Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

позивачка звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що транспортним засобом під керуванням відповідача [PERSON], внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, її автомобілю завдано шкоди, а тому на її відшкодування відповідно просить стягнути з відповідача,як особи, яка завдала шкоду, на відшкодування матеріальної шкоди 165 589 грн. 48 коп., оплату за проведення звіту про оцінку вартості матеріального збитку в розмірі 1 200 грн., витрати за проведення експертного дослідження обставин дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 3 780 грн. та судові витрати. Позивачка та представник позивачки в суді позов підтримали з викладених у ньому підстав. Зазначили, що страховою компанією позивачці сплачено 50\~000 грн. страхового відшкодування, яке вони просили врахувати при винесенні рішення суду. Тому позов підтримали частково, просили стягнути з відповідача на користь позивачки на відшкодування матеріальної шкоди 122 339 грн. 48 коп. Також зазначили, що автомобіль мав приховане пошкодження правої бокової частини, що виявлено пізніше і відображено в додатковому протоколі огляду транспортного засобу. Дану деформацію необхідно було вирівняти та пофарбувати. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову з викладених у ньому підстав заперечив. Зазначив, що у експертному дослідженні завищено вартість відновлювального ремонту. При проведенні оцінки допущено помилку, оскільки до переліку пошкоджень включено пошкодження правої передньої двері та задньої правої боковини, що призвело до хибного висновку про вартість пошкодження транспортного засобу. Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони, суд дійшов наступного. Як убачається з матеріалів справи, 30 вересня 2016 року з вини [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пошкоджено автомобіль [NUMBER]. [PERSON] на той час керував автомобілем [NUMBER]. Про ці обставини йдеться в постанові Вишгородського районного суду Київської області від 20 січня 2017 року, щодо [PERSON] за ст. 124 КУпАП. Дана постанова суду набрала законної. Відповідач [PERSON] на той час керував автомобілем [NUMBER] і таким чином володів ним на той час. Відповідно до постанови цього ж суду від 22 березня 2017 року провадження щодо [PERSON] про адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП, закрите за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Згідно постанови Вишгородського ВП ГУ НП України в Київській області від 22 грудня 2016 року кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 12016110150001244 від 27 жовтня 2016 року за фактом ДТП, що трапилась 30 вересня 2016 року у Вишгородському районі Київської області за участю водіїв [PERSON] та [PERSON] закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Позивачка є власником автомобіля [NUMBER]. Згідно звіту про оцінку вартості збитку нанесеного власнику транспортного пошкодженого транспортного засобу ФОП [PERSON] № 53/0117 від 06 лютого 2017 року матеріальний збиток, заподіяний власникові автомобіля [NUMBER] внаслідок пошкодження при ДТП складає 165\~589 грн. 48 коп. Протоколами огляду транспортного засобу експерта [PERSON] №№ № 1 та 2 від 17 січня 2017 року, встановлено детальний перелік пошкоджень завданих автомобілю позивачки внаслідок ДТП. Як вбачається з протоколу додаткового огляду транспортного засобу від 18 січня 2017 року експертом додатково встановлено, що деформовано задню праву бокову частину розміром 10х10 см. та праві передні двері розміром 15х10 см. Відтак згаданий звіт, який складено з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових КТЗ та величини втрати товарної вартості, сумнівів у суду не викликає, який слід покласти в основу прийнятого рішення по справі. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайнових правам фізичної або юридичної особа, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. \~ \~ \~ \~Згідно вимог ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування у повному обсязі, до яких відносяться витрати, які особа мусить зробити для відновлення пошкодженого майна. Згідно розяснень даних в п. 4 та 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей\~1166,\~1187 ЦК\~шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Суд вважає, що завдавач шкоди автомобілю позивачки [PERSON], є володільцем джерела підвищеної небезпеки, в розумінні вимог вказаного чинного законодавства України. Отже відповідач, правомірно керував транспортним засобом на час дорожньо-транспортної пригоди та з вини якого сталася дорожньо-транспортна пригода, та як наслідок заподіяння матеріальних збитків автомобілю позивачки. Пояснення позивачки про те, що автомобіль мав пошкодження завдане внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, а саме приховану деформацію задньої правої бокової частини та право передньої двері є слушними, сумнівів у суду не викликають та підтверджуються дослідженими в суді доказами. Доводи представника відповідача про інше, вказане не спростовують та до уваги судом не беруться. Враховуючи те, що позивачці сплачено суму страхового відшкодування в розмірі 50\~000 грн., тому на відшкодування матеріальної\~шкоди завданої\~транспортному засобуна користь позивачки з відповідача слід стягнути різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням, яка складає 115\~589\~грн.\~48\~коп. Крім того з відповідача слід стягнути витрати за проведення звіту про оцінку вартості матеріального збитку в розмірі 1 200 грн. (товарний чек від 17 січня 2017 року), як такі які особа мусила зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) відповідно до вимог ст. 22 ЦК України. Також позивачкою суду надано документальне підтвердження витрат повязаних із сплатою судового збору, яка підлягає стягненню пропорційно до частини задоволених вимог в розмірі 1\~167 грн. 89 коп. Разом з тим, посилання позивача про понесення нею витрат повязаних з проведенням експертного дослідження обставин дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 3780 грн., суд вважає необґрунтованими, оскільки вказані витрати не можливо трактувати, як такі, що повязані із знищенням або пошкодженням майна в розумінні вказаних вище вимог Закону. Витрати на проведення експертного дослідження обставин дорожньо-транспортної пригоди позивачка понесла добровільно та у звязку з розглядом судом справи щодо неї за ст. 124 КУпАП. Тобто вказані витрати є насамперед процесуальними витратами в справі про адміністративного правопорушення щодо самого позивача. Такі витрати не можуть вважатися збитками згідно ст. 22 ЦК України, які безпосередньо повязані із знищенням або пошкодженням речі внаслідок ДТП, а також не відносяться до витрат на відновлення пошкодженого майна. А тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Беручи до уваги викладене, судом виявлено порушене право позивачки, яке підлягає захисту, а позов про це частковому задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: partial