Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-06 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON]. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що починаючи з весни 2005 року з відповідачем вони проживали однією сім'єю без офіційного укладання шлюбу і [INFO] у них народилась донька [PERSON], у свідоцтві про народження якої батьком записано відповідача [PERSON] У зв'язку з тим, що під час ведення спільного домогосподарства сторони існували лише за рахунок соціальних виплат за народження дитини та у зв'язку з втратою почуття любові та поваги один до одного, зловживанням відповідачем алкоголем, сім'я розпалась в жовтні 2006 року. Після цього рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя з останнього було стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки.Спорустосовно місця проживання дитини у сторін не виникло, а тому позивачка залишилась мешкати разом з дочкою за адресою їх місця реєстрації. Після розпаду сім'ї [PERSON] життям доньки не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у її вихованні. Донька завжди знаходилась на повному утриманні позивачки і на прохання надати матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач посилався на відсутність роботи та грошей, разом з тим, жодного разу не звертався до центру зайнятості задля того, щоб влаштуватись на роботу, просив повернути йому сплачені аліменти, оскільки йому вони начебто потрібніші, а про дитину з позивачкою зможуть подбати батьки останньої. Останній раз дитина бачила свого батька навесні 2013 року і то тільки тому, що відповідач прийшов до позивачки задля того, щоб вкотре попросити в борг гроші у її батьків. Також позивачка зазначила, що відповідач жодного разу не приходив до доньки у школу, не цікавиться її навчанням, успіхами, відносинами з однолітками, не вітав з днем народження та святами, має заборгованість по аліментам, починаючи з серпня 2010 року, хоча [PERSON] має дохід від оренди своєї приватної квартири. Позивачка просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON], [INFO], оскільки станом на теперішній час її донька вважає відповідача чужою людиною, а зі сторони останнього відсутні будь-які намагання налагодити стосунки як батька з дитиною. В письмових запереченнях на позов [PERSON] зазначив, що позовні вимоги вважає частково необґрунтованими і такими що не в повній мірі відповідають дійсності, обґрунтовуючи це тим, що дитина не завжди була на утриманні позивачки, оскільки згідно рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя з нього було стягнуто на користь позивачки на утримання доньки [PERSON] аліменти у розмірі ? частини заробітку і до часу, коли відповідач втратив роботу, а саме до 01.08.2010 року, [PERSON] отримувала ці аліменти.Заборгованість по аліментам виникла у зв'язку з тим, що на утриманні [PERSON] перебувають його батьки - пенсіонери, а вже починаючи з 26.10.2017 року він офіційно працевлаштований на ТОВ «Енергомехкомплект». Також додав, що аліменти, надіслані позивачці у травні-червні 2017 року повертались, у зв'язку з відмовою [PERSON] їх отримувати. Також в запереченнях [PERSON] вказав, що позивачка сама не дозволяє йому бачитись з донькою та приходити до неї в школу, оскільки він постійно неохайно одягнений, що в свою чергу принижувало його честь та гідність. Крім того, відповідач вважає, що [PERSON] звернулась з вказаним позовом до суду тільки з тих підстав, щоб можна було без його дозволу вивозити доньку за кордон. В судовому засіданні позивачка підтримала вимоги позовної заяви та просила задовольнити їх у повному обсязі. Стосовно неотриманих нею аліментів за травень-червень 2017 року, то згідно листа ПАТ «Укрпошта» від 20.11.2017 року вказані грошові кошти було повернуто по закінченню терміну зберігання, оскільки вона не була повідомлена про їх надходження.Також позивачка пояснила, що хоча [PERSON] і офіційно працевлаштувався, однак на час звернення з позовом до суду на її адресу не було жодного разу перераховано аліментів на утримання доньки [PERSON], загальний розмір яких, згідно довідки державного виконавця від 16.11.2017 року становить 70 151,69 грн. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти позову і просив відмовити в його задоволенні з наведених вище підстав. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на обставини, викладені у висновку Органу опіки та піклування Запорізької міської ради по Дніпровському району № 05/01-25/1189 від 30.11.2017 року щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні надали пояснення аналогічні обставинам, викладеним у позові, щодо ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків. Допитана в судовому засіданні малолітня [PERSON] пояснила, що в останнє свого батька вона бачила давно, у вересні 2013 року, коли він прийшов просити грошей у батьків мами. Батько з нею не спілкується, вона його навіть не впізнала перед судовим засіданням, вважає його чужою людиною, почуття поваги і любові як до батька в неї до [PERSON] немає. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані письмові докази, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] без офіційної реєстрації шлюбу проживали однією сім'єю, вели спільне господарство.У сторін 29.08.2006 року народилася донька [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 22.09.2006 Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 931, де батьками дитини вказано [PERSON] та [PERSON]. Згідно пояснень позивачки, які підтвердили у судовому засіданні свідки та не спростовував відповідач, сімейні стосунки не склалися, тому у жовтні 2006 року сім'я фактично розпалася, відповідач переїхав жити до своїх батьків. Малолітня [PERSON] проживає весь час разом матір'ю - позивачкою по справі, та повністю перебуває на її утриманні, що підтверджується наданими до позову довідками про реєстрацію місця проживання особи № 04-27/4-9986 та № 04-27/4-9988 від 13.06.2017 року. