Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить суд визнати за нею право власності на ? частину земельної ділянки площею 0,09 га під №12, що знаходиться в с. Усатове Біляївського району Одеської області; визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку з надвірними спорудами №12, що знаходиться в с. Усатове Біляївського району Одеської області; стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що з 1997 року знаходилась з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Сторони, перебуваючи у шлюбі придбали земельну ділянку та їм було видано свідоцтво про право власності на житловий будинок. У 2014 році шлюб між подружжям розірвано рішенням Біляївського районного суду Одеської області. Діти проживають разом з матірю. Шлюбний договір між сторонами не укладався. У позасудовому порядку сторони не змогли дійти згоди стосовно поділу спільного майна, тому вона змушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Представник позивачки в судовому засіданні наполягав на заявлених позовних вимогах та просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач та його представник в судовому засіданні не заперечували проти позовних вимог. Згідно п. 26\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення. При цьому відповідно до системного аналізу положень ст.ст.\~10,\~11,\~27,\~57-60 ЦПК України, сторони при вирішенні спору зобов'язані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підстави їх вимог. Доказування у цивільному судочинстві ґрунтується на засадах змагальності та диспозитивності. Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні, шлюб між сторонами був розірваний рішенням від 19.11.2014 року Біляївського районного суду Одеської області по цивільній справі № 496/5058/14-ц, зі змісту якого вбачається, що сторони перебували в шлюбі з 04.10.1997 року. Згідно договору купівлі-продажу, зареєстрованого в реєстрі під № 1280 від 12.04.2001 року, приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON], [PERSON] придбав у [PERSON] земельну ділянку площею 0,09 га під №12, що знаходиться в с. Усатове Біляївського району Одеської області по вулиці І. Франко. Оцінювачем [PERSON] висновком від 03.07.2015 року визначена вартість вищезазначеної земельної ділянки у сумі 283\~653 грн. З свідоцтва про право власності на житловий будинок від 09.12.2010 року, яке видано на підставі рішення виконавчого комітету Усатівської сільської ради Біляївського району Одеської від 30.11.2010 року № 3702, вбачається, що виконавчим комітетом Усатівської сільської ради Біляївського району Одеської області посвідчено, що обєкт який знаходиться в селі Усатово Біляївського району Одеської області по вулиці Івана Франка, 12 дійсно належить [PERSON] на праві приватної власності. Витягом про державну реєстрацію прав від 17.12.2010 року виданим КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» також підтверджується право власності відповідача за вказаним житловим будинком з надвірними спорудами. Вартість оцінки будинку визначена у 358\~817 грн. оцінювачем 06.07.2015 року [PERSON] В акті обстеження від 14.07.2015 року депутатом Усатівської сільської ради Біляївського району Одеської області [PERSON], членом виконавчого комітету Усатівської сільської ради Біляївського району Одеської області [PERSON] в присутності сусіда [PERSON] засвідчено, що сторони по справі знаходились у шлюбі з 1997 року, після будівництва будинку у 2011 році по даний період разом з дітьми проживають в будинку за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Усатове, вул. Івана Франка, 12. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині то чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ч. 1 ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Стаття 69 СК України передбачає право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Так, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права с спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Відповідно до\~ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ч.1\~ст.328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно\~ст.368 ЦК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи наведене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved