Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарчими спорудами №28 по вулиці 11-й Суворовській у м. Одесі в порядку спадкування за заповітом після смерті бабусі [PERSON], яка померла 27 січня 2009 року. В обґрунтування свого позову вона посилалася на те, що вказаний житловий будинок з господарчими спорудами на праві власності належав її діду [PERSON] на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку, посвідченого Четвертою одеською державною нотаріально конторою 16 червня 1960 року. Житловий будинок з господарчими спорудами складається з житлового будинку під літерою «А», загальною площею 81,2 кв./м., житловою площею 25,5 кв./м., вбиральні під літерою «Б», гаражу під літерою «В», огорожі №1-3, мостіння І, цистерни ІІ, що розташовані на земельній ділянці, площею 567 кв./м. При своєму житті її дід, 19 травня 1992 року склав заповіт, яким усе належне йому майно заповідав своїй дружині [PERSON] А 11 листопада 2005 року дід помер. Бабуся поховав свого чоловіка, повністю прийняла в своє володіння спадкове майно, в тому числі і вказаний вище житловий будинок з господарчими спорудами, залишаючись в ньому проживати разом з нею, своєю онукою, оскільки потребувала стороннього догляду. Однак своє право на спадщину в нотаріальному порядку бабуся не оформила, вважаючи себе власником. 28 листопада 2007 року, на випадок своєї смерті, бабуся склала заповіт в нотаріальній конторі, яким все належне їй майно заповідала їй, [PERSON] 27 січня 2009 року бабуся померла. Поховав бабусю, вона повністю прийняла спадкове майно, що належало бабусі, в своє володіння та користування, в тому числі і вказаний житловий будинок з господарчими спорудами, залишаючись проживати в ньому, нести усі витрати по його утриманню та у строки, встановлені законом, 07 липня 2009 року, подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадкового майна бабусі за заповітом. Однак, нотаріусом їй було рекомендовано звернутися до суду з питанням визнання за нею права власності в порядку спадкування за заповітом, оскільки спадковий житловий будинок з господарчими спорудами не зареєстрований в КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації нерухомого майна». Тому просила її позовні вимоги задовольнити в судовому порядку на підставі ст. ст.1235, 1268 ЦК України. Інших спадкоємців за заповітом та законом, окрім її батька, відповідача по справі, який не претендує на спадкове майно, немає. У своїй письмовій заяві, поданої до загальної канцелярії суду, позивачка просила розглянути справу без її участі на підставі, наданих нею документів та доказів (л.с.№37). Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, направивши до суду електронне повідомлення №1 від 28 вересня 2016 року про повне визнання позовних вимог [PERSON] та з проханням розглянути справу без його участі (л.с. №36). Вивчив матеріали справи, суд вважає, що на підставі встановлених фактів та досліджених в судовому засідання доказів, позов підлягає задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що діду позивачки, [PERSON], на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового буднику, посвідченого Четвертою одеською державною нотаріальною конторою 16 червня 1960 року; рішення виконавчого комітету Ленінської районної ради депутатів трудящих м. Одеси за №388 від 25 березня 1960 року та акту приймання в експлуатацію затвердженого рішенням виконавчого комітету ради депутатів трудящих Ленінського району м. Одеси за №709-а від 05 серпня 1965 року, на праві власності належав житловий будинок з господарчими спорудами №28 по вулиці 11- та Суворовська у м. Одесі (л.с. №№10-11, 12, 13-16, 17). Вказане домоволодіння складається з житлового будинку під літерою «А», загальною площею 81,2 кв./м., житловою площею 25,5 кв./м., в якому розташовані 1-1 кухня, площею 19,1 кв./м., 1-3 коридор, площею 8,6 кв./м., 1-4 коридор, площею 3,6 кв./м., 1-5 санвузол, площею 7,2 кв./м., 1-6 комора, площею, 2,1 кв./м., 2-1 веранда, площею 11,5 кв./м., 2-2 коридор, площею 3,6 кв./м., 2-3 житлова кімната, площею 8,4 кв./м., 2-4 житлова кімната, площею 17,1 кв./м., та господарчих споруд: вбиральні під літерою «Б», гаражу під літерою «В», огорожі №1-3, мостіння І, цистерни ІІ, які розташовані на земельній ділянці, площею 567 кв./м., що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок, виготовлений 26 січня 2012 року Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості», інвентаризаційний номер 17113, реєстраційний номер 109-96-11866 (л.