Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом та просила позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO], а також стягнути аліменти з відповідача в розмірі ? усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь [PERSON] на утримання сина, починаючи з моменту надходження позовної заяви до суду, до повноліття сина, тобто до [INFO]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Під час шлюбу, [INFO], у сторін народився син [PERSON]. Вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося, 10 грудня 2013 року шлюб між сторонами був розірваний. Позивачка також зазначила, що відповідач життям сина ніколи не цікавився, уваги не приділяв, грошей на потреби дитини ніколи не давав, крім того, відповідач постійно веде аморальний та антисоціальний спосіб життя, притягався до кримінальної відповідальності, наразі перебуває на території Російської Федерації. Пояснено, що 17.07.2014 позивачка одружилась з [PERSON], в даному шлюбі народилася також дитина. Позивачка вказала, що на даний час про неї та дітей піклується, а також утримує їх її чоловік - [PERSON] Відповідач добровільно не виконує свій батьківський обов'язок по утриманню малолітнього сина. 07.06.2017 ухвалою судді відкрито провадження в справі та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 05.04.2018 позові вимоги [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів залишено без розгляду в частині вимог про стягнення аліментів на утримання сина. Позивач у судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи без її присутності, позов підтримала в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. 23.11.2017, 28.02.2018, 05.04.2018 відповідач в судове засідання не з'явився, повноважного представника в судове засідання не направив, про причини неявки суд не повідомив. Згідно ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи думку позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Від представника третьої особи - Органу опіки та піклування Солом'янської РДА у м. Києві надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, крім того, надано суду висновок №108-12528 від 03.08.2017 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно з ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Дитині повинні бути надані всі можливості та сприятливі умови для фізичного, розумового, духовного, морального розвитку, дитина повинна зростати під піклуванням та відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, морального та матеріального забезпечення, дитина має право на освіту, яка має бути обов`язковою, сприяти її загальнокультурному розвитку, відповідальність за освіту та навчання дитини лежить перш за все на її батьках. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, тощо) , що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Судом встановлено, що з 16 травня 2008 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу, [INFO] у сторін народився син, [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER] від 17 лютого 2010 року. З матеріалів справи вбачається, що 10 грудня 2013 року рішенням Мар'їнського районного суду Донецької області шлюб між сторонами було розірвано. Звертаючись до суду з позовом, позивач вказала, що відповідач життям сина ніколи не цікавився, уваги не приділяв, грошей на потреби дитини ніколи не давав, крім того відповідач постійно веде аморальний та антисоціальний спосіб життя, притягався до кримінальної відповідальності. Згідно висновку Органу опіки та піклування Солом'янської РДА у м. Києві №108-12528 від 03.08.2017 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], відповідач не спілкувався із сином, не цікавився його життям та здоров`ям, крім того [PERSON] надав нотаріально посвідчену згоду на позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього [PERSON], [INFO]. Виключно мати дитини створила належні умови для проживання, повноцінного та всебічного розвитку. Крім того, стороною позивача було надано суду заяву [PERSON] від 22.07.2017, засвідчену приватним нотаріусом Великоновосілківського районного нотаріального округу Донецької області Кисельовою О.В., в якій [PERSON] вказав, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав стосовно малолітнього [PERSON], [INFO], зазначене питання просив вирішувати в суді за його відсутності. Відтак, в матеріалах справи знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що відповідач самоусунувся від виховання власного сина. За умовами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов'язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Таким чином, на основі з'ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з того, що обставини визначенні п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України судом встановлені, та позивачем належним чином доведені і відповідачем не спростовані. З урахуванням задоволення позову, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивачки судовий збір в сумі 640,00 грн. у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved