Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати договір довічного утримання, укладений 11 грудня 2003 року між нею та [PERSON], засвідчений державним нотаріусом Мелітопольського державної нотаріальної контори Лайзорик О.Ф. Позивачка та її представник [PERSON] судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги, просили їх задовольнити та пояснили, що 11 грудня 2003 року між нею та [PERSON] укладено договір довічного утримання. Відповідно до умов договору вона передала у власність [PERSON] належну їй квартиру [ADDRESS]. Проте у вересні 2013 року відповідачка захворіла та не може самостійно пересуватися, внаслідок чого вона самоусунулася від виконання обов'язків покладених на неї умовами вказаного договору. Представник відповідачки - [PERSON] судовому засіданні визнав позовні вимоги позивачки та не заперечував проти задоволення позову та пояснив, що [PERSON] захворіла та не може самостійно пересуватися, що підтверджується довідкою лікаря. Таким чином, відповідачка згодна розірвати договір за згодою сторін. Представник третьої особи - Мелітопольської державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явився, але надав суду заяву про розгляд справи у їх відсутність та що не заперечує проти задоволення позовних вимог /а.с. 22/. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні докази, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги позивачки на наступних підставах. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 11 грудня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір довічного утримання, який посвідчений державним нотаріусом Мелітопольської державної нотаріальної контори Лісовою Н.В., що підтверджується копією договору /а.с. 6/. Відповідно до умов договору позивачка передала у власність [PERSON] належну їй квартиру [ADDRESS]. Згідно вимог ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та /або/ доглядом довічно. Відповідно до п. 4 договору довічного утримання, відповідачка взяла на себе зобов'язання довічно утримувати [PERSON], забезпечувати її одягом, їжею, поміччю, зберігати в її довічному користуванні вказану квартиру. Згідно до п. 5 договору довічного утримання, вартість матеріального забезпечення сторонами було оцінено у 100 /сто/ гривень. Однак як вбачається з мотивування позову, всупереч умовам договору довічного утримання, відповідачка самоусунулася від виконання обов'язків з вересня 2013 року. Крім того, відповідачка надавала позивачці грошові кошти тільки у 2005 році, та ще раз у жовтні 2013 року. Як вбачається з п. 6 договору довічного утримання, вказаний договір може бути розірваний за згодою сторін, а в разі невиконання умов та відмови від добровільного розірвання однієї із сторін - у судовому порядку. Відповідно до ст. 755 ч. 1 УК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу вічужувача у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. Крім того, як вбачається з пояснень сторін [PERSON] у даний час хворіє та не може самостійно пересуватися, про що також свідчить довідка лікаря від 26.11.2013 року /а.с. 24/. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Таким чином, на підставі викладеного, суд вважає необхідним розірвати договір довічного утримання від 11 грудня 2003 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], оскільки відповідачкою були порушенні умови вказаного договору.

Outcome: approved