Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, уточнивши який (а.с.96-99), просить стягнути з сім'ї [PERSON] на її користь матеріальну шкоду, яка складається з наступного: вартість ліків у 2013 році - 2000 грн.; вартість пошкодженої дубльонки - 25000 грн., вартість розірваного светра - 1200 грн., а також моральну шкоду в сумі 200000 грн., а всього 228200 грн. Крім того, просить відшкодувати їй мінімальну заробітну плату за період з 29.01.2013 року по 01.04.2013 року, коли вона не могла працювати, що складає 2459,12 грн., а також зобов'язати [PERSON] та [PERSON], які знаходилися у шлюбі і володіли сумісним майном на момент нанесення їй тілесних ушкоджень їхньою собакою, сплатити за послуги пластичного хірурга по рубцюванню її шрамів, які утворилися в неї на правому передпліччі після нападу собаки. Свої вимоги мотивує тим, що 29.01.2013 року приблизно о 08:00 год. на автостоянці біля гаражу її матері [PERSON], що знаходиться в [ADDRESS] відповідачка гуляла зі своєю собакою породи «ротвейлер» по кличці Шаман, який був у неї на поводу, але без намордника. Коли вона вигнала свій автомобіль з гаражу та попрямувала до нього, щоб його закрити, собака відповідачки, яка не підлягала керуванню з боку господарки, зірвалася з руки [PERSON] та накинулася на неї. В свою чергу, вона ледве встигла закрити свою шию рукою. Собака вхопила її за рукав, збила з ніг та почала тягати по снігу перед гаражем. На команди господарки пес не реагував. Коли щелепи собаки трохи ослабнули, вона висмикнула свою руку з його пащі, після чого [PERSON] ледве відтягла собаку від неї. В результаті нападу їй були завдані тілесні ушкодження, у зв'язку з чим цього ж дня вона змушена була звернутись до травмпункту за медичною допомогою, звідки їй видали направлення у відділення хірургії. Також в цей день вона звернулася до Приморського райвідділу міліції із заявою про нанесення їй тілесних ушкоджень та по даному факту було порушено кримінальну справу. Внаслідок нанесених їй тілесних ушкоджень собакою відповідачів, у неї було виявлено рвану рану до 15 см в довжину, краї рани були розірвані, глибиною до рівня м'язової тканини та паралельно була ще одна рвана рана довжиною 3 см, крім того на всю частину руки був синець до променевої кістки. Зауважує, що це вже другий напад собаки відповідачів на неї. Весною вона зробила зауваження господарям собаки, які вигулюють її без намордника, яке було ними проігноровано. Вказує, що під час лікування від укусу собаки на придбання ліків та лікарських засобів вона витратила приблизно 2000 грн. Також внаслідок отриманої травми у неї зараз не розгинається середній палець правої руки, так як пошкоджений нерв. Деякий час вона була непрацездатною, у зв'язку з чим вимагає від відповідачів відшкодувати їй кошти за період з 29.01.2013 року по 01.04.2013 року, коли вона не могла працювати, у розмірі мінімальної заробітної плати, що становить 2459,12 грн. Крім того, собака сім'ї [PERSON] під час нападу розірвав їй дубльонку та светр, вартість яких, на її думку, також підлягає стягненню з відповідачів. Зазначає, що окрім матеріальної шкоди, їй було завдано моральну шкоду, яка полягає у порушенні нормального способу життя, оскільки вона змушена була докладати додаткові зусилля для захисту своїх прав, для лікування у закладі охорони здоров'я та догляду за своїми неповнолітніми дітьми. Внаслідок отриманих травм вона понад два місяці не могла працювати, так як права рука є основною при виконанні фізичних навантажень, як по дому, так і при виконанні професійних обов'язків. Більш того, через деякий час в області накладеного шву почалося запалення, у зв'язку з чим вона змушена була взяти в борг грошові кошти та звернутися до клініки «Інто-Сана», де їй була надана медична допомога та проведена операція. На даний час вона потребує послуг пластичного хірурга по усуненню шраму на руці, оскільки після операції він дуже великий, проходить поперед усього правого передпліччя на дуже видному місці і в літню пору року багато людей звертають на нього увагу, що спричиняє їй незручності. Моральну шкоду вона оцінює у 200000 грн. На її неодноразові звернення до відповідачів з проханням відшкодувати їй грошові кошти відповідачі не реагують, а тому вона змушена звернутися з даним позовом до суду. Позивачка у судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідачів у судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у запереченні. Вислухавши пояснення позивачки, представника відповідачів, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні, 29.01.2013 року приблизно о 08:00 год. на автостоянці по [ADDRESS] відповідачка [PERSON] вигулювала свою собаку породи «ротвейлер» по кличці Шаман (який є службовою собакою), який був у неї на поводу, але без намордника. Раптово собака зірвалася з рук господарки та спричинила позивачці тілесні ушкодження. Даний факт сторонами не оспорюється, а тому згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України, доказуванню не підлягає. У зв'язку з цим, о 10:30 год. позивачка звернулася в травмпункту, де їй було постановлено діагноз: укушена рана правого передпліччя, про що свідчать довідки міської клінічної лікарні № 3 м. Одеси (а.с.8). Відповідно до акту № 1192, при огляді у громадянки [PERSON] на рівні правого передпліччя є рвана рана до 15 см в довжину, краї рани розірвані, глибина рани до рівня м'язової тканини, навколо рани мається синець до рівня променевої кістки. Паралельно основному пошкодженню знаходилася рвана рана довжиною до 3 см (а.с.6). Також, 29.01.2013 року позивачка звернулася до Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області з заявою по факту нападу на неї по [ADDRESS] собаки породи «ротвейлер» по кличці Шаман, яка належить [PERSON] (а.