Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з цим позовом і пояснила, що працювала у комунальному закладі «Криничанська центральна района лікарня» Дніпропетровської обласної Ради з 1995 року. Після поновлення її на посаді головної медичної сестри на підставі рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2014 року, вона наказом від 25 квітня 2014 року була переведена з посади головної медичної сестри медичною сестрою протитуберкульозного кабінету без її згоди, не зважаючи на стан здоров'я, а 26 травня 2014 року - звільнена. Вважає своє звільнення безпідставним і просить поновити на посаді головної медичної сестри, скасувати наказ про переведення на посаду сестри медичної протитуберкульозного кабінету, стягнути кошти за час вимушеного прогулу та моральну шкоду у сумі 20 000 гривень. Представник відповідача позовні вимоги не визнає. Пояснив, що позивачка після поновлення її на посаді головної медичної сестри комунального закладу «Криничанська центральна районна лікарня» Дніпропетровської обласної Ради, згідно рішення Криничанського районного суду від 09 квітня 2014 року, була переведена на посаду сестри медичної протитуберкульозного кабінету тимчасово без її згоди. З моменту поновлення на роботі позивачка [PERSON] не виконувала свої посадові обов'язки, тому була звільнена; звільнення вважає законним, просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] працювала у відповідача на посаді головної медичної сестри з 1995 року. У грудні 2013 році була звільнена з займаної посади, але рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області, ухваленим 09 квітня 2014 року, поновлена на посаді головної медичної сестри, що підтверджується наказом коммунального закладу «Криничанська центральна района лікарня» Дніпропетровської обласної Ради від 11 квітня 2014 року № 59К. Наказом від 25 квітня 2014 року № 68К позивачка була переведена на посаду сестри медичної протитуберкульозного кабінету. Згідно наказу КЗ «Криничанська центральна района лікарня» від 26 травня 2014 року № 89К [PERSON] була звільнена з посади за систематичне невиконання без поважних причин обовязків, покладених трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку відповідно до п.3 ст. 40 КЗпП України. Статтею 32 КЗпП України передбачено, що переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника… Згідно ст. 33 КЗпП України, тимчасове переведення працівника на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, допускається лише за його згодою. Власник або уповноважений ним орган має право перевести працівника строком до одного місяця на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, без його згоди, якщо вона не протипоказана працівникові за станом здоров'я, лише для відвернення або ліквідації наслідків стихійного лиха, епідемій, епізоотій, виробничих аварій, а також інших обставин, які ставлять або можуть поставити під загрозу життя чи нормальні життєві умови людей, з оплатою праці за виконану роботу, але не нижчою, ніж середній заробіток за попередньою роботою. Як вбачається з пояснень сторін, матеріалів справи, [PERSON] переведена на посаду медичної сестри протитуберкульозного кабінету комунального закладу «Криничанська центральна районна лікарня» Дніпропетровської обласної Ради без її згоди та урахування стану здоров'я, тому суд вважає, що відповідачем порушені вимоги діючого трудового законодавства та погіршене становище самої позивачки. Вирішуючи питання про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, суд виходить із того, що одноденна заробітна плата [PERSON] складає 89,32 грн, що підтверджується розрахунком, затвердженим головним лікарем В.А.Фандієм. У період з 27 травня 2014 року по 29 жовтня 2014 року кількість днів за час вимушеного прогулу складає 132 дня. Таким чином, заробітна плата за вимушений прогул, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки складає: 89,32 *132 =11 790,24 грн. Позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди відповідачем не підлягають задоволенню, оскільки мова йде не про покарання відповідача за його неправомірні дії, що не відповідає принципам та завданням діючого судочинства України. Крім того, суд вважає, що стягнення з відповідача на користь позивачки заробітної плати за час вимушеного прогулу буде достатнім для задоволенням позовних вимог. Таким чином, суд, враховуючи викладене, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивачки. На підставі ст.88 ЦПК України, сума судового збору підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: partial