Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладеного 09.06.2010 року між нею та [PERSON], удаваним з тих підстав, що вищевказану квартиру відповідачеві вона не продавала, а передала її в заставу на забезпечення повернення відповідачу боргу в сумі 25000 евро, який її син взяв у відповідача. Вказала, що після укладення договору вона до вересня 2014р. продовжувала проживати у вищевказаній квартирі, сплачувала комунальні послуги, а потім відповідач замінив на дверях квартири замки і вона не має доступу до квартири. Просила поновити їй строк позовної давності на звернення до суду. Оскільки про порушення своїх прав вона взнала лише у вересні 2014р., визнати договір купівлі - продажу спірної квартири від 9.06.2014р. удаваним правочином, визнавши за нею право власності на вказану квартиру. У судовому засіданні позивачка свої вимоги підтримала з вищевказаних підстав та додатково пояснила, що борг відповідачеві у сумі 25000 евро вони з сином повернули, але доказів щодо повернення боргу не мають, оскільки ні про отримання боргу, ні про його повернення розписок ніхто не писав. Відповідач вимоги позивачки не визнав та пояснив, що 9.06.1010р. між ним та позивачкою було укладено договір купівлі - продажу спірної квартири, яку він дійсно купив та у повному обсязі сплатив позивачці покупну ціну за квартиру. Позивачка дійсно тривалий час не звільняла квартиру, тому він змушений був замінити замки на дверях квартири. Просив у задоволенні позову відмовити, оскільки договір займу з позивачкою він не укладав і грошей у борг ні позивачці, ні її сину на надавав. Допитаний у судовому засіданні у якості третьої особи приватний нотаріус Скоробогатько О.В. пояснив, що вимоги позивачки задоволенню не підлягають, оскільки 9.06.2010р. він дійсно посвідчив укладений між [PERSON] та [PERSON] договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS]. Заслухавши сторони, свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Відповідно до вимог ст. 655 ЦК України за договором купівлі - продажу продавець передає або зобов'язується передати майно / товар/ у власність покупцеві. А покупець приймає або зобов'язується прийняти майно / товар/ і сплатити за нього певну грошову суму. Судом встановлено, що позивачці на підставі договору купівлі- продажу від 2.09.1999р. належала квартира [ADDRESS]. Також встановлено, що 9.06.2010р. між позивачкою та відповідачем було укладено договір купівлі - продажу вказаної квартири. Відповідно до п.2.1. вказаного договору позивачка отримала від відповідача за продану квартиру 45004 грн., що підтверджується наданою суду копією договору купівлі - продажу / а.с.9/. Суду не надано належних доказів на підтвердження показань позивачки про укладання між нею та відповідачем договору позики та передачі спірної квартири відповідачу у якості застави на гарантування повернення позички. При цьому суд не бере до уваги показання свідка [PERSON] про укладання з [PERSON] договору позики та передачу спірної квартири в іпотеку на забезпечення повернення боргу, оскільки відповідно до вимог ч.2 ст.1047 на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлений лише письмовий доказ - розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до вимог ст. ст. 530, 663 ЦК України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі - продажу. Якщо строк виконання такого обов'язку не встановлений, покупець має право вимагати його виконання в будь - який час. На даний час відповідач вступив у володіння спірною квартирою, тому суд вважає, що усі суттєві умови за договором купівлі-продажу сторонами були повністю виконані і законних підстав для визнання договору купівлі - продажу спірної квартири немає. При цьому суд враховує, що до вересня 2014р. позивачка безперешкодно проживала в спірній квартирі, тому строк на звернення до суду на захист своїх прав нею не пропущено.

Outcome: dismissed