Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

Позивачка звернулась із позовом до відповідачів, який в подальшому уточнила та просить суд винести рішення, яким визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини за законом після смерті її матері, [PERSON] , померлої [INFO] та по смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] ; прийняти відмову від спадщини її брата [PERSON] на належну йому частку, як спадкоємцю першої черги за законом в спадковому майні матері та батька в її користь; визнати недійсним заповіт, складений [PERSON] на користь [PERSON] ; усунути від права на спадкування спадкового майна її брата [PERSON] ; визнати за нею право власності на майно покійної матері [PERSON] : 1/2 житлового будинку в [ADDRESS] , як на майно набуте нею в шлюбі з [PERSON] ; державний акт, виданий на підставі розпорядження голови Кам`янка-Бузької райдержадміністрації від 21 серпня 2006 року № 336 серії ЯГ № 515518 на земельну ділянку площею 1.2182га на території Великоколоднівської сільської ради Кам`янка-Бузького району, Львівської області за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01:06:453:03388 та виданий 19 жовтня 2006 року; визнати за нею право власності на майно покійного батька [PERSON] : 1/2 житлового будинку в [ADDRESS] , як на майно набуте в шлюбі з матір`ю [PERSON] ; земельну ділянку площею 0.5547 га, розташовану на території Великоколоднівської сільської ради з цільовим призначенням: для ведення особистого підсобного господарства, належного йому на підставі Державного акта виданого на підставі рішення виконавчого комітету Великоколоднівської сільської ради від 10 липня 1996 року №15, серії 111- ЛВ №044078, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 111, та виданий 23 січня 1997 року. В обгрунтування позову зазначила, що [INFO] померла її мати [PERSON] , [INFO] помер її батько [PERSON] . При житті батьки були власниками житлового будинку та господарських споруд в [ADDRESS] , який відносився до майна колгоспного двору і кожен з них після 15.04.1991 року став власником 1/2 частини будинку і житлових споруд, відповідно до часток у майні колгоспного двору. На частину батькового майна ним при житті було складено три заповіти: перший заповіт був складений 13.03.2002р. на користь внука [PERSON] , згідно з яким все майно належне [PERSON] на день його смерті він заповідає своєму внукові [PERSON] ; другий заповіт складений 20.02.2003 року на ім`я брата [PERSON] на належну [PERSON] земельну ділянку для городництва; третій заповіт складений 17.09.2009 року на ім`я її брата [PERSON] - на все майно [PERSON] . Після трьох проведених судових почеркознавчих експертиз по кримінальному провадженні встановлено, що підпис на третьому заповіті виконаний не її батьком, а іншою особою з наслідуванням його справжніх підписів, що стало підставою вважати, що даний заповіт є незаконним і [PERSON] свідомо вирішив самостійно заволодіти всім спадковим майном батьків та позбавив права на спадщину за заповітом діда, її сина [PERSON] , який проживав з дідом та опікувався ним і відповідно у 2002 році батько склав заповіт на внука, [PERSON] . У лютому 2013 року їй стало відомо, що батько склав інший заповіт, на брата [PERSON] , який по смерті батька успадковує все його майно. Відповідач по справі не зупинився на частці батька і незаконно заволодів всім майном матері і не допускає нікого до житлового будинку. Останні роки життя 10 років батьків (з 1999 до 2009 року), до появи [PERSON] вона з сином фактично вела дві господарки, оскільки батьки вже не мали сили справитись з всім об`ємом роботи; у будинку знаходяться їх речі, меблі, посуд, постільна білизна, сільськогосподарський інвентар. Заповіту [PERSON] не складала, спадщина на даний час відкрита і вона має намір успадкувати майно матері, зокрема, Ѕ частину житлового будинку та господарських споруд і земельну ділянку, належну їй на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку. Вона з сином були з її матір`ю після 2000 року і до смерті останньої постійно, оскільки мати, після перенесеної травми почувала себе нездоровою, відчувала брак сили, швидко втомлювалась і страждала від головного болю. З 1988 року [PERSON] пішов в армію, після повернення одружився і виїхав з дому батьків. Проживав з своєю дружиною спочатку в с.Великому [PERSON] в батьків своєї дружини, а далі в с.Підбірцях Пустомитівського району. Від того часу до батьків він майже не навідувався, лише інколи в великі свята, ображався на матір та батька, що вони йому нічого не дали в житті, а тому вважав, що він їм нічим не зобов`язаний. З 1998 року відповідач перебував на заробітках в Іспанії, ніколи не телефонував батькам, не цікавився їх життям, хоч перебував там протягом 11 років, не писав листів, не провідував, навіть коли приїжджав в Україну до своєї сім`ї - до батьків не навідувався. Ніколи не передавав батькам ніяких передач, продуктів чи речей, не надавав ніякої матеріальної допомоги коштами, навіть коли матір перебувала в лікарні з тяжким захворюванням. Згідно висновку криміналістичної експертизи від 26.06.2015 року заповіту складений від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] є недійсним, а тому на даний час вона спадкує майно батька, як спадкоємець першої черги за законом, як його рідна дочка. Разом з нею право на спадкове майно батьків на рівні спадкоємця першої черги за законом має право і її брат [PERSON] , який відмовляється від своєї частки в спадщині в її користь. Стосовно права на спадщину брата [PERSON] , то такого слід позбавити права на частку в спадковому майні за причини намагання позбавити її та брата спадщини, шляхом складання фальшивого заповіту без відома батька та ухиленні від надання допомоги матері під час її хвороби та після неї. Крім того просить визначити їй додатковий строк на подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері через те, що при житті батька не хотіла його травмувати щодо питання складання заповіту й крім цього була впевнена, що все майно батьків успадкує за заповітом батька її син. У судовому засіданні представники позивачки підтримали заявлені вимоги з вищенаведених підстав та просять їх задовольнити. Відповідач надав відзив на позов, в якому заперечив проти задоволення позову. Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні заперечили проти задоволення позову, пояснили, що позов [PERSON] грунтується на начеб-то, підтвердженим фактом фальсифікації заповіту, складеного [PERSON] на підставі висновку №1657 криміналістичної експертизи з дослідження підписів, складеного 26 червня 2015 року, хоча такий проведено із значними неточностями дослідження. Припущення позивачки спростовані висновком судової почеркознавчої експертизи у рамках кримінального провадження за №12013150220000917, складеного Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, згідно якого рукописні записи та Заповіт мною прочитано в голос і власноручно підписано та Підпис на заповіті від 17.09.2009, посвідченого секретарем Великоколоднівської сільської ради, Кам`янка-Бузького району, Львівської області та зареєстрованого в реєстрі за № 97 виконані [PERSON] ; висновок складався з участю чотирьох експертів, виключно лише до Київського НДІСЕ надано зразки рукописного почерку [PERSON] , а тому даний висновок є безумовно якіснішим, точнішим та об`єктивнішим по відношенню до висновку Львівського НДІСЕ №1657 від 26.06.2015 року. Також стороною долучено висновок експерта ТОВ Київська незалежна судово-експертна установа №2483 від 06 квітня 2018 року, яким підтверджено, що рукописні записи та підпис в оспорюваному заповіті виконані самим [PERSON] . Щодо позовних вимог позивачки усунути відповідача від спадкування на підставі того, що він самоусунувся від утримання та допомоги батькам, то такі не відповідають дійсності, оскільки відповідач постійно проживав з батьком з 2009 року; до того він тривалий час перебував за кордоном на заробітках, і двічі в рік коли приїжджав, завжди приходив до батьків, допомагав їм, а також кошти передавала його дружина; колись між ним та сестрою була домовленість, що він переїде до дружини, а сестра мала проживати з батьками, які допомагали їй будувати будинок, який надалі мав належати йому, а потім позивачка вирішила, що будинок батьків має належати її сину. Йому було відомо про наявність двох попередніх заповітів, однак, у 2009 році батько настояв, щоб він бажає скласти заповіт на нього і виконав свою волю.Просять відмовити у задоволенні позову у повному обсязі та стягнути з позивача усі понесені відповідачем судові витрати. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що він є братом сторін по справі. Покійний батько повідомив його, що він зробив заповіт на відповідача. Йому відомо, що попередньо батько складав заповіт і на внука [PERSON] і на нього, однак на спадщину він не претендує та відмовляється від прийняття такої. Відповідач перебував на заробітках за кордоном і коли приїжджав у відпустку, то приходив додому. Перед смертю батька відповідач здійснював догляд останнього. Мама і батько до смерті, хоча і хворіли, але могли обслуговувати себе самостійно. Конфлікт між сторонами існує через спадщину, хоча позивачка має свій будинок, який батьки допомагали будувати. