Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-05 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до Шевченківського ВДВС м. Львів ГУЮ у Львівській області, треті особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про зняття арешту з майна, мотивуючи позовні вимоги наступним. Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції [PERSON] від 31 травня 2000 року накладено арешт на квартиру №5б у будинку №11 на вулиці Лесі Українки у м.Львові. Стверджує, що така постанова порушує її право власності на квартиру, оскільки вона, як співвласник, не може розпоряджатися своєю часткою. Стверджує, що 04 грудня 2018 року вона зверталася до державного виконавця із проханням скасувати арешт, однак отримала відповідь про відмову у задоволенні заяви та розяснення звернутися до суду. Просить суд скасувати арешт (реєстраційний номер обтяження 4324977) накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №252/С виданої 31 травня 2000 року відділом державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції на квартиру №5 б у будинку №11 на вулиці Лесі Українки у м.Львові. Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 21 січня 2019 року відкрито провадження у справі. Сторони у судове засідання не зявилися, від представника позивача та третіх осіб надійшли заяви про проведення розгляду справи без їх участі. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, і на підставі частини 3\~ст.131 Цивільного процесуального кодексу України\~суд вважає, що він не зявився у судове засідання без поважних причин. З урахуванням ч.2\~ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у звязку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачці [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира №5б у будинку №11 на вулиці Лесі Українки у м.Львові, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок) №54618 (а.с.6). Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м.Львові №252/С [PERSON] від 31 травня 2000 року накладено арешт на вказану вище квартиру (а.с.7). Підставою для вчинення державним виконавцем вказаної заборони був виконавчий лист Галицького районного суду м.Львова №1-289/2000 про конфіскацію особистого майна засудженої [PERSON], яку вироком Галицького районного суду м.Львова від 07 квітня 2000 року засуджено за ч.2 ст.229-1 КК України та призначено покарання із застосуванням ст.45 КК України у вигляді два роки іспитового строку та конфіскацією майна. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), же вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1. ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частина 1 ст. 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном» Суд, на підставі сукупності зібраних по справі доказів, прийшов до обґрунтованого висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. На думку суду, наявність заборони розпоряджатися майном, яке належить позивачці на праві спільної сумісної власності, порушує її право власності, а відтак суд вважає за можливе скасувати постанову державного виконавця про арешт майна. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, з урахуванням обставин, що мають істотне значення, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити у повному обсязі.

Outcome: approved