Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

Позивачка звернулась з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів з [PERSON] на її користь на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] у розмірі 1/3 частини від усіх видів доходів щомісячно , але не менше розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог). В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 18.02.1993 року до 26.11.2020 . За час шлюбу у них народилась двоє дітей донька [PERSON] [INFO] , яка на даний час є повнолітньою та донька [PERSON] [INFO], яка на даний час проживає з нею та на її утриманні. Зазначила, що донька [PERSON] хворіє на дитячий церебральний параліч, а тому потребує значних витрат пов`язаних з оздоровленням, навчанням , харчуванням. Оскільки відповідач з квітня 2020 не підтримує доньку матеріально , просить суд винести рішення яким стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/3 частини від усіх видів доходів щомісячно , але не менше розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Позивач з [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує повністю, просить такий задоволити. Відповідач у судові засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи шляхом опублікування оголошення на офіційному сайті суду, про причини неявки не повідомив. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, оцінивши подані докази, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони у справі є батьками [PERSON] [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17.11.2006. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Конституції України, Сімейного кодексу України, Закону України «Про охорону дитинства». Так, утримання дитини до досягнення нею повноліття є обов`язком батьків (стаття 51 Конституції України та стаття 180 СК України). Відповідно до положень частини 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з приписами частини 1 ст. 183 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частини 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Крім цього, суд враховує норми статей 8, 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» (26 квітня 2001 року № 2402-III), які передбачають право дітей на достатній життєвий рівень, рівність батьків у правах та обов`язках щодо дитини та права, обов`язки і відповідальність батьків за виховання та розвиток дитини. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, за час якого у них народилася донька [PERSON] [INFO] та донька [PERSON] [INFO] . Як вбачається з медичного заключення № 10 від 01.07.2013, [PERSON] є інвалідом з дитинства - хворіє на дитячий церебральний параліч , нижній спастичний парапарез, стійкі рухові розлади. Відповідач, як батько дитини, зобов`язаний її утримувати, однак, на даний час, добровільно цей обов`язок не виконує. Суд зазначає, що обов`язок щодо утримання та виховання дитини, створення для неї такого рівня життя, який був би достатнім для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, покладено на обох батьків, а не на одного з них, і саме обоє батьків зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 142 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбачених Законом. Згідно із ч. 4 ст. 155 Сімейного Кодексу України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 181 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За нормою ст. 182 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частка заробітку(доходу)матері,батька,яка буде стягуватися як аліменти на дитину,визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно із нормою ст. 192 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Outcome: partial