Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги фактичним припиненням подружнього життя і неможливістю збереження сім'ї.В обґрунтуванні свого позову вона зазначила, що з 19 лютого 1999 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося. З 02.11.2014 року вони припинили шлюбні відносини, мешкають окремо за різними адресами, не ведуть спільне господарство і фактично не спілкуються між собою. За час окремого проживання вона дійшла до висновку, що примирення між ними та подальше подружнє життя стало неможливим, а збереження шлюбу суперечить інтересам кожного із них. Причиною розірвання шлюбу є непорозуміння один до одного, конфлікти на побутовому рівні. Втрата почуття любові та поваги. Спірних питань у них не має. Дитина проживає з нею, а відповідач на утримання дочки надає допомогу.Посилаючись на наведені обставини, позивачка просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. В судове засідання сторони не з'явились, письмово просять розглянути справу за їх відсутністю. Позивачка позов підтримала, відповідач з позовом згодний. Суд, дослідивши надані докази, у межах заявлених позовних вимог установив наступне. Подружжя [PERSON] зареєстрували шлюб 19 лютого 1999 року у відділі реєстрації актів громадянського стану виконкому Новомосковського міської ради, Дніпропетровської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження від 19 лютого 1999 року зроблено актовий запис № 30. Подружжя мають неповнолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO]. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою статті 112 СК Україна, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Встановлено, що з 02.11.2014 року сторони припинили шлюбні відносини, не проживають однією сім'єю та не ведуть сумісне господарство, вони не мають наміру зберегти сім'ю. Враховуючи викладене, суд визнає, що надання подружжю строку для примирення у даному випадку суперечить моральним засадам суспільства. Згідно до положень статті З СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в силу вимог статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання подружжя продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] і [PERSON], та збереження їх сім'ї є неможливе та суперечить їх інтересам. Позивачка не наполягає на відновленні її дошлюбного прізвища. На підставі викладеного та

Outcome: approved