Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-17 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до ТОВ «Верітас-Агро 2015»про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 25437,79грн.. В обґрунтування позову зазначила, що вона працювала в ТОВ «Верітас-Агро 2015»в період часу з 21 травня 2019 року по 30 вересня 2019 року на посаді головного бухгалтера за сумісництвом та 30.09.2019р. була звільнена за згодою сторін згідно п.1 ст. 36 КЗпП України. При звільненні відповідач не виплатив належну їй заробітну плату, а тому вона звернулася в суд з позовом про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі. Ухвалою суду від 13.12.2019р. провадження у справі відкрито та призначено справу до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін. Позивачка в судове засідання не з`явилась, причину неявки суду не повідомила, надала суду письмову заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить провести судовий розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача в судове засідання також не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Відзив на позовні вимоги не надав. У відповідності до ст. 280 ЦПК суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Як вбачається з трудової книжки позивачки, вона з 21 травня 2019 року по 30 вересня 2019 року працювала ТОВ «Верітас-Агро 2015», а 30 вересня 2019 року була звільнена за власним бажанням, тобто за ст. 36 КЗпП України. При звільненні позивачки з нею не було проведено остаточного розрахунку з виплати заробітної плати у зв`язку з чим утворилась заборгованість з виплати заробітної плати. Згідно довідки ТОВ «Верітас-Агро 2015» №9 від 30 вересня 2019 року наданої відповідачем заборгованість складає 25 437,79грн.. Оскільки, до теперішнього часу відповідачем не здійснено остаточного розрахунку з позивачкою, через що остання звернулася до суду з зазначеним позовом. Конституційне право громадян на оплату праці розглядається як одне з найбільш важливих та пріоритетних засад становлення і розвитку суспільства, ефективний засіб стимулювання працівників та службовців до належного та якісного виконання службових обов`язків. Згідно із ст.ст. 21, 43 Конституції України, ст.ст. 94, 115 КЗпП України, ст.ст. 21, 24 Закону України «Про оплату праці» кожна людина має право на заробітну плату за виконану роботу та її своєчасне одержання в повному обсязі. Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільнені, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. На підставі ст.116 КЗпП України, відповідачу належало провести повний розрахунок з працівником в день звільнення - 01 жовтня 2019 року, що зроблено не було. Як встановлено судом відповідач в порушення ст.116 КЗпП не здійснив виплати належної позивачці заробітної плати в день її звільнення у зв`язку з чим до теперішнього часу має заборгованість перед позивачкою в розмірі 25 437,79, яка підлягає стягненню. За таких обставин, позовні вимоги позивачки підлягають до задоволення. Щодо розподілу судових витрат, то суд приходить на доступних висновків. Оскільки, відповідно до п.1 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору за вимогу про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, тому, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути судовий збір в сумі 768,40 грн. на користь держави. Крім того, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення заборгованості із заробітної плати за один місяць допустити до негайного виконання. На підставі наведеного, ст.ст.115,116 КЗпП України

Outcome: approved