Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідачів про зобов'язання сільської ради встановити межу між земельними ділянками сторін та про розібрання огорожі та не перешкоджанні в користуванні земельною ділянкою, посилаючись на те, що в [ADDRESS] та [ADDRESS] сільська рада в порушення своїх обов'язків відмовляється вирішити питання встановлення межі між сусідніми земельними ділянками а відповідач встановив огорожу на землі позивачки. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити повністю. Відповідачі, будучи належним чином повідомлені про місце і час судового розгляду справи, в судове засідання не з′явилися та не повідомили про причини неявки. Зі згоди представника позивачки суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення представника позивачки, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до рішення виконкому Маршинецької сільської ради №66 від 11.03.1983 року покійному чоловіку позивачки [PERSON] було виділено земельну ділянку для будівництва в с. Маршинці Новоселицького району площею 0,13 Га, та відповідно здійснено виніс вказаної ділянки в натуру, про що складений відповідний акт. Дані записи відображені в земельно-шнуровій книзі сільської ради. Відповідно [PERSON] було виділено 0,08 ГА землі під будівництво житлового будинку в с. Маршинці Новоселицького району. Як видно із відповіді виконкому №1156 від 11.06.2008 року [PERSON] було зменшено розмір ділянки рішенням правління колгоспу ім.Жданова протокол №4 від 19.05.1984 року із 0,13 Га на 0,11 Га про що зроблено запис в земельно-шнуровій книзі, однак із самого тексту протоколу видно, що ним лише було вирішено виділити додатково [PERSON] 0,01 Га землі, а питання про відібрання землі не вирішувалось. Таким чином, дані сільської ради не відповідають прийнятим рішенням. Оскільки в даний час вирішується питання про встановлення межі між господарствами сторін по справі, розміри земельних ділянок яких в натурі не були закріплені твердими межовими знаками, то відповідно ч.3 ст.158 Земельного кодексу України такі питання вирішуються органами місцевого самоврядування в порядку визначеному ст.107 Земельного кодексу України в залежності від розміру фактичного використання землі та розміру спірної ділянки на підставі заяви однієї із сторін. У зв'язку із тим, що позивачка 16.06.2009 року звернулася із заявою в Маршинецьку сільську раду Новоселицького району як орган, що уповноважений віршувати такі питання а ним даний спір не був вирішений по суті, то позовні вимоги в частині зобов'язання сільської ради встановити межу між земельними ділянками підлягають задоволенню. В задоволенні інших позовних вимог слід відмовити, оскільки до вирішення питання про межі земельних ділянок неможливо встановити факт наявності перешкод в їх користуванні та відповідно зобов'язати сторону їх усунути. Так, згідно ст.125 ЗК України право користування земельною ділянкою виникає після одержання її власником або землекористувачем документу, що посвідчує право власності або користування, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі а позивачкою відповідного документу на спірну земельну ділянку отримано не було, то відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого арбітражного суду України №02-5/743 від 27.06.2001 року у нього немає підстав вимагати усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Outcome: partial