Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом до відповідача про стягнення заробітної плати, невиплаченої при звільненні середнього заробітку за час затримки розрахунку, і в обґрунтування позовних вимог вказала про те, що з 11.07.2012 року вона працювала у відповідача майстром-вітражником 5-го розряду на дільниці з виготовлення вітражної продукції відповідно до наказу № 2-К від 11.07.2012 року. Згідно наказу № 02-К від 04.01.2016 року позивачку було звільнено з ТОВ «Вітражна студія «Вікторія» за згодою сторін. У зв'язку з тим, що позивачці при розрахунку не була виплачена заробітна плата, вона змушена звернутися до суду і просить стягнути з відповідача на її користь нараховану, але невиплачену заробітну плату за жовтень 2015 року - грудень 2015 року в розмірі 3533,41 грн., і середній заробіток за період затримки розрахунку в розмірі 3674,00 грн. У судове засідання позивачка не зявилася, надала суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутність. Позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. Представник відповідача у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить його підпис у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. Про поважні причини неявки суд не повідомив. Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК Україниу разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що у повній мірі узгоджується та не суперечить положенням ст. ст. 27, 158, 169 ЦПК України. Дослідивши та перевіривши письмові докази справи, встановивши такі юридичні факти та відповідні їм правовідносини, суд дійшов до наступного висновку. З трудової книжки [PERSON] вбачається, що 11.07.2012 року її було прийнято на роботу до ТОВ «Вітражна студія «Вікторія» майстром-вітражником згідно наказу № 2-к від 11.07.2012 року. Згідно наказу по підприємству № 02-к від 04.01.216 року позивачку було звільнено з роботи за згодою сторін згідно ч. 1 ст. 36 КЗпП України. З довідки ТОВ «Вітражна студія «Вікторія» № 4 від 25.02.2016 року вбачається, що загальна сума доходу [PERSON] за період з 01.08.2015 року по 31.01.2016 року становить 8397,89 грн. З письмових пояснень позивачки вбачається наступне: за жовтень 2015 року підприємством їй було нараховано 1780,00 грн. В листопаді 2015 року їй було частково виплачено заробітну плату в розмірі 500 грн., а до виплати було нараховано 1431,83 грн. Отже, борг підприємства по заробітній платі за жовтень 2015 року становить 931,83 грн., який вона округлила до 931, 00 грн.; за жовтень 2015 року підприємством їй було нараховано 2820,00 грн. Заробітну плату позивачці виплачено не було, а до виплати було нараховано 2268,41 грн. Отже, борг підприємства по заробітній платі за листопад 2015 року становить 2268,41 грн.; за грудень 2015 року підприємством їй було нараховано 1289,10 грн. В січні 2016 року позивачці було частково виплачено вже після її звільнення заробітну плату за грудень в розмірі 705,00 грн., а до виплати було нараховано 1037,72 грн. Отже, борг підприємства по заробітній платі за грудень 2015 року становить 332,72 грн., який вона округлила до 333,00 грн. Таким чином, борг підприємства по заробітній платі складав на день звільнення позивачки 3533,41 грн. Стаття 43 Конституції України у відповідності зі ст. 23 Загальної декларації прав людини проголосила право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникові щомісячно у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць. Згідно ст. 47 КЗпП України власник чи уповноважений їм орган зобов'язаний у день звільнення видати працівнику належним чином оформлену трудову книжку і зробити з ним розрахунок у терміни, встановлені в ст. 116 даного кодексу, тобто при звільнені працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільнені, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Цю саму вимогу містить і ст. 12 Конвенції № 95 Міжнародної Організації Праці про охорону заробітної плати, згідно з якою при припиненні дії трудового договору з працівником проводиться остаточний розрахунок із виплатою усієї належної йому заробітної плати. Борг по заробітній платі позивачки складав на день звільнення 3533,41 грн. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки заборгованість по заробітній платі в розмірі 3533,41 грн. Згідно ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначених у ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство повинне виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.12.1999р. № 13 Про практику застосування судами законодавства про оплату праці, якщо при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільнені, судом буде встановлено, що в день звільнення працівнику не виплачена заробітна плата, то на підставі ст. 117 КЗпП України суд стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день постановлення рішення. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки середній заробіток за час затримки розрахунку у сумі 3674,00 грн. Таким чином, на основі зясованих обставин, суд дійшов висновку про те, що позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вітражна студія «Вікторія» про стягнення заробітної плати, невиплаченої при звільненні середнього заробітку за час затримки розрахунку є такою, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved