Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом до [PERSON], в якому посилається на те, що 18 червня 1997 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] Для спільного проживання її батько [PERSON], в якості шлюбного подарунку, придбав для них житловий будинок, який розташований в [ADDRESS]. Хоч договір купівлі-продажу будинку від 19 червня 1997р. було оформлено на ім'я відповідача [PERSON], вона вважає, що даний житловий будинок є їхньою спільною сумісною з [PERSON] власністю. Крім того, за час їхнього спільного проживання, вони з відповідачем придбали в 2002 р. вантажний автомобіль САЗ 3507, який також зареєстрований на відповідача [PERSON] Просить суд розділити між нею та відповідачем зазначене домоволодіння та вантажний автомобіль, виділивши їй 1/2 частину вказаного житлового будинку, та половину вартості автомобіля, залишивши автомобіль у власності [PERSON] Ухвалою Генічеського районного суду від 16.12.2015 року позов [PERSON] в частині вимог про розподіл вантажного автомобіля САЗ 3507, д.н.з. [NUMBER], на підставі заяви [PERSON] від 16.12.2015 року залишено без розгляду. Відповідач [PERSON] 31.08.2015 рокузвернувся до Генічеського райсуду із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання житлового будинку його особистою приватною власністю. Вказана справа розподілена в провадження судді Генічеського райсуду Шарко Н.А. Ухвалою суду від 16.11.2015 року цивільна справа за позовом [PERSON] передана з провадження судді Генічеського райсуду Шарко Н.А. до судді Генічеського райсуду Хоменко В.Г. для вирішення питання про об'єднання в одне провадження вказаної цивільної справи з цивільною справою №653/3177/14-ц. Ухвалою Генічеського райсуду від 16.12.2015 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання житлового будинку його особистою приватною власністюприйнято до спільного розгляду із первісним позовом [PERSON] про розподіл спільного майна та залучено [PERSON] до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Свої вимоги, по зустрічному позову [PERSON] обґрунтовує тим, що в 2014 році [PERSON] звернулась до суду із позовом до нього про поділ спільного майна подружжя, в якому просить серед іншого майна поділити житловий будинок, який розташований в [ADDRESS]. Зазначає, що він та [PERSON] зареєстрували шлюб. До його реєстрації разом вони не проживали і спільне господарство не вели. Весілля не справляли і ніяких весільних подарунків їм ніхто не дарував, в тому числі спірне житло, оскільки не можливо було подарувати того, що дарувальнику [PERSON] не належало. Домовленість про купівлю житлового будинку в [ADDRESS], була досягнута ним з продавцем будинку ще до реєстрації його шлюбу з [PERSON] На наступний день після реєстрації їхнього шлюбу, договір купівлі-продажу був лише нотаріально посвідчений. Як зазначено в п. 2. договору купівлі-продажу вказаного житлового будинку від 19.06.1997 року, гроші продавцю ним були передані до підписання цього договору, тобто до 19.06.1997 року і до цих грошових коштів [PERSON] не має ніякого відношення. До його відносин з продавцем будинку батько [PERSON] [PERSON] також не має ніякого відношення, оскільки не був стороною в договорі. До 02.12.2012 року, коли шлюб між ними було розірвано, і на протязі двох років після його розірвання, батько [PERSON] не заявляв до нього ніяких вимог щодо спірного будинку. Про те, що будинок їм подарував саме [PERSON], дізнався лише з позову [PERSON] про поділ майна подружжя. В зв'язку з тим, що спірний житловий будинок був придбаний ним за кошти, які належали йому особисто, просить суд визнати житловий будинок з господарськими і побутовими спорудами його особистою приватною власністю. В судовому засіданні позивачка за первісним позовом [PERSON] уточнила і доповнила первісний позов, просить суд визнати житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя та розділити вказаний будинок між нею та [PERSON] Заявлені вимоги представник [PERSON] [PERSON] підтримав, зазначив, що вказане у позові майно є спільною сумісною власністю подружжя. Договір купівлі-продажу будинку від 19.06.1997р. фактично був укладений між батьком [PERSON] [PERSON] та продавцем спірного будинку [PERSON], однак в зв'язку з тим, що в момент нотаріального посвідчення договору [PERSON] не мав при собі документу - паспорта, який посвідчує особу, а [PERSON] в цей день від'їжджав до Російської Федерації, тому вони оформили договір між [PERSON] та [PERSON] Просять змінений первісний позов задовольнити, в задоволенні зустрічного позову відмовити. Відповідач за первісним позовом [PERSON] під час судового розгляду змінив позовні вимоги, просить суд, визнати, що житловий будинок з господарськими і побутовими спорудами, який розташований по [ADDRESS], не є спільною сумісною власністю [PERSON] і [PERSON] В судовому засіданні [PERSON] та його представник змінений зустрічний позов підтримали, просять його задовольнити, в задоволенні первісного позову [PERSON] відмовити. Третя особа, залучена ухвалою суду від 16.12.2015р. за зустрічним позовом [PERSON], в судовому засіданні, щодо позовних вимог [PERSON] заперечив, пояснив суду, що вказаний житловий будинок він купив у [PERSON] для своєї дочки, це був подарунок молодим на весілля. За будинок він розрахувався з [PERSON], спочатку вони з [PERSON] домовились, що він купить будинок за 3600 доларів США, але потім [PERSON] сказав що потрібно ще 300 доларів США, оскільки він залишає вугілля, дрова, та інше майно, необхідне для господарства. Розрахунок з [PERSON] відбувався ще до того моменту, як вони поїхали до нотаріуса для укладення договору купівлі-продажу будинку, але в цей день він забув свій паспорт, а [PERSON] необхідно було виїжджати до РФ, тому договір був оформлений на чоловіка дочки - відповідача [PERSON] Вивчивши матеріали справи, вислухавши [PERSON], [PERSON], [PERSON], представників сторін, свідків, судом встановлено слідуючі фактичні обставини та відповідні правовідносини. Згідно свідоцтва про шлюб [NUMBER], виданого Плавською сільською радою Генічеського району шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 18.06.1997 року. Заочним рішенням Генічеського районного суду від 02.10.2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно договору купівлі-продажу будинку від 19.06.1997р., посвідченого держнотаріусом Генічеської нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого у реєстрі за №2-898, [PERSON] купив, а [PERSON] продав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по [ADDRESS]. Право власності на вказане нерухоме майно зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 19.06.1997р., посвідченого Генічеською держнотконторою р№2-899. Оспорюючи факт купівлі спірного житлового будинку, представник [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні посилався на ту обставину, що саме батько [PERSON] [PERSON] розплачувався за будинок з [PERSON], що підтверджується наявною в матеріалах справи заявою [PERSON] від 14.09.2015 року, посвідченою нотаріусом нотаріального округу м. Кохма та Іванівського району, Іванівської області, РФ, зареєстрована в реєстрі за р№3-2440. [PERSON] в період часу з 19.06.1997р. по травень 2014р. постійно проживала разом зі своїм чоловіком [PERSON] за адресою [ADDRESS], що підтверджується актом від 30.07.2015р., складеним депутатами Плавської сільської ради Генічеського району. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] та [PERSON] зустрічались, потім вирішили одружитись. Вона була дружкою на їхній весільній вечоринці 18.06.1997 року, а також проживала по сусідству з ними по [ADDRESS]. За весільним столом батько [PERSON] [PERSON] сказав, що він купив житловий будинок в селі для молодих, це їм весільний подарунок. На слідуючий день 19.06.1997р., зранку, приблизно о 9-10 годині, вона зайшла до голови Плавської сільської ради де [PERSON] в її присутності, а також на той час, голови Плавської с/р [PERSON], передав грошові кошти за житловий будинок [PERSON], точну суму за будинок вона не пам'ятає, приблизно 4000 доларів США, при цьому [PERSON] залишив в будинку ще якесь рухоме майно. В селі було відомо, що [PERSON] продав свій будинок [PERSON] Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є матір'ю [PERSON], яка 18.06.1997р. одружилась з [PERSON] Вона разом зі своїм чоловіком, який є батьком [PERSON] [PERSON] вирішили купити для дочки та її чоловіка [PERSON] житловий будинок, в якому молоді жили б самі. Її чоловік [PERSON], ще до весілля, домовився про купівлю будинку з [PERSON], і на весіллі вони з [PERSON] повідомили дочку та [PERSON] про те, що вони купили будинок, який їм дарують. На слідуючий день після весілля, [PERSON] отримав в сільській раді гроші за будинок, [PERSON] та [PERSON] поїхали оформлювати договір про купівлю будинку до нотаріуса, але [PERSON] забув вдома