Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до ПАТ «Страхова група «ТАС», [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що їй на праві власності належить автомобіль Лада-пріора, реєстраційний номер [NUMBER]. 13 травня 2015 року по вул. Плеханова в м. Курахове Донецької області стався страховий випадок (ДТП) за участю автомобіля Лада-пріора, реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням її чоловіка [PERSON], та автомобіля Мітцубісі Лансер, реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], який є його власником. За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди відносно [PERSON] було складено адміністративний протокол, який направлено до суду. 18.06.2015 року вказаний вище адміністративний протокол розглянуто Красноармійським міськрайонним судом Донецької області, та [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до відповідальності. Відповідальність [PERSON] було застраховано ПАТ «Страхова група «ТАС». Страховий ліміт складає 50000,00 грн. 18.05.2015 року позивачка звернулась до ПАТ «СК «ТАС» із заявою про страхове відшкодування. 22.05.2015 року їй сплачено в якості страхового відшкодування кошти в сумі 14500,00 грн. Однак вказана сума відшкодування спричинених збитків не відповідає дійсним витратам на ремонт та відновлення пошкодженого автомобіля Лада-пріора, який їй належить. Відповідно акту виконаних робіт з ремонту та відновленню автомобіля №ФЛП-021 від 27.05.2015 року фактичні витрати склали 28970,00 грн. Оскільки позивачці відповідачем ПАТ «СК «ТАС» виплачено страхове відшкодування в розмірі 14500,00 грн., вона вважає, що відповідачі повинні їй доплатити страхове відшкодування у сумі 14470,00 грн. (28970,00-14500,00 = 14470,00). Крім того, відповідач [PERSON] завдав їй моральну шкоду, а саме: внаслідок ДТП в результаті пошкодження автомобіля порушені її права на вільне користування та володіння транспортним засобом. Автомобіль тривалий час знаходився в ремонті, що виключало можливість його експлуатації, що порушило її повсякденне життя, можливість швидко вирішувати питання побуту, відпочинку, а також питання підприємницької діяльності. Виходячи із характеру та обсягу негативних обставин та особистих переживань, позивачка оцінює маральну шкоду в 7000,00 грн. На підставі викладеного вище, позивачка просить стягнути солідарно з відповідачів ПАТ «Страхова група «ТАС» і [PERSON] на її користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, 14470,00 грн., стягнути з [PERSON] на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, 7000,00 грн., а також з відповідачів - всі судові витрати. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 28 грудня 2015 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Стягнуто солідарно з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» та [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, 14470,00 гривень. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, 2000,00 гривень. Судовий збір стягнутий в дохід держави. Із вказаним рішенням не погодився відповідач ПАТ «Страхова Група «ТАС» та подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 28 грудня 2015 року та ухвалити нове рішення, відповідно до якого відмовити в задоволенні позовних вимог до ПАТ «Страхова Група «ТАС» в повному обсязі. Доводами його апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, грубо порушує норми матеріального та процесуального права, а також судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи. Законодавством України та жодним договором не передбачено відшкодування страхувальником різниці між страховою виплатою та фактичним розміром шкоди, а отже стягнення матеріальної шкоди в солідарному порядку є безпідставним. Із вказаним рішенням не погодився відповідач [PERSON] та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 28 грудня 2015 року в частині солідарного стягнення з нього та Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь позивача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, 144700,00 гривень, скасувати рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 28 грудня 2015 року в частині стягнення з нього на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, 2000,00 гривень, скасувати рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 28 грудня 2015 року в частині стягнення з нього на користь держави судовий збір в розмірі 459,33 гривень та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а саме: судом не враховано положення ст. 1194 ЦК України, відповідно до якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Розмір матеріальної шкоди в сумі 14470,00 грн. повністю покриває суму страхової виплати (страхового відшкодування), тому що страхова сума (ліміт відповідальності) відповідно до полісу ОСЦПВ АІ №4629207 складає 50000,00 грн. Також судом не враховано положення ст. 26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», де вказано, що страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, яка зазнала ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю. Оскільки ліміт страхового відшкодування за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю, складає - 100000,00 гривень, тому його поліс повністю покриває суму моральної шкоду 2000,00 гривень визначену судом. Крім того, відповідач [PERSON] вважає, що він є неналежним відповідачем у справі, тому оплату за понесені судові витрати повинно покласти на позивачку. В судове засідання апеляційного суду сторони не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник ПАТ «Страхова група «ТАС» заявив клопотання про розгляд справи за його відсутністю, просив скасувати рішення суду та відмовити у задоволенні позову до АТ «СГ «ТАС». Адвокат Лукашков В.О. заявив клопотання в інтересах позивачки про перенесення судового засідання на інший час. Проте, апеляційний суд не приймає до уваги це клопотання через відсутність у адвоката повноважень на ведення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п. 2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень,підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено та це вбачається з матеріалів справи, що позивачці [PERSON] відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу належить автомобіль ВАЗ 217130-138-01, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 12). 13 травня 2015 року о 7 годині 40 хвилин відповідач [PERSON], керуючи транспортним засобом Мітцубісі Лансер, реєстраційний номер [NUMBER], в м. Курахове Донецької області по вул. Плеханова в порушення п.13.1 ПДР, не витримав безпечну дистанцію, та скоїв зіткнення з автомобілем ВАЗ 2172, реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], що рухався попереду, та належать позивачці. Транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 18.06.2015 року, відповідача [PERSON] визнано винним у скоєнні ДТП та накладено адміністративне стягнення за вчинення правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. (а.с. 13). [PERSON] відповідно полісу №АІ/4629207 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів застрахував свою цивільно-правову відповідальність власників наземних транспортних засобів у відповідача ПАТ «Страхова група «ТАС» (а.с. 62, 76). 18 травня 2015 року позивачка [PERSON] звернулася до ПАТ «Страхова група «ТАС» з заявою про страхове відшкодування в розмірі 14500,00 грн. (а.с. 17, 48, 54). Платіжним дорученням №50892 від 22.05.2015 року ПАТ «Страхова група «ТАС» згідно з розрахунком суми страхового відшкодування сплатило [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 14500,00 грн. (а.с. 16, 18). Відповідно акту виконаних робіт №ФЛП-021 від 27.05.2015 року вартість відновлювального ремонту ВАЗ 217130-138-01, реєстраційний номер [NUMBER], складає 28970,00 грн. (а.с. 19). Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки сторонами не надано висновку автотоварознавчого дослідження пошкодженого автомобіля ВАЗ 217130-138-01, реєстраційний номер [NUMBER], що належить [PERSON], а згідно до акту виконаних робіт з ремонту та відновлення автомобіля ФЛП-021 від 27.05.2015 року фактичні витрати складають 28970,00 грн., враховуючи, що позивачці сплачено ПАТ «Страхова група «ТАС» страхове відшкодування у розмірі 14500,00 грн., ліміт відповідальності складає 50000,00 грн., тому в рахунок відшкодування матеріальної шкоди з відповідачів солідарно підлягає стягненню сума у розмірі 14470,00 грн. Також позивачка має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушенням її прав, що призвело до моральних страждань, у зв'язку з емоційними переживаннями змінився звичайний склад її життя. Моральна шкода стягнута у розмірі 2000,00 грн. Проте, з такими висновками суду першої інстанції в частині спору про відшкодування матеріальної шкоди та визначення судового збору погодитися неможливо, тому що вони не ґрунтуються на законі. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та вчинені вони цією особою. Згідно із ст.ст. 1166, 1187 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, це у тому числі шкода, пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Відповідно до ст. 979 ЦПК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. В матеріалах справи мається поліс №АІ/4629207 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого відповідач [PERSON] застрахував свою цивільно-правову відповідальність в ПАТ «Страхова група «ТАС», ліміт відповідальності складає 50000,00 грн. (а.с. 62, 76). Отже, різниця між виплаченою страховою сумою 14500,00 грн. та дійсним розміром шкоди має бути стягнута з відповідача ПАТ «Страхова група «ТАС», за вирахуванням робіт з фарбування задніх дверей, двері задньої правої, панелі задньої і крила заднього правого, тому що ці частини транспортного засобу не входили у перелік пошкоджень транспортного засобу, отриманих у наслідок ДТП відповідно до схеми місця ДТП. Перелік пошкоджень знаходиться на зворотному боці цієї схеми (а.с. 2 адміністративної справи 235/4115/15-п на [PERSON] по ст. 124 КУпАП). За таких обставин апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги [PERSON] щодо необґрунтованого стягнення з нього частини матеріальної шкоди в межах ліміту відповідальності (50000,00 грн.) заслуговують на увагу. Підстави солідарного відшкодування шкоди передбачені ст. 1190 ЦК України, але вони не розповсюджуються на правовідносини, які виникли між позивачкою та відповідачами, тому доводи апеляційної скарги відповідача ПАТ «Страхова група «ТАС» щодо солідарного стягнення з відповідачів матеріальної шкоди є обґрунтованими. Пункт 2 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену пунктами 3, 4 частини 2 ст. 23 ЦК України, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Частиною 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає: … 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Виходячи з цих норм закону, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно стягнув з відповідача [PERSON] певну суму моральної шкоди, виходячи з принципів співмірності виваженості, справедливості та розумності, і доводи апеляційної скарги відповідача [PERSON] в цій частині безпідставні, а його посилання на положення ст. 26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є необґрунтованими, тому що норма статті стосується відшкодування моральної шкоди, яку зазнала фізична особа-потерпілий у зв'язку з ушкодженням здоров'я під час ДТП. Інші приведені в апеляційних скаргах доводи щодо незаконного відшкодування шкоди висновків суду не спростовують. За таких обставин, виходячи з встановлених обставин та вимог закону, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення в частині відшкодування матеріальної шкоди та стягненні відповідної суми судових витрат, порушено вимоги матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, тому рішення суду в цій частині на підставі ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в частині спору про відшкодування матеріальної шкоди та визначення судового збору. Крім того, при визначенні та розподілу судових витрат, апеляційний суд вважає, що в цій частині рішення суду першої інстанції має бути скасовано та ухвалено нове рішення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Як вбачається з матеріалів справи позивачка сплатила судовий збір за майновий позов в розмірі 487,20 грн. та за немайновий позов в розмірі 487,20 грн. (а.с. 3-8). Тому на її користь з ПАТ «Страхова група «ТАС» має бути стягнуто судовий збір відповідно до суми задоволених вимог в розмірі 487,20 грн., та 487,20 грн. - з [PERSON] - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати (1218,00 грн.), а також в дохід держави недоплачену суму судового збору в розмірі по 64,00 грн. з кожного відповідача (на 2016 рік мінімальна заробітна плата складає 1378,00 грн. - 1378,00 грн. Х 0,4 = 551,20 грн.). [PERSON] при подачі апеляційної скарги заявив клопотання про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення у справі (а.с. 101). Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 3 березня 2016 року відстрочено [PERSON] сплату судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення у справі.

Outcome: partial