Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

позивачка звернулася до відповідачів з позовом визнання протиправними і скасування рішення виконкому Моршинської міської ради, визнання [PERSON] та членів її сімї такими, що втратили право на користування ліжкомісцями у гуртожитку, визнання за нею права користування ліжкомісцем і вселення. В обґрунтування покликалася на те, що відповідно до ордера № 186 від 04.10.1988 р. їй як працівниці Прикарпатського БМУ було надано ліжкомісце в гуртожитку підприємства - у кімнаті № [NUMBER] в будинку [ADDRESS]. Згодом в цю ж кімнату також була підселена з наданням ліжкомісця й відповідачка [PERSON] 21.07.2006р. на підставі ордеру №311 [PERSON] та члени її сімї - чоловік [PERSON], діти [PERSON] та [PERSON] були вселені в кімнату № [NUMBER]. Разом з тим за [PERSON] на її думку було незаконно залишено ліжкомісце в кімнаті № [NUMBER], на проживання в якій вона має ордер. В цій кімнаті вона (позивачка) зареєстрована, про що свідчить відмітка у паспорті. Члени сім'ї [PERSON], в першу чергу чоловік [PERSON] чинили їй та дочці - [PERSON], яка була неповнолітньою та проживала разом з нею у кімнаті, перешкоди в користуванні цією житловою площею, погрожували їй, у зв'язку з чим вона змушена була деякий час проживати за іншою адресою. Відповідачка [PERSON] намагалася позбавити її спірного житла в судовому порядку, але рішенням Стрийського міськрайонного суду від 29.06.2005р. в позові ДП «Багатогалузеве підприємство комунального господарства», правонаступником якого є відповідач ПЖКГ, до неї про визнання такою,: що втратила право на користування спірним житловим приміщенням, відмовлено, поданий нею зустрічний позов про визнання права на користування житловим приміщенням та вселення у спірну кімнату задоволений. Зазначене рішення суду було виконано, її вселили в кімнату №[NUMBER] в будинку на [ADDRESS]. Однак, вже на час вселення у кімнаті знаходилися три ліжка, на яких ночували члени сімї [PERSON], в тому ж рахуну й мати відповідачки, яка не була зареєстрована та не мала права проживати у гуртожитку. Для неї поставили ліжко посередині кімнати №[NUMBER], на якому вона з дочкою спали протягом трьох місяців. Але, внаслідок систематичних погроз з боку [PERSON] вона змушена була разом з дочкою переселитися в с. Міжріччя Болехівської міської ради. Після цього вона вже не мала можливості поселитися у кімнату гуртожитку, оскільки [PERSON] змінила замок на вхідних дверях, чим перешкоджала і надалі перешкоджає їй користуватись житлом у гуртожитку. Не мала вона змоги потрапити в спірнку кімнату навіть з представниками ЖКГ, оскільки під час відвідування останніми разом з нею житла двері були зачинені, що підтверджується відповідними актами. Всі її скарги на незаконні дії [PERSON] проігноровані посадовими особами ПЖКГ, які лише складали акти про обстеження житла, в яких зазначали про неможливість потрапити в дане приміщення через відсутність в помешканні проживаючих громадян. На даний час Стрийським міськрайонний судом розглядається цивільна справа за позовом ПЖКГ Моршинської міської ради до неї про визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та зняття з реєстрації. Із доданих до справи документів вона дізналася, що виконком Моршинської міської ради, не поставивши її до відома, 19.08.2009р. прийняв рішення №141, яким скасував номерацію кімнат за №[NUMBER] та №[NUMBER] і обєднав їх в одну кімнату під № [NUMBER], зазначивши у рішенні, що єдиним квартиронаймачем цієї кімнати є [PERSON] Про дане рішення виконкому вона довідалася лише у травні 