Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

Позивачка звернулась з позовом до суду, просить визнати розписки від 01.03.2012 року та від 12.05.2013 року про отримання нею від відповідача по 12\~000 грн. за кожною розпискою недійсними, а також стягнути з відповідача у відшкодування витрат по сплаті судового збору 1 102 грн. 40 коп. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачка зазначила, що рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 06.04.2010 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання доньки - [PERSON], [INFO], у розмірі 400 грн. щомісячно, починаючи з 03.03.2010 року до повноліття дитини. Постановою державного виконавця від 09.07.2015 року відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа про стягнення з відповідача аліментів у звязку з відмовою сплачувати аліменти у добровільному порядку. Після предявлення виконавчого листа до примусового виконання між сторонами постійно виникають спори щодо розміру заборгованості по аліментам. Відповідач намагається зменшити розмір заборгованості, та надає підроблені від її імені розписки нібито про отримання нею в рахунок аліментів 01.03.2012 року та 12.05.2013 року по 12\~000 грн. за кожною розпискою, внаслідок чого державним виконавцем безпідставно була зменшена сума заборгованості відповідача по аліментам, та вони вимушена звертатись до суду для доведення дійсного розміру заборгованості, однак він повторно надає копії розписок,зазначаючи,що оригінали розписок втрачені. Вона вказаних грошових коштів не отримувала, та таких розписок не складала та не підписувала. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позов підтримала, зазначила, що відповідач не надає оригінали розписок, у звязку з чим неможливо провести почеркознавчу експертизу для підтвердження того, що підпис на розписках виконано не позивачкою. Вважає, що саме шляхом визнання вказаних розписок недійсними можливо захистити порушене відповідачем право позивачки. В судове засідання відповідач неодноразово не зявився, про слухання справи повідомлений належним чином. Враховуючи заперечення представника позивача проти постановлення заочного рішення, та її прохання справу розглянути у відсутності відповідача, суд згідно з вимогами ст. 169 ЦПК України розглядає справу у відсутності відповідача. Представник 3-ї особи - Ленінського відділу державної виконавчої служби м.Харків Головного територіального управління юстиції їх в Харківській області, про слухання справи повідомлений належним чино, подав клопотання про розгляд справи у його відсутності. Відповідно до ст. 169 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представника 3-ї особи. Суд, вислухавши\~\~представника позивача [PERSON], дослідивши матеріали справи,\~оцінивши надані докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 6 квітня 2010 року з відповідача н користь позивачки стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], починаючи з 3 березня 2010 року до повноліття дитини. На підставі вказаного рішення видано виконавчий лист № 2-1866/10 від 23.04.2010 року та постановою від 07.2015 головного державного виконавця Тимошенко А.С. Ленінського ВДВС Харківського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження ВП№48077945. В ході виконання виконавчого документу 11.08.2015 у звязку з наявністю заборгованості відповідача по аліментам державним виконавцем винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Відповідач звернувся зі скаргою на постанову про арешт майна до Ленінського районного суду м.Харкова, оспорив розмір заборгованості, надав державному виконавцю на підтвердження сплати аліментів дві розписки з друкованим текстом, складені від імені [PERSON], на суму 12\~000 грн. кожна, пославшись на сплату аліментів. В розписці від 01.03.2012 року зазначено, що позивачка отримала від відповідача 12\~000 грн. в якості оплати аліментів за 12 місяців, по 1 000 грн. за один місяць, починаючи з 01.03.2012 по 01.04.2013, на утримання доньки, та зобовязується не предявляти претензій по оплаті аліментів протягом 12 наступних місяців. В розписці від 12.05.2013 року зазначено, що вона отримала від відповідача 12\~000 грн. в якості оплати аліментів за 12 місяців, по 1 000 грн. за один місяць, починаючи з 01.04.2013 по 01.04.2014 ,на утримання доньки, та зобовязується не предявляти є претензій по оплаті аліментів протягом 12 наступних місяців. Посилаючись на вказані розписки, відповідач звернувся до суду з зустрічною позовною заявою у цивільній справі за позовом позивачки про стягнення з нього пені за прострочення сплати аліментів та збільшення розміру аліментів. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 14 квітня 2016 року рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 14 квітня 2016 року, яким задоволено позов позивачки про стягнення пені та збільшення розміру аліментів, скасовано. Прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову позивачки про стягнення пені за прострочення сплати аліментів та збільшення розміру аліментів відмовлено. При цьому в рішенні зазначено про те, що відповідач надав копії вказаних розписок про отримання позивачкою аліментів, а позивачка не надала доказів несплати ним аліментів. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 1 червня 2016 року рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 4 травня 2016 року, яким відповідача звільнено від сплати заборгованості по аліментам, скасовано, та у задоволенні позову відповідача відмовлено. 29.07.2016 року відповідач звертався до суду з позовом про оспорювання розрахунку заборгованості, посилаючись на вказані розписки. До Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою позивачки щодо підроблення вказаних розписок внесено відомості про кримінальне провадження № 12016220510000480 від 10.02.2016 за правовою кваліфікацією - ч.1 ст. 358 КК України. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦПК України правочином є дія особи, спрямована на набуття,зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до ч. ч. 1, 3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч.2 ст. 207 ЦК України правочин \~вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, або якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.ч.2, 3 ст. 215 ЦК України Згідно з вимогами ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. З огляду на положення ст.ст. 15, 16 ЦК України, а також ст.ст. 1, 2-4, 14, 215 ЦПК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обовязковий елемент конкретного субєктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою субєктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб. Однак, у випадку невизнання іншою стороною такої недійсності правочину в силу закону та при наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності може бути предявлена до суду окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину (п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»). У такому разі суд своїм рішенням не визнає правочин недійсним, а лише підтверджує його недійсність в силу закону у звязку з її оспоренням та не визнанням іншими особами. Частиною 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання правочину недійсним. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом Відповідно до положень ст. 11 ЦПК України с уд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. [PERSON] відповідачу розяснено право у разі наявності заперечень проти позову надати суду оригінали вказаних розписок,а також заявити клопотання про проведення судово-почеркознавчої експертизи розписок, про визнання недійсними яких заявлено позов. Відповідачу також розяснено, що згідно з положеннями ст. 146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Відповідачем доводи позивачки не спростовані. Відповідач письмових заперечень суду не направив, ніяких доказів на спростування доводів позивачки не надав. Не надав він суду і оригіналів розписок. Суд погоджується з доводами позивачки, що ненадання відповідачем оригіналу розписок унеможливлює проведення судово-почеркознавчої експертизи для встановлення, чи позивачкою виконано підпис на розписках. Виходячи з наведених положень, суд вважає доведеним той факт, що підпис на розписках виконаний не позивачкою, вона цих розписок не давала, що свідчить про недійсність розписок. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про обґрунтування позовних вимог і задоволення позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути понесені витрати на оплату судового збору у розмірі 1\~102 грн.40 коп.

Outcome: approved