Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-29 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на свою користь: -заборгованість по заробітній платі за березень, квітень 2020 року у розмірі 12409 грн. 59 коп.; -грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки у сумі 8173 грн. 98 коп.; -середній заробіток за весь час затримки розрахунку у розмірі 21611 грн. 50 коп.; -моральну шкоду у розмірі 2000 грн, а також судові витрати по справі. Свої вимоги мотивує тим, що вона 23 травня 2018 року була прийнята на роботу до КП «Лікарняна аптека» на посаду «фармацевт». 16 квітня 2020 року її було звільнено із займаної посади за власним бажанням. Після звільнення на її неодноразові звернення до відповідача, останнім їй не було виплачено заборгованість по заробітній платі та грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки. Крім цього, внаслідок вказаних неправомірних дій відповідача їй було завдано моральної шкоди, оскільки було погіршено її майновий стан, сім`я була позбавлена засобів для існування, у зв`язку з чим вона звернулася до суду із вказаною позовною заявою. Позивачка у судове засідання не з`явилася, а від її представника надійшла до суду заява, в якій він вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, розглянути справу у його відсутність та не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення у разі неявки відповідача. Відповідач до судового засідання не з`явився, хоча був повідомлений про день слухання справи належним чином, відзив на позов не подав, а тому суд, приймаючи до уваги заяву представника позивачки, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до статті 280 ЦПК України. Приймаючи до уваги заяву представника позивачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 23 травня 2018 року позивачку було прийнято на роботу до Комунального підприємства «Лікарняна аптека» на посаду «фармацевт», що підтверджується записом у трудовій книжці, виданій на її ім`я (а.с.6). 16 квітня 2020 року позивачку було звільнено із займаної посади за власним бажанням, відповідно до ст.38 Кодексу законів про працю України, на підставі наказу № 23-4, про що зроблено відповідний запис у її трудовій книжці (а.с.6). Згідно довідки про доходи КП «Лікарняна аптека» № 36 від 23.06.2020 року дохід позивачки за винятком утримань у період з 23.05.2018 року по 16.04.2020 року становить 85892 грн. 72 коп. (а.с.7). З вказаної довідки вбачається, що позивачці призначено до виплати за березень та квітень 2020 року заробітна плата у розмірі 16409 грн. 59 коп. З виписки по картці Акціонерного товариства «ПриватБанк» № GRUSA26COILKNBU9 від 22.06.2020 року, вбачається, що позивачці станом на 22.06.2020 року було нараховано заробітну плату за період «березень-квітень» у сумі 4000 грн. із зазначенням «заробітна плата за першу половину березня 2020 року» (а.с.8). Виходячи з чого заборгованість по виплаті заробітної плати відповідача за березень, квітень 2020 року перед позивачкою становить 12409,59 грн. Згідно зі ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Враховуючи те, що заборгованість відповідача перед позивачкою підтверджується матеріалами справи, а тому суд вважає можливим стягнути її. Крім цього, позивачка зазначає, що з моменту прийняття її на роботу і по день її звільнення, нею не використано 27 днів щорічної відпустки за які відповідач також з нею не розрахувався при звільненні. Відповідно до ч. 1 ст. 83 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. Відповідно до п. 2 розділу І та п. 7 розділу ІV Постанови Кабінету Міністрів України від 8.02.1995 р. №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Нарахування виплат за час щорічної відпустки, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців на відповідну кількість календарних днів року (за винятком святкових і неробочих днів). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки. Позивачка, відповідно до вказаних положень, долучила до позовної заяви розрахунок суми компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, згідно якого : -період з квітня місяця 2020 року - по травень місяць 2020 року складає розрахунковий період для розрахунку компенсації за невикористані дні щорічної відпустки; -сума заробітної плати за період з квітня місяця 2020 року - по травень місяць 2020 року становить 107471.04 грн. (сумарний заробіток за 12 місяців, згідно довідки про доходи позивачки); -середньомісячна заробітна плата становить: 107471.04 грн. (сумарний заробіток за 12 місяців) : 355 календарних днів (з вирахуванням святкових і неробочих днів) = 302.74 грн.; -компенсація за невикористані дні щорічної відпустки становить: 302.74 грн. (середньомісячна заробітна плата) х 27 (число календарних днів відпустки) = 8173.98 грн. Дослідивши вказаний розрахунок, суд приходить до висновку, що він є обґрунтованим, а тому з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню компенсація за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 8173.98 грн. Одночасно, позивачка просить стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку у розмірі 21611 грн. 50 коп. Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Згідно до п. 2 розділу І та п. 8 розділу ІV Постанови Кабінету Міністрів України від 8.02.1995 р. №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів. З долученого позивачкою розрахунку вбачається, що: -середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є періодом з 16.04.2020 року по 02.07.2020 року; -розрахунковим періодом є: лютий 2020 року - березень 2020 року; -заробітна плата за два місяці: лютий 2020 року - березень 2020 року = 17721,62 грн.; -середньоденна заробітна плата розраховується як: 17721.62 (заробітна плата за два місяці) : 41 (кількість робочих днів) = 432.23 грн.; -кількість робочих днів за період з 16.04.2020 року по 02.07.2020 року становить 50. -сума середнього заробітку за час затримки розрахунку виходить з наступного: 432.23 грн. (середньомісячна заробітна плата) х 50 (робочих днів) = 21611.50 грн. Суд становив, що вказаний розрахунок є вірним та розрахований відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 8.02.1995 р. №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», а тому позовні вимоги позивачки в частині стягнення з відповідача на її користь суми середнього заробітку за час затримки розрахунку на час звернення з позовом до суду обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Позивачка зазначає, що неправомірні дії відповідача призвели до погіршення її майнового стану, залишення сім`ї без засобів до існування, втрати нормальних життєвих зв`язків. Все це завдало їй моральних страждань, у зв`язку з чим просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 2000 гривень. Право на компенсацію моральної шкоди - це можливість людини, якій заподіяно таку шкоду внаслідок порушення прав чи свобод, вимагати від порушника його обов`язку вчинити певні дії, спрямовані на усунення або ж послаблення в неї негативних психічних станів та процесів, викликаних (внаслідок цього порушення). Оскільки, не виплата відповідачем позивачці заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористані дні щорічної відпустки призвела до погіршення її матеріального стану, залишення її без засобів до існування, призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків, а тому суд,

Outcome: approved