Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

Позивачка звернулася до [PERSON], [PERSON] з зазначеним позовом, вмотивовуючи свої вимоги тим, що їй на праві власності належала квартира [ADDRESS] (далі квартира). Зазначає, що від юридичного шлюбу має двох неповнолітніх дітей, 2007 та 2008 років народження, а з квітня 2008 року її сім'я проживає у найманих квартирах в іншому районі АР Крим. Вказує, що на той час у її родини склалися тяжкі обставини, а саме: її чоловік не мав стабільного заробітку та постійного місця роботи, сама вона була на дев'ятому місяці вагітності та з річним сином на руках, чим пояснює, що грошей на оплату найманої квартири, утримання дитини, поточні проблеми не вистачало. Вважає, що, скориставшись викладеними обставинами, її батьки, відповідачі у справі, шляхом обману схилили її до відчуження спірної квартири на підставі договору купівлі-продажу. Вказує, що її мати [PERSON] обманювала її, що має намір надати матеріальну допомогу, добилася видачі їй довіреності на продаж квартири, пояснюючи, що знайшла покупців на квартиру, гроші від продажу якої будуть передані їй. Правами, наданими цією довіреністю відповідачка розпорядилася всупереч їх домовленостям та продала квартиру відповідачу [PERSON] за ціною 10000 гривень, за нотаріально посвідченим договором, що його вона оскаржує. Гроші від правочину позивачка не отримала. Додає, що відповідачі як подружжя проживають в квартирі та здають її у піднайом іншим особам. Уточнює, що своїми протиправними діями відповідачі заподіяли їй матеріальну та моральну шкоду. Також просить повернути сторони оскаржуваної угоди в первісний стан, зобов'язати КРП «СМ БРТІ» здійснити реєстрацію даної квартири нею, зобов'язати відповідача [PERSON] повернути їй квартиру в натурі. В ході судового засідання позивачка [PERSON] та її представники позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити. Позивачка пояснила, що набула право власності на квартиру за нотаріально посвідченим договором у відповідачів та їх дітей, які, як і вона, були співвласниками квартири та мали по 1/6 частці. Додала, що хоча ціна квартири була вказана 10000 гривень, фактично вона передала покупцям тридцять дві тисячі доларів США. Не навела суду будь-яких підтверджень наявності в неї таких коштів та розписок відповідачів та їх дітей про отримання цих грошей. Розповіла, що за характером роботи її чоловік мав знімати майстерню за містом, а самі вони не здавали квартиру, сподіваючись на її скоріший продаж. Навесні 2008 року у неї внаслідок вагітності погіршився стан здоров'я, а її чоловік не мав можливості повноцінно працювати, піклуючись про неї та дитину. Приблизно в той самий час виявився покупець, який запропонував 130000 доларів США за квартиру, проте ні вона, ні її чоловік не могли займатися продажем. На вмовляння матері [PERSON] вона оформила їй довіреність для продажу квартири за значну суму, сподіваючись на те, що їй передадуть гроші, отримані від купівлі-продажу. Текст довіреності внаслідок свого хворобливого стану не перевіряла та додаткових застережень не вносила. Після народження дітей стан позивачки не на багато покращився, а сама вона, опікуючись дітьми, отримала можливість зайнятися квартирою тільки в 2010 році, поте дізналася, що там зареєстрований її батько та дізналася подробиці оскаржуваної угоди. Відповідачка [PERSON] вимоги позову не визнала та пояснила, що дійсно спочатку вона, інший відповідач у справі та їх діти продали свої частки квартири позивачці, що було зроблено для того, щоб ця квартира була продана позивачкою, яка залишилася проживати в Україні. Додала, що вона, інший відповідач та їх діти переїхали на постійне проживання в Росію. Пояснила, що в подальшому вона сплатила позивачці вартість її частки, у зв'язку з чим була оформлена довіреність на право продажу квартири [PERSON] Будь-яких документів на підтвердження передачі грошей позивачці за її частку вартості квартири суду надано не було. Представник третьої особи КРП «СМ БРТІ» в судове засідання також не з'явився, направив до суду заяву проханням розглянути справу у відповідності по документам, які є в матеріалах справи (т. 2 а.с. 33). Заслухавши сторони, їх представників та свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судовим розглядом встановлено, що позивачка, яка у відповідності до правовстановлюючих документів, була власницею квартири, з дозволу свого чоловіка оформила на відповідачку [PERSON], яка доводиться їй матір'ю, довіреність якою уповноважила останню продати за ціну та на умовах на її розсуд квартиру (т.2 а.с. 64-65, 79). На підставі вказаної довіреності відповідачка [PERSON] від імені позивачки уклала з відповідачем [PERSON] договір купівлі-продажу квартири, а останній зареєстрував за собою право власності (т.2 а.с. 83-84). Матеріалами справи також підтверджується, що сторони у справі є близькими родичами, а саме відповідачі доводяться батьками позивачці, що сторони визнали в судовому засіданні. Позивачка набула право власності на квартиру за договором купівлі-продажу за суму, аналогічну сумі, за якою вона продала квартиру відповідачу [PERSON] Продавцями квартири за вищеназваним договором були батьки та рідні брати і сестри позивачки (т. 2 а.