Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою, яка розташована по [ADDRESS] Свої позовні вимоги позивачка обґрунтувала тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 03.11.2003 року [NUMBER] за нею та її донькою [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] В даній квартирі зареєстрований колишній чоловік позивачки з 01.04.2005 року, однак з червня 2011 року в вказаній квартирі не проживає. На підставі викладеного позивачка просить [PERSON] визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою, яка розташована по [ADDRESS] В судове засідання сторони не з'явилися. Позивачка надіслала до суду заяву з проханням справу розглядати у її відсутності, позов підтримала та просить його задовольнити. Представник третьої особи Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Справу розглянуто заочно відповідно до ст. 224 ЦПК України у відсутності відповідача [PERSON] який вдруге не з'явився в судове засідання не повідомивши причин неявки. Про час слухання справи в суді був повідомлений належним чином. Позивачка проти винесення заочного рішення не заперечує. Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно встановлено, 02 вересня 2005 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, даний шлюб був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Покровського районного управління юстиції Дніпропетровської області, це вбачається з копії свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER], виданого 02 вересня 2005 року (а.с.9). Як вбачається з копії рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 08.04.2013 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON], який був зареєстрований 02 вересня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Покровського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №77, розірвано (а.с.10-11). Дійсно, квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної (сумісної) власності [PERSON] та [PERSON], це підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 03.11.2003 року [NUMBER] (а.с.5). З копії акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї [PERSON] від 25.03.2015 року вбачається, що [PERSON], який зареєстрований за адресою: [ADDRESS], фактично не проживає в даній квартирі з червня 2011 року (а.с.12). Отже, позивачка, відповідно до ст. 10 ЦПК України, довела за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст. 57-59 ЦПК України, зазначені обставини, того, що у квартирі за адресою: [ADDRESS], відповідач не проживає з червня 2011 року. За приписами ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Як вбачається з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Зі змісту ст. 391 ЦК України вбачається, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки позивачка, як встановлено судом, є власником житла, до даних правовідносин підлягають застосуванню норми ст. 405 ЦК України. Так, у відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право користування ним при його відсутності без поважних причин понад один рік. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття її з реєстрації за цим приміщенням відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про те, що позов [PERSON] є обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved