Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом до Маріупольської міської ради із вимогою визнати за нею право власності на кооперативну квартиру [ADDRESS], посилаючись на те, що вона є членом Житлово-будівельного кооперативу «Орджонікідзевський-170», якій була надана за ордером вказана квартира, де позивач тепер мешкає разом із донькою та онуком. Пайові внески за зазначену квартиру були сплачені нею в повному обсязі. На підставі переліченого вважає, що набула права власності на [ADDRESS]. Зазначає при цьому, що у подальшому вона не отримувала свідоцтво про право власності на квартиру та не реєструвала в Маріупольському БТІ за собою спірну квартиру. У теперішній час вона звернулась до реєстраційної служби для реєстрації свого права власності на вказану квартиру, однак за відсутності правовстановлюючих документів на вказану квартиру позивачці було відмовлено у проведенні державної реєстрації її права власності на квартиру. На даній підставі позивачка просить суд визнати за нею право власності на [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка на задоволенні позовних вимог наполягала, надавши суду пояснення, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Додавала, шо вона придбала [ADDRESS] шляхом повної сплати пайових внесків за квартиру кооперативу «Орджонікідзевський-170». Однак у теперішній час ЖБК «Орджонікідзевський-170» вже не існує. Тому коли вона звернулась до реєстраційної служби із довідкою ТОВ «Житло-Гарант» про повну виплату нею пайових внесків за вказану квартиру, то їй було відмовлено у проведенні державної реєстрації її права власності на вказану квартиру. Вказувала, що у неї не зберіглися усі квитанції про внесення нею сплат пайових внесків за [ADDRESS], а лише їх частина. Додавала, що нею проводилась оплата пайових внесків за вказану квартиру на рахунок «ЖЕУ-19», який потім було реформовано у ТОВ «Житло-Гарант» в 2002 році. Таким чином просила суд задовольнити позов повністю. Представник відповідача, Маріупольської міської ради, яка діє на підставі довіреності, [PERSON], у судовому засіданні заперечувала проти задоволення заявлених позовних вимог, посилаючись на те, що позивачкою не було доведено факт проведення нею сплати пайових внесків за кооперативну [ADDRESS], тому просила суд відмовити у задоволенні поданого позову. Представники третіх осіб, реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області та Житлово-будівельного кооперативу «Орджонікідзевський-170», до судового засідання не зявились за невідомих суду причин, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи. Представники Товариства з обмеженою відповідальністю «Житло-Гарант» до суду не зявились, надавши суду заяву з проханням вирішити справу у їх відсутність, підтримуючи при цьому заявлені [PERSON] позовні вимоги. Третя особа, [PERSON], в судове засідання не зявилась, надавши суду заяву з проханням розгляд справи провести за її відсутності, наполягаючи при цьому на задоволені позову [PERSON] Вислухавши учасників процесу, які зявились, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 182 ЦК України від 2003 року право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Згідно ч. 4 ст. 334 ЦК України від 2003 року права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. За ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 1 січня 2013 року) державна реєстрація прав є обов'язковою, права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Положення ст. 328 Цивільного кодексу України від 2003 року передбачають, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 128 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речі набувачу. За положеннями ст. 15 Закону України «Про власність», який діяв до вступу в законну силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, передбачалось, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Вказані норми дублюються у ст. 384 ЦК України від 2003 року, де зазначено, що в разі викупу квартири член житлово-будівельного кооперативу стає власником квартири. За п. п. 69, 71 Листа Верховного Суду України від 26 травня 2001 року «Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій судових справ (Житлове право)» зазначалось, що члени ЖБК, які повністю внесли пайовий внесок за квартиру відповідно до ст. 15 Закону «Про власність» набувають права власності на квартиру. З п. 5-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» вбачається, що судам слід мати на увазі, що згідно із ст. 15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд. Згідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5 вбачається, що суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, у разі повного внесення пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства. Згідно до ордеру на житлове приміщення № 000114 від 27 березня 1991 року вбачається, що [PERSON] та члену її родини, [PERSON], на підставі рішення виконкому Маріупольської міської ради від 6 березня 1991 року № 84/3 було надано право на вселення в [ADDRESS] (а. с. 8). За особовим рахунком на [ADDRESS] вбачається, що у вказаній квартирі зареєстровані з 24 липня 1991 року [PERSON], а також з 2 січня 1999 року [PERSON] та з 23 квітня 2001 року [PERSON], 2000 р. н. (а. с. 35). Згідно до технічного паспорту від 24 травня 2004 року на двокімнатну [ADDRESS] вбачається, що загальна площа квартири складає 45,4 кв. м., а житлова площа дорівнює 27,7 кв. м. (а. с. 10). На підставі відповіді реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції від 5 липня 2015 року вбачається, що розглянувши заяву позивачки про реєстрацію права власності на [ADDRESS], було встановлено, що процедура отримання правовстановлюючого документа [PERSON] свого часу не була пройдена та не було проведено реєстрацію такого права власності на квартиру, а також зазначено, що на підставі довідки ТОВ «Житло-Гарант» про сплату пайових внесків провести реєстрацію права власності позивачки на вказану квартиру не виявляється можливим (а. с. 12-13). Згідно довідки від 26 червня 2015 року за підписом голови ЖБК «Орджонікдзевський-170» вбачається, що [PERSON] є членом ЖБК «Орджонікідзевський-170» з 6 березня 1991 року, яка в свою чергу вартість [ADDRESS] в сумі 6974 грн. (станом на 1991 рік) повністю сплатила шляхом внесення першого внеску в сумі 2109 грн., а також сплати залишку в розмірі 4865 грн. (2109 + 4865 = 6974) (а. с. 7). Також за довідкою ТОВ «Житло-Гарант» від 12 травня 2004 року № 47 підтверджується вказана інформація, що [PERSON] було сплачено пайові внески в сумі 6974 грн. шляхом внесення першого внеску в сумі 2109 грн., а також сплати залишку в розмірі 4865 грн. (а. с. 8). Крім цього відповідно до посвідченої ТОВ «Житло-Гарант» копії відомостей щодо вартості квартир ЖБК «Орджонікідзевський-170» в будинку 53 по вулиці Київській в м. Маріуполі, посвідчених підписом голови та скарбника ЖБК «Орджонікідзевський-170», вбачається, що фактична вартість [ADDRESS], яка записана на [PERSON], становить 6974 рублів, перший внесок за квартиру становить 2409 рублів, а залишок сплати за квартиру дорівнює 4865 рублів (а. с. 54-58). За договором № 17 від 1 листопада 2006 року на обслуговування будинку, укладеного між ТОВ «Житло-Гарант» та ЖБК «Орджонікідзевський-170», вбачається, що до обовязків ТОВ «Житло-Гарант» входить видача довідок членам кооперативу, а також ведення контролю за своєчасним внесенням усіх видів платежів членами кооперативу (а. с. 52-53). Суд також зазначає, що з наданої позивачкою довідки ЖБК «Орджонікідзевський-170», вбачається, що вартість квартири 114 в спірному будинку складала 7029 рублів, з яких перший внесок був в розмірі 2109 рублів (плюс 25 рублів), а залишок вартості квартири складав 4920 рублів (2109 + 4920 = 7029) (а. с. 20). В свою чергу з квитанції № 026582 від 17 січня 1989 року вбачається, що [PERSON] було сплачено 2134 рублів (2109 + 25 = 2134) за кооператив, а з квитанції від 20 березня 1992 року вбачається, що [PERSON] на рахунок «ЖЕУ-19» був проведений кінцевий розрахунок за позику на [ADDRESS] в сумі 4755,37 рублів (а. с. 21). Посилання позивачки на внесення нею платежів за квартиру [ADDRESS] на рахунок «ЖЕУ-19», а з 2002 року на рахунок ТОВ «Житло-Гарант» підтверджується копіями квитанцій, наданих [PERSON] (а. с. 50). На підставі дослідження перелічених письмових доказів, суд вважає, що в судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] правомірно свого часу набула право власності на кооперативну [ADDRESS], оскільки їй вказана квартира була надана у користування на підставі ордеру, а у подальшому [PERSON] було, як членом ЖБК «Орджонікідзевський-170», проведено повну виплату пайових внесків за зазначену кооперативну квартиру в сумі 6974 рублів. Суд зауважує, що виникнення права власності на будинки, споруди та нерухоме майно не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом України від 2003 року та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 2004 року. Суд натомість зазначає, що лише на підставі «Правил державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб», затверджених Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року №\~56, «Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб», затверджених наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 9 червня 1998 року № 121, «Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5, передбачалось оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна з видачею свідоцтва про право власності місцевими органами державної виконавчої влади, місцевого самоврядування членам житлово-будівельного кооперативу, які повністю внесли свої пайові внески. Враховуючи перелічені норми, суд дійшов висновку, що на момент набуття права власності [PERSON] на кооперативну квартиру законодавством не була передбачена як видача свідоцтва про право власності на кооперативну квартиру, так й обовязкова державна реєстрація права власності на таку квартиру. Однак з 1995 року законодавець передбачив процедуру оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна для членів житлово-будівельного кооперативу, які повністю внесли свої пайові внески, шляхом отримання свідоцтва про право власності від місцевих органів державної виконавчої влади, місцевого самоврядування та реєстрацію їх в бюро технічної інвентаризації. Враховуючи наведені норми та зважаючи, що саме на підставі ордеру на вселення позивачка отримала від виконавчого комітету місцевої ради право на користування [ADDRESS], а у подальшому вона не отримала свідоцтво про право власності на це майно та не зареєструвала його в Маріупольському БТІ, то таким чином існує спір щодо підтвердження права власності позивачки на вказану квартиру. За змістом ст. 392 ЦК України від 2003 року власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі п. 37 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, з урахуванням положень ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК від 2003 року власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Таким чином суд дійшов висновку, що у позивачки існують перешкоди щодо підтвердження відповідними правовстановлюючими документами її права власності на кооперативну [ADDRESS], набутого позивачкою натомість свого часу правомірно. З огляду на перелічене, суд дійшов висновку, що вимоги позивачки підлягають повному задоволенню шляхом визнання за [PERSON] права власності на кооперативну [ADDRESS] внаслідок проведення нею сплати пайових внесків за вказану квартиру.

Outcome: approved