Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до Тузлівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, в якому просить визнати за нею право власності на земельну ділянку, посилаючись на слідуючі обставини. [INFO] в селі Тузли Татарбунарського району Одеської області помер її вітчим - [PERSON]. За життя спадкодавець зробив розпорядження на випадок своєї смерті, яким заповів позивачці усе своє майно. Тому, у передбаченому законодавством порядку, вона прийняла спадщину на право на земельну частку (пай) померлого, посвідченого сертифікатом серії ОД № 0147823, виданого КСП «Побєда» с.Тузли Татарбунарського району Одеської області від 18.01.1997 року, площею 6,89 умовних кадастрових гектара без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії ВАЕ № 202404 від 07.05.2003 року, виданого Татарбунарською державною нотаріальною конторою. Крім того, вона отримала ще одне свідоцтво про право на спадщину за заповітом за № 4940 від 10.10.2003 року (на майновий пай), але його у неї вилучили при видачі вказаного паю. Сам сертифікат на право на земельну частку (пай) на ім'я померлого у позивачки також було вилучено і вона чекала на виготовлення правовстановлюючого документу на земельну ділянку на своє ім'я. Однак, 16.07.2003 року головою Татарбунарської районної державної адміністрації було підписано, а згодом видано позивачці Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ОД № 032563 на ім'я [PERSON], не зважаючи на те, що останній помер. У відділі Держземагенства у Татарбунарському районі позивачці пояснили, що на сьогоднішній день неможливо скасувати зазначений вище Державний акт на право приватної власності на землю, оскільки даний державний орган вже не має повноважень по оформленню та заміні правовстановлюючих документів на землю. За таких обставин, позивачка звернулась з вказаним позовом до суду про визнання за нею права власності на земельну ділянку по праву успадкування по заповіту, оскільки в позасудовому порядку отримати правовстановлюючий документ не можливо. Позивачка в судове засідання не з'явилася, але направила до суду заяву з проханням справу заслухати у її відсутність, повністю підтримуючи позовні вимоги. Представник Тузлівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області направив до суду заяву з проханням заслухати справу у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує, вважаючи їх обґрунтованими та законними. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від [INFO] (а.с.5), [PERSON] помер [INFO]. Із копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом №1817 від 07.05.2003 року (а.с.6) вбачається, що позивачка є спадкоємцем по заповіту на земельну частку (пай) площею 6,89 умовних кадастрових гектар без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка належала померлому [PERSON] на підставі сертифікату серії ОД № 0147823 виданого КСП «Побєда», с. Тузли Татарбунарського району Одеської області від 18.01.1997 року. Копією Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД за № 032563 від 16.07.2003 року (а.с.7) підтверджується, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 6,82 га, розташованої на [ADDRESS], виділеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Як вбачається з витягу з технічної документації про визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки № 13-Н-383 від 23.12.2013 року (а.с.10), вартість земельної ділянки площею 6,8217 га, що належить [PERSON] згідно Державного акту серії І-ОД за № 032563 від 16.07.2003 року, складає 170254 грн. 73 коп. З листа нотаріуса №17/02-31 від 14.01.2014 року (а.с.11) видно, що позивачці було відмовлено щодо оформлення спадщини після смерті [PERSON], померлого [INFO], у зв'язку з тим, що Державний акт на право приватної власності на землю, який посвідчує право власності померлого на спадкове майно, виданий 16.07.2003 року, тобто після смерті спадкодавця та після отримання позивачкою свідоцтва про право на спадщину на право на земельну частку (пай). Із інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 05.02.2014 року (а.с.18) вбачається, що після смерті спадкодавця [PERSON] відкрита спадкова справа 15.11.2002 року Татарбунарською районною державною нотаріальною конторою за 462/2002 та видано свідоцтво про право на спадщину за №1817 від 07.05.2003 року та свідоцтво про право на спадщину за №4940 від 10.10.2003 року. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/. Частина перша статті 1223 ЦК України передбачає право на спадкування осіб, визначених у заповіті. Згідно ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст. 1234 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Відповідно до ч.1 ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. В силу ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину чи не прийняти її. У судовому засіданні з достовірністю встановлено, що [PERSON] є спадкоємцем по заповіту після смерті [PERSON] на право на земельну частку (пай) померлого, посвідченого сертифікатом серії ОД № 0147823, виданого КСП «Побєда» с.Тузли Татарбунарського району Одеської області від 18.01.1997 року площею 6,89 умовних кадастрових гектар без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.6). Однак виготовити на своє ім'я правовстановлюючий документ, на підставі вищезазначеного свідоцтва, вона не має змоги, оскільки вже після смерті спадкодавця та отримання нею вказаного свідоцтва про право на спадщину на вказаний сертифікат спадкодавця, а саме 16 липня 2003 року, на ім'я останнього було видано Державний акт на право приватної власності на землю (а.с.7), а відділ Держземагенства у Татарбунарському районі не має повноважень по оформленню та заміні правовстановлюючих документів на землю, а нормативно-правові акти, у тому числі Інструкція про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельної ділянкою та договорів оренди землі, затверджена наказом Державного комітету України по земельних ресурсах за № 49 від 04.05.2009 року та Інструкція про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою, затверджена наказом Державного комітету України із земельних ресурсів № 325 від 22.06.2009 року, на підставі яких можливо було вирішити це питання у позасудовому порядку, втратили чинність. Таким чином, суд вважає, що права [PERSON] мають бути захищені шляхом визнання за нею права власності на земельну ділянку, розміром 6,82 га, що розташована на [ADDRESS], призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД №032563, виданого 16.07.2003 року Татарбунарською районною державною адміністрацією на ім'я [PERSON] на підставі успадкованого позивачкою сертифікату.

Outcome: approved