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що був сусідом покійних [PERSON] та [PERSON] , які до смерті обслуговували себе, вели господарство. Позивачка жила у своєму будинку, а її син [PERSON] проживав з дідом та бабою з 2008 року. Заслухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позову, надавши належну правову оцінку зібраним доказам, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданим Великоколоднівською сільською радою Кам`янка-Бузького району, Львівської області 05 лютого 2009 року, актовий запис № 07. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кам`янка-Бузького районного управління юстиції у Львівській області 20.03.2013 року, актовий запис № 12. Позивачка є донькою померлих [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим Великоколоднівською сільською радою 8 червня 1983 року та після укладення шлюбу змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого відділом ЗАГС Залізничного району м. Львова 14 лютого 1987 року. Згідно заповіту від 17.09.2009 року, який посвідчений секретарем Великолоднівської сільської ради Димар М.Р. 17.09.2009 року за реєстром №97, [PERSON] все своє майно, де б воно не було та з чого б не складалось і взагалі все те, що йому належатиме на день смерті і на що він за законом матиме право заповів [PERSON] , [INFO] (відповідачу по справі). Відповідно до ч.2 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до положень ст.204 Цивільного кодексу України\~правочин вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним. Згідно положень ст.215\~Цивільного кодексу\~України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною(сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203\~ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Загальними вимогами чинності правочину є такі: зміст правочину не може суперечити\~ЦК України\~та іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вичинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; не може суперечити правам та інтересам осіб. Правочин може визнаватись недійсним за наявності дефектів у будь-якому елементі правочину. У відповідності до вимог чинного законодавства спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1\~ст. 1220 ЦК України). Згідно\~статті 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до\~ст. 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Відповідно до\~ст. 1233 ЦК України\~заповітом є особисте розпорядження особи на випадок своєї смерті. Відповідно до\~ст. 1234 ЦК України\~право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Заповіт, як вид одностороннього правочину (дія особи спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, повинен відповідати загальним вимогам, додержання яких є необхідними для чинності правочину, серед яких, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ст.202, ч.2 ст.203 Цивільного кодексу України). Згідно положень ч. 1\~ст. 1235 ЦК України\~заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до вимог ст.1247\~ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути підписаний особисто заповідачем. Вимогами ст.\~1235\~ЦК України регламентовано, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно\~ст. 1254 ЦК України, заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями\~225\~і\~231\~цього\~Кодексу. Позивачем надано суду заповіт від 13.03.2002 року посвідченого секретарем виконкому Великоколоднівської сільської ради Пиліпакою М.М. 13.03.2002 року, за реєстровим № 144,згідно якого [PERSON] заповів усе належне йому майно внукові [PERSON] і просить визнати заповіт від 17.09.2009 року складений на користь відповідача недійсним, оскільки спірний заповіт [PERSON] не підписував. На підтвердження своїх доводів посилається на висновки судових почеркознавчих експертиз. Загальні вимоги до форми заповіту викладені у\~статті 1247 Цивільного кодексу України. Зокрема, він складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої\~статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у\~статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Таким чином,\~Цивільний кодекс України\~проголошує принцип свободи заповіту, відповідно до якого заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Крім того, він може без зазначення будь-яких причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Позивачем суду на підтвердження своїх вимог надано висновки почеркознавчих експертиз, а саме: висновок експерта № 6/51 від 11.02.2015 року проведеного науково-дослідним експертно-криміналістичним центром ГУ МВСУ у Львівській області у ході проведення досудового розслідування кримінального провадження №1201315020000917, згідно якого підпис від імені [PERSON] в заповіті складеному 17.09.2009 року та зареєстрованому в реєстрі за №97 та вільні зразки підпису [PERSON] 1-ї групи виконані різними особами та висновок № 1657 від 26.06.2017 року, проведеного Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз у ході проведення досудового розслідування кримінального провадження №1201315020000917, згідно якого підпис від імені [PERSON] , розташований після слова: Підпис на оригіналі заповіту, укладеного від імені [PERSON] , 17 вересня 2009 року, посвідченого секретарем Великоколоднівської сільської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області та реєстрованого в реєстрі за № 97 виконаний не [PERSON] , а іншою особою з наслідуванням його справжніх підписів. Натомість відповідачем суду надано висновок за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 22.03.2017року № 128-130/17-32\\5411\\17-32 проведеної Київського науково-дослідного інституту судових експертиз у ході проведення досудового розслідування кримінального провадження №1201315020000917, згідно якого рукописні записи Заповіт мною прочитано вголос і власноручно підписано [PERSON] в заповіті від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] від 17.09.2009 виконані [PERSON] . Підписи від імені [PERSON] в двох примірниках заповіту від його імені на ім`я [PERSON] від 17.09.2009 у графах Підпис, в книзі нотаріальних дій по Великоколоднівській сільській раді на арк.169 у графі Розписка про одержання нотаріально оформленого документа у рядку № 97 виконані [PERSON] та висновок почеркознавчої експертиза № 2483 від 06.04.2018року, проведеної Київською незалежною судово-експертною установою за заявою представника відповідача адвоката М.Українця, згідно якого рукописні записи: Заповіт мною прочитано в голос і власноручно підписано та: [PERSON] , зображення яких містяться в елекрофотокопії Заповіта від 17 вересня 2009 року, складеного від імені [PERSON] , посвідченого секретарем Великоколоднівської сільської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області, зареєстрованого в реєстрі за №97, виконані самим [PERSON] . Підпис від імені [PERSON] , зображення якого міститься в графі: Підпис електрофотокопії Заповіта від 17 вересня 2009 року, складеного від імені [PERSON] , посвідченого секретарем Великоколоднівської сільської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області, зареєстрованого в реєстрі за №97, виконані самим [PERSON] . Із врахуванням наданих суду протилежних висновків експертиз, судом призначено повторну комісійну судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім.Засл.проф. М.С. Бокаріуса. Згідно висновку експертів №9200 від 11.09.2019 року, підписи від імені [PERSON] у двох примірниках заповіту від 17 вересня 2009 року від імені [PERSON] , розташовані у рядку Підпис, - виконані [PERSON] . У п.17\~постанови Пленуму Верховного Суду від 30.05.97 №8 Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах\~роз`яснено, що при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з`ясувати: чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; достатність поданих експертові об`єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3\~ст. 12 ЦПК України). Вказане узгоджується із положеннями ч.1\~ст. 81 ЦПК України, згідно яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч. 1-3\~ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ч.5\~ст. 81 ЦПК України\~докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України). При цьому, за вимогами ч.6\~ст. 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2\~ст. 78 ЦПК України). Отже, враховуючи, що висновок повторної комісійної судово-почеркознавчої експертизи містить чіткі та однозначні висновки, суд вважає, що оспорюваний заповіт був підписаний померлим [PERSON] . Таким чином покликання позивача та її представників не знайшли свого підтвердження ані в матеріалах справи, ані у висновку експерта, а також не були підкріплені жодними доказами, окрім власних переконань позивачки. Відповідно не підлягають задоволенню вимоги позивачки щодо позбавлення відповідача права на частку в спадковому майні за причини намагання позбавити її та брата спадщини, шляхом складання фальшивого заповіту без відома батька та ухиленні від надання допомоги матері під час її хвороби та після неї, оскільки такі спростовані підтвердженим волевиявленням [PERSON] при складанні заповіту, поясненнями відповідача та показаннями свідків щодо участі [PERSON] у догляді та наданні допомоги батькам. Суд не приймає до уваги показання свідка [PERSON] , щодо ненадання допомоги відповідачем своїм батькам, оскільки вона є сестрою представника позивача [PERSON] і оскільки даний позов опосередковано стосується і його інтересів, то він зацікавлений у задоволенні такого. Що стосується заявлених позивачкою вимог щодо визначення їй додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері, то суд вважає, що дані позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як свідчить тлумачення частини третьої статті 1272 ЦК України, до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини мають відноситися причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не реалізував право на прийняття спадщини через юридичну необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні, що відображено в Постанові Верховного Суду від 15 серпня 2018 року у справі №234/9890/16-ц. Позивачкою не доведено наявності у неї об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для своєчасного прийняття спадщини після смерті спадкодавця, адже покликання останньої на те, що при житті батька не хотіла його травмувати щодо питання складання заповіту й крім цього була впевнена, що все майно батьків успадкує за заповітом батька її син, не можна вважати поважною причиною для поновлення додаткового строку для прийняття спадщини. Також суд приходить до висновку, що належним відповідачем у даній категорії справи є спадкоємець - [PERSON] . Пленум Верховного Суду України у роз`ясненнях, викладених у п. 24 Постанови від 30 травня 2008 року № 7 Про судову практику у справах про спадкування звернув увагу судів на те, що відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За таких обставин, Великоколоднівська сільська рада Кам`янка-Бузького району Львівської області є неналежним відповідачем у даній справі, а тому позовні вимоги до неї є необґрунтовані з цих підстав. Таким чином, оцінюючи зібрані докази по справі в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв`язку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідачем заявлено вимогу про стягнення понесених ним витрат на правничу допомогу в межах розгляду цивільної справи у розмірі 78406, 76 грн. В силу ч.ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом. Згідно з ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Згідно ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК У країни розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Як убачається з письмових матеріалів справи, між адвокатом Українцем М.П. та відповідачем був укладений Договір про надання правової допомоги від 14.04.2016 року. Відповідно до п.5.1 вказаного договору розмір гонорару виконавця за виконання робіт, передбачених цим договором, визначається відповідно до додатків до цього договору, які є невід`ємною частиною цього договору. У відповідності до додатку №1 до Договору про надання правової допомоги від 25.01.2019 сторони погодили загальну вартість юридичних послуг по представництву інтересів у кожному судовому засіданні в інтересах клієнта (судодень), які становлять 2000 грн. У випадку ухвалення судового рішення у суді першої інстанції на користь клієнта додатково оплачується гонорар за результат у розмірі 20000 грн. Згідно попереднім розрахунком суми судових витрат на професійну допомогу, вартість виконаних представником відповідача робіт, про виконання яких свідчать наявні в матеріалах справи докази: вивчення матеріалів позовної заяви, опрацювання та підготовка правової позиції у цивільній справі - 7000 грн., представництво у суді сума 32000 грн.; кошти на дорогу з м.Києва до м.Львова та у зворотньому напрямку - 6659,19 грн., оплата за проведення експертизи 8000 грн.; видача технічного запису засідань -144 грн., що відповідає наданому обсягу таких послуг. За таких обставин, витрати на правничу допомогу підлягають стягненню з позивача на користь відповідача за реально надані, отримані та документально підтверджені послуги адвоката. Суд не приймає до уваги наданого розрахунку за судодень 01.07.2019 року, оскільки судового засідання не призначалось, оплату за переїзд м.Київ-м.Львів та у зворотньому напрямку 25.03.2018року та 26.03.2018року, оскільки засідання проводилось в режимі відеоконференції з м.Києвом, а також 19.02.2017 року, оскільки судового засідання не відбувалось; не приймає суд до уваги оплати відрядних за 15.04.2016року та 03.07.2017року, оскільки такі жодними доказами не підтверджено, а всього на загальну суму 3342 грн.41 коп. Також, суд не вбачає підстав для стягнення 20000 грн. гонорару за ухвалення судового рішення у суді першої інстанції на користь клієнта, оскільки такі зобов`язання відповідача не можна віднести до витрат, пов`язаних із розглядом справи за наданні представником послуги юридичного характеру. За таких обставин, стягненню з позивача на користь відповідача за реально надані, отримані та документально підтверджені послуги адвоката підлягають витрати на правничу допомогу в сумі 51803 грн. 19 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved