Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-15 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про поділ спільного майна подружжя. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 23.02.1985 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. За час перебування в шлюбі у них народилося двоє дітей, які в даний час є повнолітніми. За час перебування у шлюбі вони збудували будинок на [ADDRESS] . Рішенням Богородчанського районного суду від 20.05.2019 року їхній шлюб розірвано. Оскільки в добровільному порядку вирішити питання поділу майна відповідач відмовляється, змушена звертатися в суд з таким позовом. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали з викладених у заяві підстав, просять позов задовольнити повністю. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце слухання справи повідомлявся в установленому законом порядку. В зв`язку з цим ухвалено проводити розгляд справи в порядку заочного провадження. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що з 23.02.1985 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвали на підставі рішення Богородчанського районного суду від 20.05.2019 року. За час перебування у шлюбі позивачка та відповідач побудували житловий будинок з господарськими будівлями, на [ADDRESS] , право власності на який відповідно до свідоцтва про право власності від 10.08.2001 року (а.с.7) зареєстровано за відповідачем [PERSON] . Відповідно до висновку оцінювача про вартість майна вартість згаданого домоволодіння становить 120300 грн. Згідно з вимогами ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст.372 цього кодексу визначено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Аналогічні положення Цивільного кодексу зазначенні також і в Сімейному кодексі. Так у ст.60 СК визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Таким чином, судом встановлено, що вказане майно набуте сторонами за час перебування у шлюбі, а тому відповідно до ст.60 СК України вважається об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Виходячи з положень вказаних норм законів сторони є власниками спірного житлового будинку в рівних долях. Зважаючи на відсутність згоди однієї із сторін на визнання за нею права власності на спірний житловий будинок в цілому зі сплатою другому співвласнику грошової компенсації за 1/2 його частки, то згідно з положеннями ст.71 СК України вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами слід залишити у спільній частковій власності сторін по 1/2 частці за кожним. Отже, позов підлягає до задоволення. На підставі викладеного, ст.ст.368, 372 ЦК України, ст.70, 71 СК України,

Outcome: approved