Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-13 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги позивачка мотивує тим, що за рішенням Хустського районного суду від 05 серпня 2014 року шлюб між ними розірвано, та прийнято рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] в розмірі по 500 грн. щомісячно, починаючи з 27.05.2014 року, до досягнення дитиною повнолітнього віку. З часу ухвалення рішення, вона не зверталася до суду із заявами про зміну їх розміру. На сьогоднішній день утримання дитини потребує значних витрат і розмір аліментів в сумі 500 грн. не може забезпечити мінімального рівня задоволення потреб дитини і не відповідає навіть мінімальному розміру аліментів на утримання дитини. При цьому, відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Частиною 3 ст. 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Такий розмір аліментів визначається судом суд за заявою одержувача аліментів у твердій грошовій сумі відповідно до ст.184 СК України, тому вона заявляє позов про стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі по 2000 гривень щомісячно. Вважає що відповідач зможе проводити виплату такого розміру аліментів, так як працює по найму де отримує достатні заробітки для виплати аліментів дитині. В судовому засіданні позивачка [PERSON] зменшила заявлені нею позовні вимоги і просила суд збільшити розмір аліментів, що стягуються з відповідача, визначивши їх у твердій грошовій сумі по 1500 грн. щомісячно. Просила позовні вимоги задовольнити на підставі наданих нею до матеріалів справи письмових доказів. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги, що зменшені позивачкою в розмірі 1500 грн. визнав повністю, пояснивши що намагатиметься сплачувати аліменти, які визначила позивачка, так як на даний час він не має постійного місця праці і заробітки по найму не приносять постійного та стабільного доходу, але він не відмовляється від виконання своїх батьківських обовязків по утриманню та забезпеченню дитини. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Вирішуючи даний позов, суд виходив з вимог передбачених ст.180 СК України, відповідно до якої відповідач зобовязаний забезпечити утримання своєї неповнолітньої дитини до досягнення нею повноліття. Оскільки під час розгляду справи відповідач визнав позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved