Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із відповідним позовом до відповідачів, в обґрунтування якого зазначила, що 16.05.1995 року відділом приватизації житлового фонду Луганської міської ради народних депутатів було видане свідоцтво про право власності на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Згідно свідоцтва право власності набули позивачка ([PERSON]), відповідачка ([PERSON]) та [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на 1/3 частку в квартирі. Після звернення [PERSON] до Другої Луганської державної нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [PERSON], позивачці було відмовлено, оскільки за життя [PERSON] належним чином не зареєстрував своє право власності на 1/3 частку вищезазначеної квартири у державному реєстрі прав на нерухоме майно, тому здійснити державну реєстрацію за померлим неможливо. 11.09.2013 року спадкоємці [PERSON], [PERSON], зареєстрували право власності на свої частки у квартирі, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Після державної реєстрації прав на нерухоме майно, частки позивачів склали по 1/3. 1/3 частка у спільній власності померлого [PERSON] залишилась незареєстрованою в Державному реєстрі прав на нерухоме майно, що перешкоджає отриманню свідоцтв про право на спадщину його спадкоємцями. Відповідачка [PERSON], яка є донькою померлого відмовилась від прийняття спадщини 1/3 частки вищезазначеної квартири. В судове засідання сторони не з'явились. Позивачка надала суду заяву про слухання справи за її відсутності, на позові наполягає. Відповідачка ([PERSON]) надала заяву про слухання справи за її відсутністю. Представник відповідача - Управління комунальним майном Луганської міської ради просив розглянути справу за його відсутності та вирішити справу на розсуд суду. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 24 квітня 1975 року, актовий запис № 238 (а. с. 18). Від спільного шлюбу мають дочку : [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження від 20 лютого 1975 року [NUMBER](а.с.7) Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 16 травня 1995 року, за реєстровим № 8/71 виданого відділом приватизації житлового фонду Луганської міської ради народних депутатів (а. с. 11), [ADDRESS] належить на праві спільної, часткової власності - [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних частках. [INFO] [PERSON] помер, що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 25 червня 2013 року, зареєстрованого та виданого Артемівським відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 719 (а. с. 10). Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно у вигляді 1/3 частки квартири [ADDRESS], спадкоємцем якого є позивачка - [PERSON], [PERSON], оскільки проживали та були зареєстровані на час смерті [PERSON], що підтверджується довідкою міського комунального підприємства «Центржилком» (а. с. 19). Позивачка [PERSON] звернулась до Другої Луганської державної нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [PERSON], позивачці було відмовлено, оскільки за життя померлий [PERSON] не зареєстрував квартиру [ADDRESS] - об'єкт нерухомого майна, ні право власності на нього, відповідно до діючого законодавства , що діяло на той час, в зв'язку з чим здійснити державну реєстрацію права на нерухоме майно відповідно до діючого законодавства за померлим неможливо. 11.09.2013 року позивачка ([PERSON]) та Відповідачка ( [PERSON]) зареєстрували право власності на свої частки в квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS], про що свідчать витяги з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності №2676943,2677004 (а.с.17). Після державної реєстрації прав на нерухоме майно, частки позивачів склали по 1/3 на кожного. Відповідачка [PERSON], яка є донькою померлого [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини 1/3 частки вищезазначеної квартири,що підтверджується довідкою Другої Луганської державної нотаріальної контори ( а.с 44) 1/3 частка у спільній власності померлого залишилась незареєстрованою в Державному реєстрі прав на нерухоме майно, що свідчить долучена до матеріалах справи інформаційна довідка Другої Луганської державної нотаріальної контори - про відсутність спадкової справи після смерті [PERSON], що перешкоджає отриманню свідоцтва про право на спадщину його спадкоємцям . Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно ст. 41 Конституції України право власності в Україні захищається законом. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України Від 18.12.2009 Року № 14 «Про Судове Рішення У Цивільній Справі» рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню,в повному обсязі На підставі викладеного та ст. ст. 4, 16, 328,392, 1216, 1218, 1261, 1268, ч.1 ст.1278 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved