ради Охтирського району Сумської області в судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлений, надав заяву про розгляд справи без участі їх представника. В звязку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. 26 лютого 2018 року ухвалою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області позовну заяву було залишено без руху та наданий строк позивачці для усунення недоліків. 07 березня 2018 року ухвалою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду на 29.03.2018 року. Суд проаналізував матеріали справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позовних вимог з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] на підставі рішення 13-ї сесії 23 скликання Вязівської сільської ради від 22.02.2001 року була передана у приватну власність земельна ділянка площею 3,30 га в межах згідно з планом, розташована на території Вязівської сільської ради Охтирського району Сумської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії ІІ-СМ № 041812 від 27.03.2001 року (а.с.7). 30.08.2005 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-БП № 002909 від 30.08.2005 року (а.с.4). За життя 27.07.1998 року [PERSON] склала заповіт, який був посвідчений секретарем виконкому Вязівської сільської ради Охтирського району Сумської області, зареєстрованого в реєстрі за № 36, згідно якого [PERSON] на випадок своєї смерті земельну частку (пай) розміром 3,30 га, що знаходиться на території Вязівської сільської ради Охтирського району Сумської області, заповіла [PERSON]. Встановлено, що після смерті [PERSON] заявниця звернулася 18.09.2017 року до державного нотаріуса Охтирської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Постановою державного нотаріуса Охтирської районної державної нотаріальної контори [PERSON] від 18.09.2017 року у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу було відмовлено в звязку з тим, що спадкоємицею було подано Державний акт на право приватної власності на землю ІІ-СМ №041812, а в заповіті вказано земельна частка пай розміром 3,30 га (а.с.6). Згідно довідки, виданої виконкомом Грунської сільської ради Охтирського району Сумської області № 67/02-12 від 26.03.2018 року, земельна частка (пай) розміром 3,30 га заповідалась від імені [PERSON] на користь на [PERSON] (а.с.30). Згідно\~ст.1233 ЦК України\~заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1\~ст.1223 ЦК України\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно\~ст.1247 ЦК України\~заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої\~статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо заповіт містить суперечливі положення, за вимогою заінтересованих осіб застосовується тлумачення заповіту (ст.1256 ЦК) за умови, якщо відсутні підстави визнання заповіту недійсним, тобто тлумаченню підлягає лише дійсний заповіт. Для тлумачення змісту заповіту застосовуються також загальні правила тлумачення змісту правочинів встановлені\~ст.213 ЦК. Згідно\~ст.1256 ЦК України\~тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 213 ЦК України\~зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 1, 2\~ст. 1236 ЦК України\~заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Відповідно до\~ст.1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно\~ст.1225 ЦК України\~право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Встановлено, що спадкодавцю відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-СМ № 041812 від 27.03.2001 року належала земельна ділянка площею 3,30 га в межах згідно з планом, розташована на території Вязівської сільської ради Охтирського району Сумської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Також спадкодавиці відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серія ІІІ-СМ №023094 від 04.09.1997 року належала земельна ділянка площею 0,37 га в межах згідно з планом, розташована по вул. Фрунзе, 7 в с. Вязове, Охтирського району Сумської області, яку разом з належним їй житловим будинком успадкувала [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 10.04.2006 року (а.с.42,44). Враховуючи викладене, судом встановлено, що [PERSON] мала на меті залишити у спадок [PERSON] саме земельну ділянку площею 3,30 га, розташовану на території Вязівської сільської ради. Таким чином, аналізуючи приведені докази та даючи їх оцінку, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим, право позивачки є порушеним та підлягає захисту. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] слід задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved