Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що вона являється власником будинковолодіння № 22 по вул. Варшавській (раніше Леніна) в с.Микуличі Бородянського району Київської області, в якому зареєстрований, але з червня 2011 року не проживає її /позивачки/ син [PERSON] Оскільки відповідач у добровільному порядку з реєстрації не знімається, то просила визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування зазначеним житловим будинком. Ухвалою суду від 28 березня 2018 року було відкрито провадження в даній справі, ухвалено провести розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні, відповідачу роз»яснено його право у п»ятнадцятиденний термін, з моменту отримання копії ухвали про відкриття провадження, подати до суду відзив на позов. Відповідач до цього часу відзив на позов не подав. В судовому засідання позивачка позов підтримала та викладене підтвердила. Відповідач в судове засідання не з»явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином відповідно до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивачки, покази свідка [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивачка являється власником будинку № 22 по вул. Варшавській (раніше Леніна) в с.Микуличі Бородянського району Київської області, в якому з 9 червня 2011 року зареєстрований, але з червня 2011 року не проживає син позивачки [PERSON], що підтверджується матеріалами справи /а.с. 8-15/ та показами свідка [PERSON] Відповідно до положень ст. 317, 383, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України, власник майна має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ст. 9, 156, 157 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Члени сім»ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім»ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім»ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. У разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки, як встановлено судом, відповідач не проживає у будинку позивачки з 2011 року, тобто більше одного року, то суд вважає за необхідне, задовольняючи позов, визнати [PERSON] таким, що втратив право користування даним будинком.

Outcome: approved