Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-22 00:00:00

позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача у якому просить: зобов`язати останнього прибрати будівельні матеріали з лінії розмежування земельних ділянок за адресою [ADDRESS] , не чинити перешкоди у користуванні власним майном та відновленні огорожі; вирішити питання судових витрат. \~ \~ \~ \~В обґрунтування позову покликається на те, що є власником житлового будинку та земельної ділянки розміщених за адресою [ADDRESS] . Попри те, протягом багатьох років позбавлена права належним чином розпоряджатися і користуватися майном. Відповідач чинить перешкоди шляхом нагромадження на лінії розмежування земельних ділянок будівельних матеріалів, які також складені впритул до стіни будинку позивача, внаслідок чого останній зазначає інтенсивного зволоження, що призводить до його руйнування. Такі дії перешкоджають позивачу у відновленні огорожі та належному утриманні будинку. Неодноразові повідомлення про такі дії із сторони відповідача жодним чином не змінює ситуацію, що склалася з цього питання, адже відповідач не усуває перешкод. Просить у відповідності до ст. ст. 391, 316, 317, 319, 321 ЦК України задовольнити позов. У відповідності до ст. 141 ЦПК України вирішити питання судових витрат. Відповідачем не подано до суду відзив, який би містить заперечення на позов. 21 грудня 2017 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено підготовче засідання, яке неодноразово відкладалось з поважних причин. 15 травня 2019 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті за правилами загального позовного провадження. У судовому засіданні сторона позивача підтримала позов та просить такий задовольнити з підстав викладених у заяві по суті. У судовому засіданні представник відповідача заперечив проти позову, адже жодним чином не чинять перешкод у користуванні майном. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. Суд установив, [PERSON] є власником будинку та земельної ділянки розміщених за адресою [ADDRESS] , що підтверджено копіями свідоцтва про право власності на будинок та державним актом на право власності на земельну ділянку / арк. спр. 4, 6/. Власником житлового будинку та суміжної земельної ділянки по [ADDRESS] є відповідач [PERSON] , що підтверджено копією судового рішення апеляційної інстанції від 28.03.2011 у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у відновлення межових знаків / арк. спр. 11/. Дана обставина в відповідності до ст. 82 ЦПК України доказування не підлягає. 28 березня 2011 року рішенням апеляційного суду Львівської області, скасована рішення Сихівського районного суду м. Львова від 11.11.2010 у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у відновлення межових знаків та частково задоволено апеляційну скаргу [PERSON] . Зобов`язано відповідача не чинити перешкоди позивачу у відновленні межових знаків земельної ділянки, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , відповідно до меж встановлених в кадастровому плані земельної ділянки та у встановленні межових споруд по межі земельних ділянок [ADDRESS] /арк. спр. 11/. У порядку примусового виконання рішення суду виконавче провадження було закінчено 28.05.2013 /арк. спр. 15/. Попри те, державним виконавцем 21.08.2015 під час примусового виконання зазначеного судового рішення органом державної виконавчої служби визначено межу між земельними ділянками № [NUMBER] та № 28а та встановлено межові знаки між ними. Після проведення замірів встановлено, що будівельні матеріали складені боржником частково займають земельну ділянку № 28а та зобов`язано боржника усунути це порушення. [PERSON] зобов`язано демонтувати ту частину споруди, яка заходить на межі земельної ділянки № [NUMBER] . Дані обставини підтверджено актом державного виконавця від 21.08.2015, тобто який складено після закінчення виконавчого провадження /арк. спр. 12/. Таким чином, відповідно до аргументів позивача між сторонами склались спірні правовідносини, що стосуються захисту права власності від порушень щодо здійснення права користування та розпорядженням своїм майном, що регулюється спеціальною нормою статті 391 ЦК України. Відповідно до\~ст. 316 Цивільного кодексу України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Особливим видом права власності є право довірчої власності, яке виникає внаслідок закону або договору управління майном. Згідно з 317 Цивільного кодексу України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до\~ст. 319 цього Кодексу\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.\~\~Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно\~з ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном У розумінні приписів наведеної норми позивачем негаторного позову може бути власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю. Предметом негаторного позову є вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном. Підставою негаторного позову є посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей. При цьому, для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. Таким чином, право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення. Характерною ознакою такого позову є протиправне вчинення третьою особою перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або користування належним йому майном. Отже, у розумінні наведених норм власник (титульний володілець) вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Повертаючись до матеріалів справи суд відмічає, що стороною позивача наведено обставини вчинення перешкод шляхом складення [PERSON] будівельних матеріалів впритул до будинку, що чинить перешкоди в користуванні власним майном та відновленні огорожі. На підтвердження даних обставин [PERSON] подає заяви до директора ЛКП «Житловик-С» щодо створення комісії з метою фіксування факту знаходження чужих будівельних матеріалів на її земельній ділянці за адресою [ADDRESS] а та вжити заходів щодо протиправного дій [PERSON] /арк. спр. 16. 17/. Крім того, сторона позивача обґрунтовує свої аргументи поданими доказами в вигляді фотографій із проставленням наступних даних: на одній фотографії грудень 2017 року та іншій 2018 року, дві копії фотографії від 28.07.2015 згідно з акту державного виконавця від 21.08.2015 та дві інші фотографії без будь-яких даних /арк. спр. 50-55/. Надавши оцінку поданим доказам, суд прийшов переконання, що такі електронні докази не засвідчують факт наявності будівельних матеріалів саме на суміжних земельних ділянках сторін у справі, а тому суд не бере їх до уваги, як такі що фіксують систематичне чи триваюче порушення прав позивача. Суд критично оцінює, акт державного виконавця від 21.08.2015, оскільки такий складено не на підставі закону та після закінчення виконавчого провадження, а відтак не може бути допустимим доказом у відповідності до ст. 78 ЦПК України. Разом із тим, такий не містить даних про вчинення відповідачем перешкод у користуванні і розпорядженні майном. Відповідно до ст.\~4\~Цивільного процесуального\~кодексу України\~ кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ст. 12 цього Кодексу що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічна норма міститься ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Відповідно до\~ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.\~77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За таких обставин, суд прийшов переконання, що\~\~діями відповідача у вигляді складання будівельних матеріалів у притул до житлового будинку та на земельній ділянці позивачки не створюються об`єктивні перешкоди в реалізації позивачем свої повноважень вільно розпоряджатися та користуватися належним їй майном. Під час розгляду справи позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що саме складання будівельних матеріалів відповідачем порушує її законні права та інтереси. Щодо заяв [PERSON] до Сихівського ВП ГУ НП у Львівській області та Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради про усунення перешкод у відновленні межових знаків на виконання судового рішення та з подальшим отриманням відповідей на них з яких суд відмічає, що виконавче провадження з примусового виконання рішення суду щодо відновлення межових знаків закінчено 28.05.2013, в діях [PERSON] відсутні ознаки кримінального правопорушення, суд прийшов переконання, що подання таких заяв було викликано через невиконання судового рішення з цього питання, а відтак не стосуються предмету доказування, а тому не приймаються судом до уваги. За нормами ч.1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу наданого позивачами окремо, а також в їх сукупності, суд прийшов висновку, що обставини, на які посилаються позивачі як на підставу для задоволення позову не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а тому суд прийшов переконання, що у позові необхідно відмовити повністю. У відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд установив, що позивачем [PERSON] при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 640,00 грн /арк. спр. 1/. Таким чином, оскільки у позові відмовлено повністю, а тому судовий збір необхідно покласти на позивача.

Outcome: dismissed