Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-13 00:00:00

Позивачка звернулася до Заставнівського районного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 16.10.2004 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають двох неповнолітніх доньок: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Спільне життя із відповідачем не склалося із-за різних поглядів на життя. Відповідач не виконував своїх сімейних обов'язків, через що між ними часто виникали сварки та скандали, внаслідок яких відповідач у 2012 році покинув її з дітьми і проживає окремо. Вважає, що їхня сім'я розпалася, зберегти її неможливо, оскільки вони втратили один до одного почуття поваги, любові, без чого сімейне життя є неможливе. Спільне господарство ними не ведеться тому просить розірвати між ними шлюб. Крім цього після припинення спільного проживання відповідач матеріальної допомоги на утримання неповнолітніх дітей не надає, хоча має таку можливість, оскільки офіційно працевлаштований, стан здоров'я відповідача задовільний. За таких обставин позивачка просить стягнути з відповідача аліменти примусово. Так як, відповідач має постійне місце роботи просить стягнути аліменти в розмірі 1/3 частини всіх його заробітку,але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно і до досягнення дітьми повноліття. Позивачка у попереднє судове засідання не з'явилася, подала суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутності, в зв'язку з виїздом за кордон, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. У попередньому судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги і просила їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов визнав повністю і не заперечував щодо розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини всіх його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно і до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України у випадку визнання позову відповідачем, ухвалення у попередньому судовому засіданні рішення проводиться у порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслуховаши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 16.10.2004 року, що стверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER](а.с. 6). Причиною розпаду сім'ї є сварки, що виникали на ґрунті різних характерів та поглядів на життя, відсутність взаєморозуміння. Подружні відносини з 2012 року не підтримують. Враховуючи відсутність у сторін бажання зберегти сім'ю, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, збереження сім'ї суперечить їх інтересам, шлюб розпався, носить формальний характер, а тому його слід розірвати. Згідно ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На виконання вимог ст. 113 СК України та зважаючи на вибір позивача, прізвище останньої слід змінити на дошлюбне «[PERSON]». Статтею 180 СК України передбачено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Встановлено, що в шлюбі сторін народилось двоє неповнолітніх дітей, доньки: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвами про народження дітей (а.с.9,10). Останні перебувають на утриманні позивача. Відповідач допомоги для утримання дітей не надає, добровільної угоди про сплату аліментів сторонами не укладено, інших дітей, у нього не має, утриманців він також не має, стягнення за виконавчими документами відсутні. Відповідач фізично здоровий, офіційно працевлаштований в Пп «[PERSON]» за період з січня по липень 2017 року розмір його доходу становив 22480 грн. Дані обставини не заперечував відповідач по справі. З обставин, зазначених у позовній заяві, та які згідно положень ч.1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню, оскільки визнані сторонами. За таких обставин, суд, врахувавши вимоги статті 182 СК України, вважає, що без погіршення матеріального становища відповідача, з нього на користь позивача необхідно стягувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей,в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 24.07.2017 року до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, що мають істотне значення по справі: стан здоров'я та матеріальне становище як дитини, так і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка , дружини, батьків , дочки , сина та інші обставини , що мають істотне значення. У відповідності до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. Згідно ч. 2 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. За таких обставин, оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору в розмірі 640 грн., то з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір саме в такому розмірі.

Outcome: approved