с.7). З висновку судово-медичної експертизи № 3087 від 13.10.2016 року вбачається, що у [PERSON] малося наступне тілесне ушкодження: укушена рана правого передпліччя, котра загоїлася з утворенням рубця та ускладнилася невропатією нервів правого передпліччя, розгинальною контрактурою 3-5 пальців правої кисті. Дане ушкодження утворилося від дії тупих твердих предметів з обмеженими контактуючими поверхнями, якими могли бути зуби тварини (собаки). Враховуючі данні медичної документації слід вважати, що дане ушкодження виникло незадовго до звернення [PERSON] до лікувального закладу і таким чином могло бути спричинене 29.01.2013 року. Вказане ушкодження не було небезпечним для життя, спричинило тривалий розлад здоров'я строком понад 21 день і за цим критерієм згідно п. 2.2.2 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 7.01.1995 року, відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості. З копії міжнародного ветеринарного паспорту вбачається, що власником собаки породи «ротвейлер» по кличці Шаман є [PERSON] (а.с.45 зворот). Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. У відповідності до п.5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року відповідно до частини першої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов'язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Як роз'яснено у ч.ч.3,4 п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року з огляду на презумпцію вини завдавача (друга частина ст. 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (в тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина 5 ст. 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої ст. 1167 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участі відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв'язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. Відповідно до Постанови КМУ № 944 від 09 липня 2002 року «Про затвердження Порядку і правил проведення обов'язкового страхування відповідальності власників собак за шкоду, яка може бути заподіяна третім особам» собаки породи «ротвейлер» віднесені до собак, власники яких зобов'язані повести обов'язкове страхування своєї відповідальності за шкоду, яка може бути заподіяна собакою третім особам. Натомість, відповідальність власниці «ротвейлера» застрахована не була. Таким чином, відповідачці належить собака, яка характеризується підвищеною агресією та потенційною небезпекою, а сама собака має такі властивості, які обумовлюють неможливість повного контролю за нею з боку людини, а тому відповідачка мала забезпечити вигул собаки у наморднику, на міцному повідку та у належному супроводі. Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.4 ст. 12 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що саме відповідачка [PERSON] має відповідати за позовом. Будь-яких доказів щодо наявності підстав, визначених ст. 1187 ЦК України, для звільнення її від відповідальності відповідачка суду не надала та не довела, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу позивачки. Позивачка у судовому засідання пояснила, що у зв'язку з нападом собаки, яка належить подружжю [PERSON], вона зазнала тілесних ушкоджень, перенесла тривале лікування, потім операцію, у зв'язку з чим декілька місяців була непрацездатною. Це призвело до порушення її нормального способу життя. В теперішній час вона потребує послуг пластичного хірурга по усуненню шраму на руці, який привертає до себе увагу сторонній осіб та викликає у неї постійне моральне напруження. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. На підтвердження матеріальної шкоди позивачкою надані фіскальні чеки про придбання ліків на загальну суму 1043,13 грн. (а.с.11) та квитанції ТОВ «Медичний центр «Інто-сана» до прибуткового касового ордеру № 511832 від 27.02.2013 року, № 511689 від 25.02.2013 року та № 511767 твід 26.02.2013 року на загальну суму 15285 грн. (а.с.59-60). Суд вважає доведеними вимоги позивачки в частині відшкодування матеріальних витрат, понесених на лікування, а тому враховуючи положення ст. 11 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідачки на користь позивачки у повному обсязі в сумі 2000 грн. (в межах заявлених позовних вимог). Позовні вимоги [PERSON] про відшкодування вартості дубльонки у розмірі 2000 грн. та светра у розмірі 1200 грн. задоволенню не підлягають, оскільки документально не підтверджені. Крім того, позивачкою була заявлена вимога про відшкодування мінімальної заробітної плати за період з 29.01.2013 року по 01.04.2015 року у розмірі 2459,12 грн., яка, на думку суду, також не підлягає задоволенню, оскільки матеріали справи не містять відомостей про її працевлаштування, а також тимчасову відсутність у вказаний період на роботі. Що стосується вимоги [PERSON] про зобов'язання відповідачів [PERSON] та [PERSON], які знаходилися у шлюбі і володіли сумісним майном на момент нанесення їй тілесних ушкоджень їхньою собакою, сплатити за послуги пластичного хірурга по рубцюванню шрамів, які утворилися на правому передпліччі після нападу собаки, суд вважає, що вона задоволенню не підлягає, оскільки дана процедура зроблена не була, а за вимогами Цивільного кодексу України, суд може стягнути витрати, які фактично понесені стороною. Витрати, які можуть бути понесені у майбутньому стягненню не підлягають. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивачки в частині відшкодування матеріальної шкоди частково знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і підлягають стягненню з відповідачки [PERSON] у розмірі 2000 грн. Крім того, суд вважає, що вимоги позивачки про стягнення з [PERSON] матеріальної та моральної шкоди задоволенню не підлягають, оскільки як вбачається з матеріалів справи, власником тварини є [PERSON] Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. в п. 5 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов'язковому з'ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діями заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, суд враховує характеру правопорушення, глибину душевних страждань позивачки, ступінь вини відповідачки, тяжкість тілесних ушкоджень, отриманих позивачкою та строк її лікування, враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд вважає за можливе визначити розмір моральної шкоди, який підлягає відшкодуванню у розмірі 15000 грн.

Outcome: partial