Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання правочину недійсним. В обґрунтування позову зазначила, що 08 липня 2010 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано в відділі РАЦС Ленінського РУЮ м.Донецька, актовий запис № 190. Від шлюбу вони мають двох дітей: [PERSON], [INFO]р.н. та [PERSON], [INFO]р.н. Фактичні шлюбні стосунки між ними були припинені у жовтні 2008 р. у зв'язку з тим, що на ґрунті життєвих та побутових проблем між ними часто виникали сварки, під час яких були присутні доньки. Відповідач фактично не працював, заводив романи на стороні, бив її, постійно погрожував. Після припинення шлюбних стосунків вони робили декілька спроб щодо примирення та збереження сім'ї, однак це ні до чого не приводило. З 27 грудня 2008 р. подружжя остаточно припинило сумісне проживання однією родиною. 14.02.2011 р. Червоногвардійським районним судом м. Макіївки шлюб між [PERSON] та нею було розірвано. За час шлюбу нею та відповідачем було придбано автомобіль Volkswagen LT 35 вартістю 60 000 гривень та автомобіль Mitsubishi Grandis вартістю 107 989 гривень. Загальна вартість автомобілів 167989, 00грн. 8 квітня 2013 року позивачка звернулася до Ленінського районного суду м. Донецька з позовом до відповідача, про визнання права власності на квартиру та усунення перешкод у користуванні. У ході розгляду вказаної справи і нею і відповідачем були заявлені заяви про збільшення позовних вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя. Відповідачем була подана заява про збільшення зустрічних позовних вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя, де він визнає, що Автомобіль Volkswagen LT 35 серії (свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER]) та Автомобіль Mitsubishi Grandis (свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER]) дійсно були придбані під час шлюбу. У цій же заяві відповідач зазначає, що вказані транспортні засоби були продані за час сумісного проживання з нею та ніби то за її усною згодою. Проте вона не давала ніякої письмової згоди на відчуження автомобілів. Просила встановити осіб, до яких перейшли Автомобіль Volkswagen LT 35 серії (свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER]) та Автомобіль Mitsubishi Grandis (свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER]); Визнати недійсним правочин щодо Автомобіля Volkswagen LT 35 серії (свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER]); Визнати недійсним правочин щодо Автомобіля Mitsubishi Grandis (свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER]); стягнути з відповідача у відшкодування судових витрат 117,71 грн. В ході розгляду справи позивачкою було надано заяву про уточнення позовних вимог, де позивачка просила визнати недійсним правочин з відчуження відповідачем автомобіля Volkswagen LT 35 1998 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], техпаспорт [NUMBER], номер двигуна [NUMBER], номер кузова [NUMBER]; визнати недійсним правочин з відчуження відповідачем автомобіля Mitsubishi Grandis 2006 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], техпаспорт [NUMBER], номер двигуна [NUMBER], номер кузова [NUMBER]; стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 1600 грн. 00 коп. та на сплату судового збору 117 грн. 71 коп. В ході розгляду справи, 14.01.2014р. позивачкою було надано заяву про зменшення позовних вимог, де позивачка просила визнати недійсним правочин з відчуження відповідачем автомобіля Volkswagen LT 35 1998 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], техпаспорт [NUMBER], номер двигуна [NUMBER], номер кузова [NUMBER]; стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 1600 грн. 00 коп. та на сплату судового збору 117 грн. 71 коп. В судовому засіданні позивачка підтримала останні позовні вимоги, які викладені в заяві від 14.01.2014р. та дала пояснення, аналогічні викладеним в позові. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивачки підтримав та дав пояснення аналогічні викладеним в позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та вказав, що шлюбні стосунки між нами з позивачкою було припинено у грудні 2008 року. Позивачка у своєму позові просить визнати недійсним правочин щодо автомобіля Volkswagen LT 35 (Свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER]) посилаючись на відсутність її згоди на продаж автомобілю. Вказаний транспортний засіб дійсно був придбаний під час шлюбу, але його було продано за час спільного проживання в 2007 році за усною згодою [PERSON] Гроші від продажу автомобілів були сумісно витрачені на споживчі потреби, в тому числі і частково на придбання вбудованого приміщення площею 240,4 кв.м., розташованого за адресою : [ADDRESS]. На сьогоднішній день, право власності на вказані автомобілі зареєстровано за іншими особами,. Автомобіль Volkswagen LT 35 (Свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER]) було відчужено через товарну біржу у травні 2007р., що підтверджується копією довідки-рахунку від 18.05.2007р. Письмової згоди на таке відчуження не потребується, усну згоду позивачем на продаж було надано. Півтора роки після продажу автомобіля Volkswagen LT 35 (Свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER]) він проживав з позивачкою однією сім'єю, буд-яких заперечень або незгоди від неї щодо продажу автомобілів не було. Просив застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні дала пояснення, аналогічні викладеним в запереченні проти позову, просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що позивачка була присутня при продажі спірного автомобілю через товарну біржу та знала про його відчуження. Суд, вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи вважає зазначити наступне. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, оспорюваних чи невизнаних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб , поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб , які беруть участь у справі . Частиною 1ст.60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Між сторонами 8 липня 2000р. було укладено шлюб, який зареєстровано в відділі РАЦС Ленінського РУЮ м.Донецька, актовий запис № 190. (а.с.8) Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON], [INFO]р.н. та [PERSON], [INFO]р.н. Рішенням Червоногвардійського районного суду м. Макіївка від 14.02.2011р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. (а.с.9) В судовому засіданні обидві сторони наполягали на тому, що шлюбні відносини між ними припинені в жовтні 2008 року. Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Згідно із ч.1 ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Відповідно до ч.2 ст. 68 СК України розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Автомобіль Volkswagen LT 35 держномер [NUMBER] був придбаний під час шлюбу сторін, проти чого вони обидва не заперечували. Як вказує відповідач, автомобіль було продано за час спільного проживання в 2007р. за усною згодою [PERSON] ще до купівлі вбудованого приміщення площею 240,4 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS]. Гроші від продажу автомобілів були сумісно витрачені на споживчі потреби, в тому числі і частково на придбання зазначеного вбудованого приміщення. Згідно Довідки ВРЕР №3 м.Донецька від 25.05.201р. за №9/3-1462 відповідно до даних РПС «Автомобіль» ВРЕВ з обслуговування м.Донецька №3 при УДАІ УМВС України в Донецькій області станом на 25.05.2013р. за [PERSON] [INFO]р.н., [ADDRESS] транспортні засоби на праві власності не зареєстровані. Автомобіль Volkswagen LT 35, свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER], було відчужено через товарну біржу у травні 2007р., що підтверджується копією довідки-рахунку від 18.05.2007р. Втім, приписами статті 257 ЦК України встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки. Але відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. А відповідно до ч.4 цієї статті - сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Представник відповідачка в судовому засіданні надав заяву про застосування строку позовної давності та відмову в задоволенні позову. Позивачка звернулася до суду з цим позовом 19.06.2013р., тобто після спливу встановленого строку. При цьому позивачка не ставить питання про відновлення вказаного строку. Таким чином, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог позивачки потрібно відмовити в повному обсязі, у зв'язку зі спливом строку позовної давності. Оскільки суд відмовляє позивачці в задоволенні позовних вимог, суд вважає за необхідне і відмовити в задоволенні вимог про відшкодування судових витрат, що відповідатиме положенням статті 88 ЦПК України. На підставі ст.ст. 63,65,68 СК України, ст. 257, 267, 369 ЦК України, ст.ст.213-215 Цивільно-процесуального кодексу України,-

Outcome: dismissed