паспорт. Так як з ними був [PERSON], який мав при собі паспорт, договір купівлі оформили між [PERSON] та [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду пояснила, що в день коли [PERSON] купував у [PERSON] будинок, до неї звернувся сам [PERSON], та попросив позичити йому 300 доларів США, оскільки йому не вистачає для повного розрахунку з [PERSON] Вона йому позичила вказану суму коштів, яку [PERSON] передав [PERSON] в приміщенні Плавської сільської ради. В момент передачі коштів, крім неї, також були присутні колишні секретар сільської ради, яка пізніше померла, голова сільської ради [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що перед одруженням [PERSON] шукав будинок, щоб привести дружину. Він та його батьки на той час тримали господарство, про конкретну суму грошей, які були у [PERSON] на придбання будинку, їй невідомо. Свідок [PERSON] суду пояснив, що знає [PERSON], [PERSON]. В 1997 році вони одружилися. Вважає, що у [PERSON] були кошти на придбання будинку, так як він вів господарство та займався ремонтом відеоапаратури. Подробиці щодо того чи [PERSON] хотів придбати будинок один, чи вдвох з [PERSON], та скільки у нього було для цього грошей, він не знає. Свідок [PERSON] суду пояснила, що на прохання [PERSON] позичила йому 500 доларів США для купівлі у [PERSON] будинку для молодих - його дочки [PERSON] та [PERSON] Також бачила, як в сільській раді [PERSON] віддавав [PERSON] гроші за будинок. Також була на весільному обіді молодих, де [PERSON] говорив, що купує будинок у [PERSON] для молодих, щоб їм було де жити. Свідок [PERSON] суду пояснила, що в 1997 році [PERSON] та [PERSON] одружились. Вона була у них на весільному вечері, де батько [PERSON] [PERSON] об'явив, що в якості весільного подарунку купує молодим у [PERSON] будинок. Після одруження молоді стали проживати у зазначеному будинку. Вона дружила з сім'єю молодих до їхнього розлучення в 2012 році, [PERSON] не заперечував, що будинок їм подарували батьки дружини, але на кого був оформлений будинок та яким чином, їй не відомо. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що в період з 1994р. по 1998р. вона працювала головою Плавської сільської ради, факт передачі грошових коштів [PERSON] [PERSON] в рахунок сплати за житловий будинок в її присутності вона не пам'ятає, свідком чи будь-якою іншою особою під час вказаних дій вона не була, також зазначила, що в кінці грудня 2015 року їй зателефонував [PERSON] та просив виступи в суді в якості свідка, розповісти про той день, коли він передав гроші за будинок [PERSON], на що вона йому відповіла, що такого факту не пам'ятає і в її присутності ніхто ніяких коштів не передавав. Третя особа [PERSON], щодо показів свідка [PERSON] зазначив, що він телефонував [PERSON] лише для того, щоб впевнитись, чи пам'ятає вона той день коли він передавав кошти [PERSON] Під час телефонної розмови [PERSON] повідомила йому, що нічого не знає і не пам'ятає, після чого він їй більше не телефонував. Про дачу показів на його користь свідка не просив, оскільки факт передачі коштів в приміщенні сільської ради пам'ятають та підтверджують свідки тієї події, а саме [PERSON], [PERSON] та сам продавець спірного будинку [PERSON] Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON]. суду пояснила, що у 1997 році вона працювала державним нотаріусом Генічеської держнотконтори і посвідчувала договір купівлі-продажу будинку, укладений між [PERSON] та [PERSON] Щодо обставин вчинення зазначеного договору додатково пояснила, що до неї звернувся [PERSON] для того щоб нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу його будинку. Приїхав [PERSON] до неї разом із покупцем, якого вона впізнала в залі суду, вказавши на [PERSON] Вона роз'яснила їм наслідки укладення такого договору. [PERSON] їй повідомив, що гроші за будинок він вже отримав, тому лишилось лише оформити продаж будинку по закону. Впевнившись, що продавець - [PERSON] претензій по виконанню договору купівлі-продажу до покупця не має, а покупець - [PERSON] добровільно виконав умови продавця і передав йому грошові кошти за житловий будинок, а також, що сторонам відомі правові наслідки, вона надала їм реквізити для сплати державного мита та попросила надати їхні паспорти. Продавець - [PERSON] надав свій паспорт, а покупець - [PERSON] перевіривши при ній всі свої кармани, повідомив, що свій паспорт він забув вдома. В цей момент [PERSON] зазначив, що він сьогодні від'їжджає до РФ, а тому договір купівлі-продажу будинку необхідно оформити сьогодні, тоді [PERSON] попросив зачекати, сказав, що може в когось з тих з ким він приїхав є з собою паспорт і вийшов з кабінету. Повернувся [PERSON] з чоловіком на ім'я [PERSON], який з його слів був його зятем. Вона роз'яснила [PERSON] та [PERSON] наслідки заміни сторони договору, на що [PERSON] повідомив, що йому не має ніякої різниці хто буде покупцем, а [PERSON] сказав, що він не заперечує, щоб зі сторони покупця виступав [PERSON], оскільки цей будинок він купує для своєї дочки [PERSON] та її чоловіка [PERSON], як весільний подарунок. Оскільки всі сторони дійшли згоди, державне мито було сплачено, надані документи нею перевірені, тому вона оформила договір купівлі-продажу будинку між [PERSON] та [PERSON] Твердження [PERSON] стосовного того, що житловий будинок купувався саме ним, а не був куплений [PERSON] в якості весільного подарунку, для нього та [PERSON], суд вважає необґрунтованими, виходячи із наступного. Відповідно до ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, встановлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ним або шлюбним контрактом. Для вирішення питання про реальний розподіл житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, судом була призначена технічна експертиза. Висновком технічної експертизи КП ХОР Генічеського БТІ від 29.01.2015 року встановлена можливість розподілу зазначеного нерухомого майна між сторонами, [PERSON] з запропонованим експертом першим варіантом поділу житлового будинку погодилась, [PERSON] не погодився, та не оспорюючи питання про належність спірного майна подружжю, просив призначити у справі додаткову судову будівельно-технічну експертизу. Висновок судового будівельно-технічного експерта [PERSON] №17 надійшов до Генічеського районного суду 21.07.2015 року, 31.08.2015 року [PERSON] звернувся до [PERSON] з позовом про визначення житлового будинку його особистою приватною власністю. Як роз'яснено Постановою №11, п.22, Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Згідно з рекомендаціями, наданими судом в п.23 вищевказаної постанови, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення ведення господарства, з'ясовувати джерело та час його придбання. Судом встановлено, що шлюб між сторонами укладено 18.06.1997 року, договір купівлі-продажу спірного будинку між [PERSON] та продавцем [PERSON] відбувся 19.06.1997 року, враховуючи заяву третьої особи у справі [PERSON] про те, що саме він сплатив суму вартості спірного будинку [PERSON], що підтверджується іншими доказами - письмовими поясненнями [PERSON], поясненнями в судовому засіданні свідків зі сторони [PERSON], які суд вважає послідовними та правдивими, та що [PERSON] не має в зв'язку з цим ніяких матеріальних та інших претензій до сторін, суд приходить до висновку, що [PERSON] з безумовною достовірністю не доведено, що дане майно придбано ним у період шлюбу за його особисті кошти, а придбання майна через незначний час після оформлення шлюбу не свідчить про відсутність спільного майна подружжя у вигляді житлового будинку. В той же час суд відмічає, що пояснення, надані в судовому засіданні [PERSON] та свідками з його сторони про наявність у [PERSON] необхідних грошових коштів для купівлі будинку, носять загальний, неконкретний та припустимий характер, тому не можуть вважатися беззаперечними доказами купівлі ним спірного майна в особисту власність. Оскільки житловий будинок придбано [PERSON] в період зареєстрованого шлюбу з [PERSON] і відповідач за первісним позовом не надав суду належних доказів придбання спірного майна за особисті кошти, суд приходить до висновку про те, що спірний будинок належить сторонам на праві спільної сумісної власності, на підставі положень ст. 60 СК України, та підлягає розподілу між сторонами згідно першого варіанту, запропонованого експертом в висновку від 21.07. 2015 року, який є максимально наближеним до часток сторін в домоволодінні, в задоволенні зустрічного позова [PERSON] слід відмовити. Суд також вважає, що в зв'язку із розподілом домоволодіння, понесенні [PERSON] витрати, щодо сплати судового збору, витрати на оплату судової будівельно-технічної експертизи, які суд вважає належним чином обґрунтованими, слід стягнути на її користь з [PERSON], відповідно до положень ст.. 88 ЦПК України.

Outcome: approved