Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом і просить суд стягнути з [PERSON] на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 35.592,82 грн., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 355 грн. 92 грн.. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні підтримала свій позов в повному обсязі та просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог позивачки та просив відмовити в їх задоволенні. Представник третьої особи - Відділ державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції в судове засідання не з'явився, але надіслав до суду письмову заяву, в якій не заперечують проти задоволення позовних вимог позивача і просять розглянути справу за їх відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги обґрунтовані, частково знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 29 квітня 2006 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], який зареєстрований відділом РАЦС по м. Нікополю Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області за актовим записом № 230. Від шлюбу [INFO] у сторін народився син - [PERSON]. 28 травня 2012 року шлюб між сторонами був розірваний. Після розірвання шлюбу син залишився проживати з позивачкою. Згідно рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2012 року відповідач [PERSON] зобов'язаний сплачувати аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття сина. На даний час у відділі ДВС Нікопольського міськрайонного управління юстиції на примусовому виконанні знаходиться виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2/426/2464, виданого Нікопольським міськрайонним судом про стягнення аліментів з [PERSON], за яким, як за боржником, рахується заборгованість з 06 березня 2012 року. [PERSON] сплачує аліменти на утримання сина нерегулярно та не в повному обсязі. Відповідачу достовірно відомо про існування заборгованості, оскільки і державний виконавець і позивачка особисто попереджали відповідача про існування заборгованості. Останній раз позивачка особисто направила на адресу відповідача довідку відділу ДВС Нікопольського міського управління юстиції від 30.09.2014 року про розмір заборгованості, яка станом на 31 серпня 2014 року становить 5.557,72 грн.. Однак, до цього часу відповідач не додав жодних зусиль для ліквідації заборгованості. Відповідач працює, має постійний заробіток та можливість сплачувати аліменти. Однак місце своєї роботи відповідач приховує та відмовляється назвати позивачці причину, з якої він не сплачує аліменти. Відповідно до довідки про заборгованість по аліментам, виданої 30 вересня 2014 року відділом ДВС Нікопольського міськрайонного управління юстиції, розмір заборгованості станом на 31.08.2014 року становить 5.557,72 грн.. Згідно розрахунку, наданого позивачем, загальна сума неустойки становить 35.592,82грн.. Згідно зі ст. 196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. В пункті 22 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» є роз'яснення, що передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. Відповідач з метою ухилення від сплати аліментів не сплачував аліменти своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку та міняв місце своєї роботи, про це не повідомляв виконавчу службу та не надавав відомості про свої доходи. В результаті чого і виникла заборгованість. Тому вина відповідача у несплаті аліментів судом доведена і відповідач не має поважних причин і повинен сплатити позивачці неустойку. Наданий позивач розрахунок неустойки за прострочення сплати аліментів відповідає обставинам справи та вимогам Сімейного кодексу України, розмір якої складає 35.592,82 грн.. Однак враховуючи матеріальний та сімейний стан відповідача, те, що відповідач має постійне місце роботи і стабільний, але дуже незначний заробіток, те, що на його утриманні знаходяться дружина, з якою він перебуває в зареєстрованому шлюбі та яка перебуває у декретній відпустці та малолітня дитина - [PERSON], [INFO] від другого шлюбу, а також враховуючі стан здоров'я боржника суд вважає, що відповідно до ч.2 ст.196 Сімейного кодексу України є підставою для зменшення розміру неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а тому вказаний позивачем розмір неустойки може бути зменшений судом до 5.000 грн.. Посилання відповідача на відсутність його вини в наявності заборгованості за аліментами не можуть бути прийняті до уваги, оскільки позивачу було відомо про прийняте судом рішення про стягнення з нього аліментів на користь позивача, але з моменту прийняття рішення по теперішній час відповідач не вживав ніяких заходів для сплати аліментів та погашення заборгованості. Слід звернути увагу на ту обставину, позивачка самостійно займається вихованням та утриманням дитини, знаходиться у важкому матеріальному положенні, відповідач, будучи рідним батьком дитини, маючи постійне місце роботи і стабільний заробіток, будь - якої матеріальної допомоги в добровільному порядку не надає та навіть і за рішенням суду не сплачує аліменти регулярно та в повному обсязі, як це передбачено законом, інших аліментів не сплачує та будь - яких стягнень з його заробітку - доходу не здійснюється. Суд дає критичну оцінку доводам відповідача в частині повного невизнання позовних вимог позивачки, оскільки вони є голослівними, безпідставними та недоведеними і спростовуються стабільними поясненнями позивачки, наданими нею письмовими доказами, матеріалами справи в їх сукупності, а також ці вимоги прямо передбачені нормами ст. 196 ч. 1 Сімейного кодексу України, а надані відповідачем докази по справі є лише підставою для зменшення розміру неустойки за прострочення сплати аліментів. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню так само як у витрати по сплаті судового збору відповідно до ст.. 88 ЦПК України - пропорційно до задоволених позовних вимог позивача.

Outcome: partial