с. 5-6). Ціна в договорі купівлі-продажу квартири, за яким позивачка набула право власності, та в договорі купівлі-продажу, за яким позивачка продала квартиру, зазначена значно нижче, ніж ринкова (а.с. 124-126). Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Свої вимоги про визнання договору недійсним з підстав визначених частиною 1 статті 230 Цивільного кодексу України позивачка обґрунтовує тим, що відповідачка обманула щодо наявності покупця на квартиру та продала за суму, значно нижчу ніж дійсна ринкова вартість. У роз'ясненнях, які містяться в пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» N 9, 06.11.2009, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Отже, обман стосовно мотиву, тобто внутрішнього спонукання особи до здійснення правочину, не має істотного значення. Зокрема, обман щодо фінансового становища контрагента як мотиву правочину не може бути підставою для визнання правочину недійсним. Під час судового розгляду судом встановлено, що позивачці були відомі правові наслідки підписання оскаржуваного договору. Разом з тим позивачка не навела жодного доказу про те, кого із сторін договору купівлі-продажу квартири було введено в оману і яким чином. Доводи позивачки про те, що її мати, відповідачка [PERSON], обіцяла продати квартиру за значну суму суд не приймає, оскільки ні сама позивачка, ні її чоловік не обумовили суму продажу квартири, а сума продажу квартири батькові позивачки відповідає сумі, за якою позивачка купила квартиру. Вимоги про визнання договору недійсним з підстав, передбачених частиною 1 статті 233 Цивільного кодексу України, позивачка вмотивувала тим, що вона, її родина знаходились у скрутному матеріальному становищі, а стан її здоров'я та її дітей не дозволяв їй вникати в юридичні тонкощі продажу квартири. Крім того, її чоловік не мав постійного стабільного заробітку, а грошей на найм квартири не вистачало. Доводи позову про вчинення правочину під впливом тяжких обставин, позивачка вмотивувала скрутним матеріальним становищем її родини, станом свого здоров'я та здоров'я дітей. Згідно зі ст. 233 ЦК України для визнання правочину недійсним необхідно встановити наявність двох обставин: тяжких обставин та вкрай невигідних умов вчинення правочину. Приписами пункту 23 названого Пленуму визначено, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Позивачка обґрунтувала свої доводи про вчинення оскаржуваного правочину під впливом тяжких обставин та на вкрай невигідних для неї умовах, посилаючись на наявність на такі обставини як надзвичайні, а саме: хворобливий стан, викликаний вагітністю, наявність малолітньої хворої дитини, відсутність роботи в чоловіка та крайня нужденність у коштах (а.с. 231, т.2 а.с. 94-95). Проте, під час судового розгляду встановлено, що довіреність нею була видана [PERSON] на наступний день після реєстрації позивачки за новою адресою, куди вона з родиною переїхала з огляду на специфіку роботи її чоловіка (а.с. 7-8, 11). Проте за місцем реєстрації ні вона, ні її родина не проживали (а.с. 33). Довіреність на продаж квартири не містила будь-яких застережень щодо суми, особи покупця тощо (т.2 а.с. 79). За новим місцем реєстрації чоловік [PERSON] набув статусу фізичної особи підприємця та сплачував податки (а.с. 35-36). Працюючи у якості фізичної особи підприємця, чоловік позивачки напередодні укладення оспорюваної угоди у нотаріуса дав свою згоду на те, щоб відповідачка [PERSON] «за ціну та на умовах на її розсуд» погодився на продаж квартири його дружиною (т.2 а.с. 81). Крім того, під час судового розгляду позивачка пояснила суду, що навіть при наявності квартири в м. Сімферополі та гострої потреби в грошах вона на здавала квартиру у найм, яка весь час з моменту набуття нею права власності і до моменту продажу була порожньою. Також позивачка наголосила, що проживати в м. Сімферополі з урахуванням специфіки роботи її чоловіка та з їх власних родинних міркувань вони не бажали ні в якому разі. Таким чином, доводи позивачки про укладення оспроюваної угоди відбулося під впливом тяжких для позивачки обставин та вкрай на невигідних для неї умовах суд не вважає необґрунтованими. Узагальнюючи викладене, суд приходить до висновку про те, що волевиявлення позивачки при видачі довіреності [PERSON] було вільним, відповідало її внутрішній волі, а укладення оспорюваного договору не було вчинене ні під впливом омани щодо обставин, які мають істотне значення, та не під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому не знаходить підстав для задоволення позову. Доводи сторін про те, що вони передавали гроші одне одному, суд не приймає як доказ у справі з огляду на те, що близькі родичі не позбавлені можливості допомагати одне одному. Доводи позивачки про те, що вона не отримала 10000 гривень, які відповідач [PERSON] передав відповідачці [PERSON] суд також не приймає, оскільки вона не позбавлена можливості вийти з позовом за нормами глави 83 Цивільного кодексу України. Судові витрати слід стягнути з позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed