Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, зареєстрованого між ними 20.01.2015 року за актовим записом №06 у відділ ДРАЦСу Хустського РУЮ Закарпатської області та ставить вимогу про стягнення з відповідача аліментів в розмірі 2000 гривень щомісячно, на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] р. н., до його повноліття, а також на її утримання по 1000 гривень щомісячно, до досягнення малолітнім сином [PERSON], [INFO] трьохрічного віку. Причиною розірвання шлюбу позивачка вважає те, що вони люди різних характерів та поглядів на життя, внаслідок чого у них виникали часті сварки, конфлікти, вони втратили повагу один до одного, вона була змушена з дитиною піти на проживання до своїх батьків. В подальшому збереження їхньої сім'ї є не можливе. На даний час їхні стосунки не покращилися, примирення між ними не можливе, тому просить суд шлюб між ними розірвати. Крім цього, позивачка зазначила, що відповідач не надає їй матеріальної допомоги для забезпечення та утримання неповнолітньої дитини, не приймає участі у забезпеченні сина, ухилившись таким чином від виконання своїх батьківських обов'язків, тому вона просить суд вирішити питання про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина в сумі по 2000 гривень щомісячно, до досягнення ним повноліття. Крім цього, позивачка просить стягувати щомісячно з відповідача на її користь по 1000 гривень, до досягнення сином [PERSON], [INFO] р. н. 3-х річного віку, так як вона на даний час змушена займатися вихованням та доглядом малолітньої дитини. В судове засідання позивачка не з'явилася, до суду подала письмову заяву, в якій просила провести розгляд справи без її участі, повністю підтримує позовні вимоги. В заяві позивачка просила залишити їй прізвище «Дівинець», та малолітнього сина залишити на вихованні біля неї. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом вручення рекомендованого повідомлення про виклик відповідача до суду, однак причини його неявки суду не відомі. З врахуванням наведеного, у відповідності до ст. 169 ч. 4 ЦПК України, беручи до уваги наявні у справі дані про права і взаємовідносини сторін, суд ухвалив провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача [PERSON] Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає, що справу можливо вирішити у відсутності сторін, без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов слід задовольнити частково з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 20.01.2015 року зареєстрованого за актовим записом №06 у відділ ДРАЦСу Хустського РУЮ Закарпатської області. За час проживання в шлюбі у сторін народився син - [PERSON], [INFO] р. н., якого утримує та виховує позивачка. Наведені обставини ствердженні в судовому засіданні відповідним свідоцтвом про народження дитини, а також та довідкою ЖЕК №2 Хустської міської ради №1996 від 10.04.2017 р. та актом обстеження житлово-побутових умов проживання позивачки [PERSON], складеного депутатом Хустської міської ради від 05.09.2017 року. Зі змісту позовної заяви позивачки вбачається, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, ствердивши про неможливість відновлення шлюбу між сторонами. Додані до позовної заяви докази підтверджують факт утримання та виховання позивачкою неповнолітньої дитини. В судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами існує формально, на час розгляду справи в суді сторони не проживають спільно і не підтримують між собою шлюбних взаємовідносин. Про наявність вимог майнового характеру щодо спільного майна подружжя позивачка не заявляла. З огляду на встановлене, суд дійшов до висновку, що підстав для збереження шлюбу між сторонами в судовому засіданні не встановлено, їхній шлюб існує формально, не виконує свого прямого призначення, позивачка не бажає проживати в шлюбі з відповідачем і вони фактично спільно не проживають, а тому шлюб між сторонами доцільно розірвати. З'ясувавши фактичні обставини справи, дійсні причини позову, суд, у відповідності до ст.180 СК України, приходить до висновку, що батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Позивачкою ставиться питання про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітнього сина в розмірі по 2000 грн. щомісячно, до повнолітнього віку та 1000 грн. на її утримання, але позивачка не має відомостей про місце роботи відповідача та його доходи. Згідно ч.3 ст. 181, ч.2 ст. 182 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі; розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача, може визначити розмір у твердій грошовій сумі. Виходячи з того, що під час розгляду справи в суді не встановлено доказів про наявність у відповідача постійного місця праці та стабільних доходів, а також докази про його фактичні доходи не встановлені, суд дійшов висновку про можливість часткового задоволення позову про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Крім цього, суд вважає доведеними вимоги позивачки про стягнення з відповідача на її користь грошової допомоги, на період її перебування у відпустці по догляду за малолітньою дитиною, до досягнення трьох річного віку. Оскільки відповідно до вимог ст. 75 СК України таке право надано позивачці, у зв'язку з її тимчасовою непрацездатністю та потребою в матеріальній допомозі. Така потреба позивачки у матеріальній допомозі, стверджується перебуванням у відпустці по догляду за дитиною, не маючи інших джерел матеріального забезпечення. А тому відповідно до вимог ст.ст. 80,84 СК України, суд вважає за можливе задовольнити цю вимогу, визначивши розмір аліментів на утримання дружини в твердій грошовій сумі, оскільки в судовому засіданні не встановлено доказів про наявність у відповідача постійного місця праці та стабільних доходів. Встановлені по справ докази дають суду підставу для часткового задоволення позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини. Враховуючи наведене та

Outcome: partial