Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-28 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із вказаним позовом до відповідача, в обґрунтування якого посилалась на те, що з 14 червня 2013 року вона перебувала з [PERSON] у шлюбі, який було розірвано рішенням суду від 16 січня 2020 року. Під час шлюбу у сторін народились неповнолітні доньки, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , батьком яких є відповідач. Зазначала, що з травня 2018 року шлюбні стосунки між сторонами були припинені, а рішенням суду з відповідача було стягнуто на користь [PERSON] на утримання спільних дітей щомісячно аліменти у розмірі 1/3 частини усіх видів доходів. Зараз доньки сторін зареєстровані та проживають разом із позивачкою. Однак матеріальну допомогу на утримання дітей боржник надає не регулярно, хоча офіційно працевлаштований. Оскільки на даний час вона знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною до 4-х років, то коштів на утримання спільних для сторін дітей не вистачає. У зв`язку з тим, старша донька потребує додаткових витрат на розвиток своїх здібностей, відвідуючи танцювальний гурток з балету, на що потрібно купувати пуанти та костюми для виступів, а молодша донька додатково потребує витрат на логопеда, малювання та вивчення мов. До того ж діти часто хворіють, що потребує лікування та діагностики. Вказані витрати позивачка не в змозі нести самостійно. Оскільки вона окрім соціальної допомоги від держави інших доходів не має, то на підставі наведеного обґрунтування просила суд стягнути з [PERSON] на свою користь додаткові витрати на утримання доньок, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів, починаючи від дня подачі позову до суду. Позивачка, [PERSON] , у судове засідання не з`явилась, надавши заяву з проханням вирішити справу за її відсутності наполягаючи при цьому на задоволенні заявлених нею позовних вимог. Ані відповідач, [PERSON] , ані його представник, адвокат Ковальова Ю. О., у судове засідання не з`явились, надавши суду заяву з проханням вирішити спір у відсутність сторони відповідача, визнаючи при цьому заявлені позовні вимоги повністю, не заперечуючи проти стягнення з [PERSON] додаткових витрат на утримання спільних для сторін доньок. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом за матеріалами встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 14 червня 2013 року по 17 лютого 2020 року, що підтверджується рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 16 січня 2020 року, яке набуло чинності 17 лютого 2020 року. Згідно зі свідоцтва про народження, виданого 12 вересня 2013 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 767, вбачається, що [PERSON] народилась [INFO] , батьками якої зазначені сторони по справі. За свідоцтвом про народження, виданим 23 квітня 2018 року Лівобережним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 260, вбачається, що [PERSON] народилась [INFO] , батьками якої також вказані сторони по справі. На підставі інформації з Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 2 березня 2018 року та від 3 вересня 2018 року вбачається, що [PERSON] , 2013 р. н., та [PERSON] , 2018 р. н., зареєстровані в [ADDRESS] разом із матір`ю, [PERSON] , що підтверджується паспортом позивачки ( [NUMBER] ). Судом також встановлено, що на підставі судового наказу від 2 грудня 2019 року Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з [PERSON] на користь [PERSON] було\~стягнуто аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки від усіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28\~листопада 2019\~року та до досягнення дітьми повноліття. Також суд зауважує, що періодичне лікування [PERSON] , 2018 р. н., від низки захворювань протягом 2019-2021 років, в тому числі стаціонарно, підтверджується, зокрема, долученими позивачкою до справи: випискою з медичної картки хворого № 1452, оглядом лікарів від 10 лютого 2021 року, від 16 квітня 2021 року, від 31 травня 2021 року, від 2 вересня 2021 року, від 13 вересня 2021 року, від 22 вересня 2021 року, від 1 жовтня 2021 року, записками з медичної карти малолітньої [PERSON] , зокрема, від 7 червня 2021 року, від 5 липня 2021 року, від 26 серпня 2021 року, від 17 вересня 2021 року, 20 вересня 2021 року, а також висновком гастроентеролога від 11 червня 2021 року. З іншого боку суд зазначає, що додаткові витрати на навчання [PERSON] підтверджуються договором від 21 липня 2021 року, укладеним позивачкою з ТОВ «Комп`ютерна академія шаг південь» щодо навчання доньки сторін, [PERSON] , 2013 р. н., протягом 36 навчальних тижнів (2 семестри навчання) вартістю 11852 грн. Крім того витрати позивачки щомісячно по 400 грн. на відвідування [PERSON] балетної групи підтверджуються долученими до справи квитанціями від 21 вересня 2021 року та від 30 вересня 2021 року. Суд зауважує, що за змістом ст. 18 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 27 Конвенції ООН про права дитини кожна дитина має право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. На підставі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. За змістом ст. 141 Сімейного кодексу України (далі СК) мати, батько мають рівні обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, а розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із ст. 180 СК батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. На підставі ст. 181 СК за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу платника аліментів і (або) у твердій грошовій сумі. При цьому суд зазначає, що відповідно до ст. 185 СК той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Виходячи з аналізу ст. 185 СК, додаткові витрати присуджуються на дитину в разі понесення одним із батьків, з яким проживає дитина, таких витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Понесення таких витрат має довести особа, що заявляє відповідні вимоги. Ці витрати є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків як аліменти. Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 17 січня 2019 року по справі № 720/1119/17. На підставі наведених правових норм, враховуючи рівність обов`язку обох батьків утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття незалежно від проживання одного з батьків окремо від дітей, та встановлених судом обставин справи, зважаючи, що з відповідача стягнуто аліменти на спільних для сторін дітей, суд дійшов висновку, що [PERSON] зобов`язаний брати участь також у додаткових витратах на своїх доньок, [PERSON] та [PERSON] , що викликано як необхідністю розвитку старшої дитини через наявність у неї здібностей, так й внаслідок тривалого лікування молодшої дитини сторін. Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 21 лютого 2018 року по справі № 127/16614/15-ц. Суд також при вирішенні справи врахував, що з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на малолітніх доньок, [PERSON] та [PERSON] , у розмірі 1/3 частки від усіх видів його доходів. Так відповідно до ч. 2 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості у разі стягнення аліментів 50 %, а за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 %. При цьому за ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 % зарплати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється лише на відрахування із зарплати у разі, зокрема, стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із зарплати не може перевищувати 70 %. Отже, суд зазначає, що за кількома виконавчими документами із заробітної плати боржника не може бути утримано під час кожної її виплати більше 50 % зарплати, що має бути виплачена працівнику. Таким чином суд зауважує, що оскільки з відповідача вже було стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частки (33%) від його доходів щомісячно, то розмір додаткових щомісячних витрат на утримання неповнолітніх дітей за даним позовом не може у сукупності із розміром аліментів, присуджених вже судом до сплати [PERSON] , перевищувати 50 % від усіх доходів такого відповідача. На підставі переліченого обґрунтування суд дійшов переконання, що розмір додаткових витрат щомісяця на утримання неповнолітніх доньок, що підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] за заявленими нею позовними вимогами, не може бути більшим ніж 1/6 частка (17%) від доходу відповідача. При цьому судом було також взято до уваги, що за п. 3 ч. 1 ст. 25 Закону України «Про відпустки» відпустка без збереження заробітної плати за бажанням працівника надається в обов`язковому порядку, зокрема, матері в разі, якщо дитина потребує домашнього догляду, тривалістю не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку. Таким чином внаслідок доведеності в суді необхідності періодичного несення позивачкою додаткових витрат на утримання [PERSON] внаслідок її захворювання та [PERSON] внаслідок розвитку її здібностей, а також визнання заявлених позовних вимог відповідачем, то суд дійшов висновку про можливість часткового задоволення позову [PERSON] саме шляхом стягнення на її користь з [PERSON] додаткових витрат на утримання спільних для сторін доньок, які проживають зі своєю матір`ю, в розмірі 1/6 частки від усіх доходів щомісячно, починаючи з дня звернення позивачки до суду та до 22 квітня 2024 року, тобто до досягнення [PERSON] шестирічного віку. За ст. 141 ЦПК з відповідача на користь держави суд стягує також судовий збір в сумі 908 грн.

Outcome: partial