с. №18-21). 19 травня 1992 року, дід позивачки, [PERSON], на випадок своєї смерті, у Восьмій одеській державній нотаріальній конторі склав заповіт, яким все належне йому майно заповідав своїй дружині [PERSON], а бабусі позивачки (л.с. №22). 19 листопада 2005 року [PERSON] помер у віці 97 років, що підтверджується Свідоцтвом про його смерть (л.с. №23). Поховав чоловіка, [PERSON] фактично прийняла у своє володіння та користування спадкове майно свого чоловіка, яке він їй заповідав, в тому числі і вказаний вище житловий будинок з господарчими спорудами, проживаючи на день смерті чоловіка у вказаному будинку, що підтверджується домовою книгою по домоволодінню №28 по вулиці 11-та Суворовська у м. Одесі, заведеної у лютому 1962 року (л.с. №№27-31). Згідно ст. 1268 ч.1-3, 5 ЦК України - спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, після смерті свого чоловіка, бабуся позивачки, [PERSON] фактично прийняла спадкове майно і стала його власником, в тому числі і вказаного вище житлового будинку з господарчими спорудами. Проживаючи у вказаному житловому будинку разом із своєю онучкою, позивачкою по справі, [PERSON], 28 листопада 2007 року, на випадок своєї смерті у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON], склала заповіт, яким усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, та взагалі усе те, що на день її смерті буде належати та на що за законом матиме право, заповіла [PERSON], позивачці по справі, що підтверджується заповітом зареєстрованого в реєстрі за №4228, витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №11937107 від 28 листопада 2007 року та довідкою №2786 від 01 жовтня 2016 року, виданої КП «ЖКС «Північний» виконавчого комітету Одеської міської ради (л.с. №24, 25, 32). 27 січня 2009 року, [PERSON], у віці 90 років, померла, що підтверджується Свідоцтвом про її смерть (л.с. №26). Після смерті бабусі [PERSON], позивачка, в строки, встановлені законом, 07 липня 2009 року, подала до Четвертої одеської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадкового майна бабусі за заповітом, що підтверджується копією спадкової справи №926/09 від 07 липня 2009 року (л.с. №№39-56). Однак, Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, нотаріальною конторою позивачці не було видано, у звязку з відсутністю реєстрації права власності на спадковий житловий будинок з господарчими спорудами в Комунальній установі «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості», що підтверджується листом №325298.69.12 від 28 лютого 2012 року КП «Одеське МБТІ та РОН» та вказаною вище копією спадкової справи (л.с. №№8, 39-56). Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] правомірні, основані на нормах ст. ст. 392, 1218, 1235, 1268, 1270 ЦК України, які регулюють виниклі правовідносини, оскільки вона, як спадкоємець за заповітом має право на спадкування майна [PERSON], яким остання при своєму житті правомірно володіла, як власник та згідно закону розпорядилася на випадок смерті. Сам факт відсутності державної реєстрації прав на нерухоме майно за спадкодавцем [PERSON] на належний її житловий будинок з господарчими спорудами, не може свідчити про відсутність у неї прав власності на вказане нерухоме майно. Так, відповідно до Постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі №6-164цс12 зазначено, що у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець є нерухоме майно щодо якого є правовстановлюючий документ, але відсутня державна реєстрація, спадкоємець може захищати свої права відповідно до ст. 392 ЦК України. В силу ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, приймаючи до уваги те, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги позивачки [PERSON] підлягають задоволенню, оскільки відсутність у спадкодавця державної реєстрації права власності на нерухоме майно, унеможливлює оформлення спадкових прав спадкоємця у нотаріальному порядку.

Outcome: approved