Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

позивачка звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на факт прийняття спадщини на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою Київська область, Вишгородський район, с. Раківка, вул. Гагаріна, 7, після смерті матері 15 жовтня 2013 року [PERSON], а тому в звязку з тим, що первинна реєстрація житлового будинку не проводилася, порушує питання про визнання за нею в порядку спадкування за заповітом права власності на вказаний будинок. У судовому засіданні представник позивачки просив про задоволення позову з викладених у ньому підстав. Представник відповідача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечив. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Про зазначені позивачкою обставини йдеться в представлених суду доказах. Як убачається з матеріалів справи, 06 квітня 2003 року помер батько позивачки [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою Київська область, Вишгородський район, с. Раківка, вул. Гагаріна, 7. Належність вказаного майна померлому стверджується даними будинкової книги та довідкою Синяківської сільської ради Вишгородського району Київської області №506 від 17 серпня 2016 року,з яких вбачається, що померлий був головою господарства згаданого будинку та його єдиним володільцем, який побудований в 1968 році. Як вбачається з довідки Синяківської сільської ради Вишгородського району Київської області №508 від 17 серпня 2016 року згідно записів у по господарських книгах та земельно-кадастрової книги сільської ради, земельна ділянка загальною площею 0,44 га з цільовим призначенням для обслуговування існуючого житлового будинку та ведення особистого селянського господарства за адресою Київська область, Вишгородський район, с. Раківка, вул. Гагаріна, 7, надавалася [PERSON] на підставі рішення сільської ради У32-1 від 27 липня 1993 року. Згідно довідки Синяківської сільської ради Вишгородського району Київської області №61 від 12 лютого 2014 року [PERSON] (дружина померлого та мати позивачки) на день смерті чоловіка [PERSON] постійно проживала та була зареєстрована разом з ним за адресою Київська область, Вишгородський район, с. Раківка, вул. Гагаріна, 7. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, як установлено вимогами ст. 548 ЦК України 1963 року. Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України 1963 року спадкоємець, який протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, визнається таким, що її прийняв. Після смерті [PERSON] вказаний житловий будинок успадкувала його дружина [PERSON], яка у відповідності до вимог ст. 549 ЦК України 1963 року протягом шести місяців після відкриття спадщини фактично вступила в управління і володіння згаданим будинком, що підтверджується даними будинкової книги, згідно якої остання з 1977 року проживала у вказаному будинку разом з чоловіком. Згідно листа Вишгородської районної державної нотаріальної контори №29/01-16 від 12 січня 2017 року спадкова справі після смерті [PERSON] не заводилася. 15 жовтня 2013 року [PERSON] померла, що підтверджується відповідним свідоцтвом серії І-ОК №285816. Таким чином, після смерті [PERSON]О відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою Київська область, Вишгородський район, с. Раківка, вул. Гагаріна, 7. Однак померла [PERSON] не встигла оформити правовстановлюючі документи на успадковане після смерті чоловіка майно й за життя виникле право на нього не зареєструвала. Позивачка дочка померлої та спадкоємець першої черги, яка у встановлений ст. 1270 ЦК України строк подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України. Інших спадкоємців по справі не має, що підтверджується матеріалами спадкової справи №75/2014 від 14 лютого 2014 року після смерті [PERSON] Згідно постанови Вишгородської районної нотаріальної контори в Київській області від 01 серпня 2014 року видача свідоцтва про право власності на спадщину є неможливою в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно померлої [PERSON] Згідно ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав і обовязків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно до вимог ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обовязковим, коли обєктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обовязковій державній реєстрації. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 ЦК України). Право власності на нерухоме майно може бути оформлене на імя особи, яка померла у разі наявності документів, які б підтвердили право власності на майно цієї особи. У випадку відсутності таких документів порушене питання вирішується у судовому порядку. На час побудови у 1968 році житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами у сільській місцевості облік фактичних господарств у селі, сімейний стан громадян, поголів'я тварин та інше реєструвався в погосподарських книгах. На кожне господарство відкривався окремий особовий рахунок, в якому відображалися, крім інших відомостей, також відомості про жилий будинок, що має поштовий номер, рік його побудування. Зазначені погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року, а тому записи у цих книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Лише з 1985 року, відповідно до Постанови РМ УРСР від 11 березня 1985 року №105 «Про порядок державного обліку житлового фонду», почалася робота по проведенню обов'язкової реєстрації й технічної інвентаризації житлового фонду в сільських населених пунктах після прийняття будинків в експлуатацію державною приймальною комісією. Як вбачається з даних будинкової книги та технічного паспорту успадкований позивачкою будинок збудовано в 1968 році. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності\~Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Зважаючи на наведене, будинок [PERSON] який перейшов у спадщину позивачці, належав їй на праві власності і подальша зміна законодавства не позбавила її набутого та зареєстрованого в погосподарських книгах права власності на будинок, а спадкоємець має право на визнання за нею права власності саме на будинок як об'єкт спадкування після смерті своєї матері. Вирішуючи цю справу, суд виходить з того, що первинна реєстрація права власності на успадкований позивачкою житловий будинок не провадилася, правовстановлюючі документи на нього відсутні, а тому це перешкоджає видачі свідоцтва про право власності на спадщину, із яким закон повязує здійснення права спадкування на нерухоме майно. Таким чином, заявлене позивачкою право підлягає визнанню, а предявлений позов задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved