Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом в якому просила стягнути із відповідача 58 865 грн 75 коп. неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів. Свої вимоги мотивує тим, що на підставі виконавчого листа Новоушицького районного суду Хмельницької області по справі № 2-240-ц від 05 травня 2005 року з [PERSON] на її користь стягнуто на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі ј частики всіх видів заробітку щомісячно. Платник аліментів [PERSON] аліменти сплачував не систематично, постійно створював заборгованість по їх сплаті. Таким чином розмір пені за несвоєчасну сплату аліментів станом на 01 серпня 2019 року за розрахунком позивачки складає 58 865 грн 75 коп. Вважає, що норма статті 196 СК України, в редакції закону №2475-VІІ від 3 липня 2018 року, в частині стягнення неустойки не більше 100 % заборгованості не мають зворотної дії у часі відповідно до вимог статті 58 Конституції України, тому не можуть застосовуватись. Протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями від 07 жовтня 2019 року справу розподілено головуючому судді Яцині О.І. Ухвалою суду від 11 жовтня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження у справі за даним позовом та призначено розгляд справи по суті на 05 грудня 2019 року, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов. 05 грудня 2019 року розгляд справи відкладено на 25 лютого 2020 року у зв`язку із неявкою відповідача. Позивачка у вступному слові надала пояснення, аналогічні доводам позовної заяви. Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце слухання справи, шляхом направлення судової повістки на адресу зареєстрованого місця проживання, у судове засідання не з`явився, відзив у визначений судом строк не направив, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами. Правом на подання відзиву на позов відповідач не скористався, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами. Інших заяв чи клопотань не надходило. Суд, заслухавши позивачку, безпосередньо дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. 10 травня 2005 року Новоушицьким районним судом Хмельницької області був виданий виконавчий лист №2-240 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів в розмірі ј частки доходу на утримання сина [PERSON] , [INFO] до його повноліття, про що свідчить копія виконавчого листа (а.с.8). 01 вересня 2008 року відкрито виконавче провадження ВП №8865147 по примусовому виконанні виконавчого листа №2-240 від 10 травня 2008 року (а.с.9). Відповідно до довідки №14.12/30/5560 від 20 червня 2019 року, виданої начальником Новоушицького районного відділу ДВС Пукасом В.М., заборгованість зі сплати аліментів станом на 20 червня 2019 року становить 32 801 грн 38 коп. (а.с.10-14). Розмір заборгованості відповідач не оспорив. У статті 180 СК України закріплений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Редакція статті 196 СК України , яка була чинною до 8 липня 2017 року, передбачала, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Зазначений висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 25 квітня 2018 року, винесеній у справі № 572/1762/15-ц. Суд встановив, що відповідач [PERSON] неналежно виконував покладений на нього статтею 180 СК України обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття, оскільки сплачував стягнуті з нього рішенням суду аліменти нерегулярно, тому наявні передбачені статтею 196 СК України підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки [PERSON] неустойки за прострочення сплати аліментів. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості аліментів її розмір становить 58865 грн 75 коп. Зазначений розрахунок судом перевірений та відповідачем не спростований. В той же час суд враховує, що Законом України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 8 липня 2017 року, внесено зміни до статті 196 СК України. Зокрема, частину першу викладено в такій редакції: «1. У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості». Встановлення граничного розміру пені, яка може бути стягнута в разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, у розмірі, що не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, є обставиною, що пом`якшує відповідальність, а тому стаття 196 СК України, змінена Законом України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII, на підставі частини першої статті 58 Конституції має зворотню дію в часі. Зазначена правова позиція викладеному Верховним Судом у постанові від 5 вересня 2018 року по справі № 753/12684/16. Отже доводи позивача в цій частині суд відхиляє та приходить до висновку про стягнення неустойки у сумі, що не перевищує 100 відсотків заборгованості по аліментах, зокрема, у сумі 32 801 грн 38 коп. Виходячи із наведеного позов необхідно задовольнити частково. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке. У позовній заяві [PERSON] просила стягнути з відповідача судові витрати, які складаються із витрат на професійну правову допомогу у розмірі 2000 грн. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин першої-шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідач клопотання про зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку із їх неспівмірністю, не заявив. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачка подала суду: ордер про надання правової допомоги серії ХМ №011012; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, виданого на ім`я Солов`я Олександра Васильовича ; копію договору про надання правової допомоги від 02 травня 2019 року, укладеного між [PERSON] та адвокатом Солов`єм О.В.; розрахунок наданих послуг адвокатом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом; квитанцію про оплату гонорару від 02 травня 2019 року у сумі 2000 гривень; копію акту приймання-передачі виконаної роботи до договору №23 від 02 травня 2019 року, відповідно до якого адвокатом виконані наступні послуги: вивчено матеріали справи та надано консультацію - 350 грн; підготовлено позовну заяву - 1400 гривень; Зважаючи на викладене, суд вважає, що позивачкою доведено понесення нею витрат за надання правничої допомоги у розмірі 1750 грн, оскільки адвокатом не здійснювалось представництво у судовому засіданні. Розподіляючи судові витрати у виді судового збору, суд керується п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», частиною першою, шостою статті 141 ЦПК України, та враховуючи часткове задоволення позову стягує з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у сумі 428 грн. 17 коп. (32801,38 х 100 :58865,75= 55,72 х 768,4 : 100 = 428,17), а іншу частину - компенсує за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: partial