Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розподіл нерухомого та рухомого майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, вселення себе і неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] в квартиру [ADDRESS] Позивачка зазначає, що шлюб між сторонами розірвано, але згоди на добровільний розподіл майна не досягнуто, у зв'язку з чим вона вимагає визнати за собою право власності на 2/3 часток двох квартир за адресами : [ADDRESS] та [ADDRESS] вважаючи, що оскільки у неї на утриманні перебувають неповнолітні діти вона має право на збільшення своєї долі у спільному майні. Також позивачка просить розділити рухоме майно, заливши себе ліжко, матрац та стілець, а у власність відповідача передати стіл-комплект, шафу-купе, куток, кухонний гарнітур, холодильник, витяжку, вмонтовану поверхню (плиту) та стягнути з нього 21902 грн. компенсації за це рухоме майно. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] в якому також просить розділити рухоме та нерухоме майно, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя, але іншим чином. [PERSON] просить суд визнати за ним право власності на квартиру у [ADDRESS] в цілому, а за [PERSON] визнати право власності в цілому на квартиру у [ADDRESS] та рухоме майно : ліжко, матрац, стіл-комплект, стілець, шафу-купе, куток, кухонний гарнітур. Крім того відповідач за первісним позовом просить визнати за ним особисто право власності на МАФ - магазин дитячих товарів «[INFO]», що розташований у [ADDRESS] Ухвалою Ленінського районного суду АР Крим від 28.01.2014 року обидва позові об'єднані в одне провадження. В судовому засіданні позивачка та ії представник адвокат [PERSON] свій позов підтримали у повному обсязі і заперечували проти задоволення зустрічного позову відповідача. При цьому позивачка [PERSON] показала суду, що після розірвання стосунків з чоловіком вона та діти спочатку переїхали жити до ії матері, а потім вона зі старшою дитиною переїхала жити у м. Сімферополь. З квартири вона забрала лише дитячі речи та дитячі меблі, все інше рухоме майно залишилося у відповідача. З рухомого майна вона бажає залишити собі лише ліжко, матрац та стілець, а інше рухоме майно залишити відповідачу. Вона намагалася вселитися та жити за місцем свої реєстрації, тобто у [ADDRESS], але відповідач перешкоджав їй в цьому та змінив замки на дверях. Під час шлюбу було придбано дві квартири - [ADDRESS] у [ADDRESS] які є об'єктом спільної сумісної власності. Оскільки саме з нею проживають неповнолітні діти, позивачка вважає, що має право на 2/3 частки в кожній квартирі. Що стосується МАФ - магазину «[INFO]», то цей магазин був оформлений на неї, як приватного підприємства, на гроші, отримані з продажу квартири батьків, які дала ії мати [PERSON], і відповідач не має жодного відношення до цього магазину. Представник позивачки зазначила, що ця МАФ збудована на гроші свідка [PERSON] для доньок, щоб вони займалися підприємницькою діяльністю, а відповідач не мав постійного достатнього доходу для того, щоб брати участь у створенні МАФ; крім того, цей об'єкт не введений в експлуатацію, у зв'язку з чим у задоволенні вимог [PERSON] просила відмовити. Відповідач за первісним позовом [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] підтримали зустрічний позов і висловили заперечення проти позову [PERSON] При цьому [PERSON] пояснив, що після розірвання шлюбу позивачка забрала із спірної квартири у м. Щолкіне, де вони проживали разом, а зараз він проживає один, всі меблі, у тому числі дитячі. В квартирі залишилися лише шафа-купе та кухонний гарнітур, все інше рухоме майно, що перелічено у позовній заяві, знаходиться у позивачки. Відповідач не заперечував, що дві квартири та рухоме майно, вказане у позовах, було набуто у період шлюбу, і не оспорював вартість цього майна, що вказана позивачкою, але зазначив, що його варіант поділу, викладений у зустрічний позовній заяви, на його думку більш зручний. Крім того [PERSON] показав суду, що МАФ магазин «[INFO]» у [ADDRESS] був збудований за спільні гроші, він особисто працював на будівництві цього магазину, тому МАФ є об'єктом спільної сумісної власності подружжя і він бажає отримати його у власність. Представник відповідача адвокат [PERSON] звернула увагу суду на те, що відповідач постійно і у повному обсязі виплачує аліменти на утримання дітей за рішенням суду, у зв'язку з чим вимоги позивачки про визнання за нею 2/3 часток у двох квартирах не ґрунтується на законі. Свідок [PERSON] показала суду, що є матір'ю позивачки і саме вона давала гроші, які були отримані з продажу квартири, своїм донькам - [PERSON] та [PERSON] для їх зайняття підприємницькою діяльністю. На ці гроші був зведений МАФ - магазин «[INFO]» у [ADDRESS] і відповідач до цього магазину не має жодного відношення. У відповідача не було грошей на зведення магазину, оскільки той тривалий час не працює та зловживав спиртними напоями. Також свідок зазначила, що вбудована поверхня (кухонна плита) та витяжка були придбані нею і є ії власністю. Вона не дарувала ці предмети доньці та зятю, а лише надала їх в тимчасове користування. З показань свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] вбачається, що після розірвання шлюбу позивачка стала проживати у матері, забрала з квартири дитячі меблі, які допомагав виносити відповідач, а вбудовані меблі залишилися у квартирі, де зараз проживає відповідач. Позивачка мала намір повернутися в квартиру у м. Щолкіне, однак відповідач змінив замки на дверях і перешкоджав позивачці повернутися в квартиру. Свідок [PERSON] показав суду, що бачив як [PERSON] робив ремонт в магазині «[INFO]». Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] і позовні вимоги [PERSON] за зустрічним позовом підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 20.08.2003 року. Шлюб розірвано рішенням Ленінського районного суду АР Крим від 21.05.2012 року, яке набрало законної сили 18.06.2012 року. Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо. Сторони мають двох спільних малолітніх дітей - синів [PERSON], [INFO] року, та [PERSON], [INFO], які проживають з матір'ю. За рішенням Ленінського районного суду АР Крим від 22.06.2012 року [PERSON] сплачує аліменти на утримання дітей в сумі 700 грн. щомісячно. Заборгованості по сплаті аліментів у [PERSON] не має. Під час шлюбу за договорами купівлі-продажу подружжям придбано нерухоме майно : - 17.06.2008 року - однокімнатну квартиру у [ADDRESS]; право власності на квартиру у встановленому законом порядку зареєстровано за [PERSON]; - 19.11.2009 року - двокімнатну квартиру [ADDRESS] Право власності на квартиру у встановленому законом порядку зареєстровано за [PERSON]. Також суду доведено, що під час шлюбу подружжям придбано певне рухоме майно, а саме ліжко «Комфорт», розміром 2х0,9 м, матрац, розміром 2х0,9м, стілець «Престиж», стіл-комплект, шафа-купе «АРТ», розміром 2х2,3х0,67 м, куток, розміром 2,3х0,6м, кухонний гарнітур та холодильник. Відповідно до ст. ст. 60,61 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Ст.ст. 69, 70 СК України передбачене, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, і у разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. З досліджених судом доказів вбачається, що вищезазначене рухоме та нерухоме майно, перебуває у спільній сумісної власності сторін, що не оспорювалося сторонами під час судового засідання, і сторони мають право на поділ цього майна. Згідно ч.3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, між співвласниками, право спільної сумісної власності на нього припиняється. Беручи до уваги, що сторонами не заявлено вимог щодо реального поділу нерухомого майна та присудження грошової компенсації, не вчинено дій, передбачених ч.4,5 ст. 71 СК України, грошові суми на депозитний рахунок суду не вносилися, шлюбного контракту не укладалося, суд визнає ідеальні частки подружжя у нерухомому майні рівними та вважає можливим поділити квартири, що розташовані за адресами : [ADDRESS] та [ADDRESS] визнавши за сторонами право власності на ? ідеальну частку квартир в праві спільній частковій власності, припинивши право спільної сумісної власності на спірне майно. Враховуючи, що відповідач приймає участь в утриманні неповнолітніх дітей, своєчасно і в повному обсязі сплачує аліменти за рішенням суду, що не оспорювалося сторонами в судовому засіданні, суд не бачить підстав для збільшення частки [PERSON] при поділі нерухомого майна. Позовні вимоги [PERSON] щодо вселення ії та дітей в квартиру [ADDRESS] обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що позивачка є співвласницю квартири і разом з дітьми має зареєстроване місце проживання у вищезазначеній квартирі, тобто разом з дітьми має право на проживання у спірній квартирі, проте [PERSON] перешкоджає їй в цьому, у зв'язку з чим суд вважає можливим вселити [PERSON], неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] в квартиру [ADDRESS] Приймаючи рішення про поділ рухомого майна, суд не вбачає підстав для присудження одної із сторін грошової компенсації. Своєї згоди на виплату грошової компенсації один одному сторони в судовому засіданні не висловили. Суд вважає, що рухоме майно, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності, має бути поділено між ними в натурі. З урахуванням вартості рухомого майна та того, що позивачка вивезла з квартири дитячі меблі, суд вважає можливим передати у власність [PERSON] ліжко «Комфорт», розміром 2х0,9м, матрац, розміром 2х0,9м, стілець «Престиж», стіл-комплект, шафу-купе «АРТ», розміром 2х2,3х0,67 м, куток, розміром 2,3х0,6м, та холодильник, а у власність [PERSON] передати кухонний гарнітур. Судом встановлено, що вбудована поверхня (кухонна плита) та витяжка були придбані свідком [PERSON] і є ії власністю (а.с.53-57), у зв'язку з чим поверхня (кухонна плита) та витяжка не перебувають у спільній сумісній власності сторін і не підлягають поділу між сторонами. Судом також не встановлено наявності стільця «Христина», про який вказано у позовній заяві [PERSON], а встановлена наявність у спільній сумісній власності сторін стільця «Престиж», щодо якого і прийнято рішення судом. З досліджених судом доказів вбачається, що у 2010 році [PERSON] передала [PERSON] грошові кошти в сумі 8000 доларів США та [PERSON] - 7000 доларів США. У вересні 2010 року рішенням виконкому Щолкінської міської ради субєкту підприємницької діяльності [PERSON] затверджено паспорт прив'язки МАФ у будинку [ADDRESS] 8 листопада 2010 року між [PERSON] та Щолкінською міською радою укладено договір сервітуту, згідно якого позивачі, як суб'єкту підприємницької діяльності, дозволено встановити малу архітектурну форму на земельній ділянці, площею 0,00292 га. [PERSON] за гроші, отримані від матері, виготовлена МАФ - торговий павільйон, площею 29,2 кв.м., але до теперішнього часу МАФ не зданий в експлуатацію. Магазин «[INFO]» не працює. Суду не доведено, що [PERSON] у 2010-2011 р.р. мав постійний заробіток та брав фінансову участь у виготовленні МАФ, проте доводи [PERSON] та [PERSON] про фінансування виготовлення МАФ свідком підтверджуються письмовими доказами, а саме договором купівлі-продажу квартири та договором жертвування (а.с.120-123) і відповідачем не спростовані. Враховуючи наведене суд не вбачає підстав для визнання за [PERSON] права власності на МАФ - магазин «[INFO]» і в цієї частині його позов задоволенню не підлягає. Судові витрати, на думку суду, мають бути покладені на сторони. На підставі викладеного,

Outcome: partial