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя у цивільній справі № 2-4438/06 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини його заробітку щомісяця, але не менш 30% прожиткового мінімуму встановленого для дітей відповідного віку, починаючи стягнення з 30.11.2006 року. Відповідач в самостійному порядку рішення суду щодо сплати аліментів не виконував, у зв'язку з чим позивачка звернулась до виконавчої служби для примусового стягнення аліментів і коштів на своє утримання. Згідно довідки Дніпровського ВДВС від 19.06.2017 №1464, у період з 01.08.2010 по 13.06.2017р. [PERSON] не отримувала аліменти від [PERSON] Заперечуючи проти позову, відповідач вказує на те, що він перестав сплачувати аліменти після того, як звільнився з роботи, і в подальшому матеріально не забезпечував дитину, оскільки на його утриманні знаходяться його батьки. Влітку 2017 року він перераховував аліменти позивачці, однак вона відмовлялася їх отримувати, на теперішній час він працевлаштувався і буде сплачувати аліменти. Суд критично оцінює ці заперечення відповідача, оскільки нічим не підтверджено, що на його утриманні знаходяться батьки, яких, як пояснював відповідач, він мав можливість утримувати і утримував весь цей час. Та обставина, що відповідач у травні-червні 2017 року здійснив на ім'я позивачки три поштові перекази на загальну суму 1530,00 грн., які згідно довідки ПАТ «Укрпошта» від 20.11.2017 №26-15-295 були повернуті за закінченням терміну зберігання, не спростовує доводів позову проневиконання відповідачем батьківських обов'язків щодо матеріального забезпечення дитини. Згідно розрахунку заборгованості, наданого 16.11.2017 року начальником Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя [PERSON], у зв'язку з несплатою аліментів у [PERSON] станом на 01.11.2017 року існує заборгованість у розмірі 70151,69 грн. Відповідач влаштувався на роботу в ТОВ «Торговий дім «Енергомехкомплект», що підтверджується копією наказу про прийняття на роботу від 26.10.2017 року, однак як вказує позивачка і не заперечує відповідач, аліменти у зв'язку з цим не сплачуються. Не знайшли свого підтвердження доводи відповідача, що він не приймав участі у вихованні дитини, оскільки позивачка перешкоджала йому спілкуватися з донькою. Відповідач не вчиняв жодних дій і не вживав ніяких заходів для усунення перешкод у спілкуванні з дитиною і участі у її вихованні. Як вбачається з пояснень дитини [PERSON] і свідків, [PERSON] взагалі не цікавиться життям дитини, не спілкується з нею, не піклується про її здоров'я, навчання. Згідно довідки №190 від 27.07.2017 року, виданої директором ЗШ № 22 м. Запоріжжя, де навчається [PERSON], батько останньої у вихованні доньки участі не бере. Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району встановив, що фактично після народження доньки [PERSON] у 2006 році шлюбні відносини сторін припинилися, сім'я розпалась, з цього часу дівчинка стала проживати разом з матір'ю. За весь час [PERSON] життям доньки не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватись з дитиною та брати участь у її вихованні. З моменту припинення шлюбних відносин дитина перебуває на повному забезпеченні матері, матеріальну та моральну підтримку на утримання дитини відповідач не надає, аліменти не сплачує, у зв'язку з чим виникла заборгованість. 20.11.2017 року спеціалістами відділу служби було проведено бесіду з малолітньою [PERSON], на підставі чого було зроблено висновок № 05/01-25/1189 від 30.11.2017 рокупро доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на pівень життя, достатнiй для її фiзичного, iнтелектуального, морального, культурного, духовного i соцiального розвитку. Батьки або особи, якi їх замiнюють, несуть вiдповiдальнiсть за створення умов, необхiдних для всебiчного розвитку дитини, вiдповiдно до законiв України. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України батько, мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов'язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов'язки.Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Встановлені судом обставини справи свідчать про те, що відповідач дійсно не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї доньки, він з 2010 року не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, ситуація не змінилася і після його влаштування на роботу в період розгляду цієї справи, він не спілкується з донькою не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не цікавиться її навчанням і не приймає участі у створенні умов для отримання нею освіти, свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Частиною 8 ст.7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю (батьком). З огляду на встановлені судом обставини, суд вважає, що позбавлення [PERSON] батьківських прав не призведе до розлучення дитини з батьком, оскільки він на власний розсуд, свідомо тривалий час не приймає жодної участі у житті дитини. Відповідач не ставився відповідально до виконання своїх батьківських обов'язків та нехтував ними, а його заперечення проти позову не ґрунтуються на його ставленні до дитини і бажанні відновити спілкування з донькою, змінити ставлення до виховання дитини задля повного і гармонійного розвитку її особистості. З огляду на вищевказане, суд приходить до висновку, що поведінка відповідача відносно його доньки є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов'язками, що є підставою для позбавлення його батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO], що відповідає інтересам дитини.

Outcome: approved