2013р., отримавши його як додаток до позовної заяви ПЖКГ. Таким чином, незважаючи на наявність в неї нескасованого та не визнаного в судовому порядку недійсним ордеру на право проживання в гуртожитку її позбавили права на користування спірним житлом. ПЖКГ відмовилося вселити її у кімнату № [NUMBER] (попередні №№ [NUMBER] та [NUMBER]), зіславшись на те, що підприємство є лише балансоутримувачем будинку на [ADDRESS], а повноваження щодо вселення громадян в житлові приміщення віднесені до компетенції судових та правоохоронних органів. Оскільки відповідачці [PERSON] як основному квартиронаймачу 21.07.2006р. був виданий ордер № [NUMBER] на вселення її та членів сімї в кімнату №[NUMBER], вважала, що відповідачка втратила право на користування ліжкомісцем у кімнаті № [NUMBER]. Враховуючи наведене, просила поновити їй строк на звернення до суду щодо визнання протиправним та скасування рішення виконкому Моршинської міської ради Львівської області за № 141 від 19.08.2009р. в частині обєднання кімнат №№ [NUMBER] та [NUMBER] в одну кімнату під №[NUMBER] в будинку [ADDRESS] і затвердження нової номерації кімнат; визнати протиправним та скасувати рішення виконкому Моршинської міської ради Львівської області від 19.08.2009р. за №[NUMBER] в частині визнання [PERSON] єдиним квартиронаймачем кімнати № [NUMBER] в будинку [ADDRESS] та обєднання кімнат №№[NUMBER] та [NUMBER] в кімнату № [NUMBER]; визнати [PERSON] та членів її сїмї такими, що у звязку з отриманням 21.07.2006р. ордера на користування кімнатою №[NUMBER] в будинку [ADDRESS] втратили право на користування ліжко-місцями в кімнаті № [NUMBER] даного будинку; визнати за нею право на користування ліжкомісцем в кімнаті № [NUMBER] (колишній № [NUMBER]) будинку [ADDRESS] та вселити її в зазначену кімнату; стягнути з відповідачів понесені нею судові витрати. В судовому засіданні позивачка та її передставник - адвокат [PERSON] підтримали позов, покликаючись на викладені в ньому обставини. [PERSON] пояснила, щоу 1988р. на підставі ордеру їй як працівниці Прикарпатського БМУ було надано ліжкомісце у кімнаті №[NUMBER] в будинку на [ADDRESS]. Окрім неї ліжкомісцями в цій кімнаті були забезпечені [PERSON] та ще одна жінка. У кімнаті №[NUMBER] було два ліжкомісця. Після народження у 1989р. дитини вона пепребувала у відпустці по догляду за дитиною, тому в гуртожику не проживала, але платила за користування ним. У 1990р. вийшла з відпустки на роботу, в гуртожитку з дитиною їй не дозволили проживати, але ліжкомісце за нею зберігалося. На підставі ухваленого у 2005р. рішення суду її вселили у гуртожиток. Окрім неї в кімнатах №№[NUMBER],[NUMBER] проживали: [PERSON] її чоловік, двоє дітей і мати, яка не була забезпечкена ліжкомісцем в гуртожитку. Їй поставили ліжко посередині кімнати, на якому вона разом з донькою спала три місяці. Чоловік [PERSON], перебуваючи в нетверезому стані, постійно ображав її, чинив перешкоди в користуванні житлом, внаслідок чого вона змушена була виселитися з гуртожитку. Після цього [PERSON] поміняла замок у вхідних дверяхі, ключів від вхідних дверей їй не дала, в кімнату не впускала. Вона неодноразово зверталася в міську раду із заявами та скаргами на [PERSON], але безрезультатно. Про рішення, яким змінено номерацію кімнат у гуртожитку, дізналася в суді у 2013р. На даний час відповідачі відмовляються зареєструвати її в кімнаті №[NUMBER] в будинку на [ADDRESS]. Представник відповідача - виконкому Моршинської міської ради Львівської області подав письмове заперечення на позов, в якому зазначав, що рішення № 141 від 19 серпня 2009р. прийняте у відповідності до вимог діючого на час його прийняття ЦК України та ЖК УРСР, підзаконних нормативних актів. До 2006р. певна частина кімнат в гуртожитку на [ADDRESS] належала до Прикарпатського БМУ та ДП БПКГ ЗАТ «Укрпрофочдоровниця». У 2006р. ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» передало гуртожиток в комунальну власність територіальної громади м. Моршин. 10.05.2006р. виконком Моршинської міської ради прийняв рішення про визначення КП «Житлокомунсервіе» балансоутримувачем комунального майна. У 2008р. прийнятий ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» і мешканці даного гуртожитку почали звертатись в ПЖКГ Моршинської міської ради щодо приватизації за ними кімнат, в яких вони проживають. Оскільки номерація кімнат була невпорядкована, директор ПЖКГ розробив новий технічний паспорт даного гуртожитку та звернувся у виконавчий комітет із клопотанням про упорядкування номерації кімнат гуртожитку. Рішенням виконкому № 141 від 19.08.2009р. було затверджено нову номерацію кімнат. [PERSON] зареєстрована підставі ордеру з 05.10.1988р. (ліжко-місце 12 кв.м) в кімнаті № [NUMBER]. У 2005р. Прикарпатське ДП ЗАТ «Укрпрофоздрошіипя» та місцева профспілкова організація працівників «Прикарпаткурорт» розглянули заяви громадян - мешканців гуртожитку по [ADDRESS] щодо поліпшення житлово-побутових умов проживання в даному гуртожитку та видали ордер №311 віл 21.07.2006р. на основі спільного рішення адміністрації та профкому Прикарпатського ДП ЗАТ «Украпрофоздоровниця» від 30.12.2005р. [PERSON] на цілу кімнату №[NUMBER] розміром 12 кв.м в [ADDRESS] з правом на вселення в цю кімнату сім'ї: [PERSON] та [PERSON] У кімнаті № [NUMBER] загальною площею 18 кв.м. за [PERSON] зберегли ліжко-місце розміром 12 кв. м, яке вона мала на підставі попереднього ордеру від 05.10.1988р. Цей ордер на сьогоднішній день є чинним. Окрім цього з [PERSON] укладений договір найму від 25.07.2006р. на кімнати № [NUMBER]- 12 кв. м та № [NUMBER] -12 кв. м в будинку [ADDRESS]. На даний час зазначені громадяни проживають у цьому житлі та оплачують комунальні послуги відповідно до займаної плоші. Відповідно до ст.127 ЖК УРСР, Примірного положення про гуртожитки, затвердженого ПРМ від 03.06.1986р. «гуртожитки надаються для проживання робітників, службовців, студентів га учнів у період роботи або навчання». Позивачці, як працівникові за місцем роботи видали ордер від 05.10.1988р. на житлову площу розміром 6 кв.м - на ліжкомісце у кімнаті № [NUMBER] будинку по [ADDRESS]. 09.08.2008р. [PERSON] звільнилася з роботи за згодою сторін і на сьогоднішній день не є працівником Прикарпатського БМУ. Відповідно до ч.2 ч.3 ст.132 ЖК України, працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку у зв'язку із роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення. Крім того, за змістом ст.ст.71,72 ЖК особа відсутня понад 6 місяців в жилому приміщенні визнається такою, що втратила право користування цим приміщенням. Відповідно до актів обстеження житлового будинку від 15.04.2010р., від 24.05.2010р., від 17.02.2012р. [PERSON] у квартирі №[NUMBER] на момент обстеження була відсутня і фактично у квартирі не проживає. Оскільки Позивачка протягом тривалого часу без поважних причини не прожикає в гуртожитку, вона тратила право на користування цим жилим приміщенням та підлягає зняттю з реєстраційного обліку. На час розгляду справи за [PERSON] рахується заборгованість по оплаті комунальних послуг в розмірі 4 432, 87 коп. Окрім цього з нею не укладений договір найму спірного житла. Просив відмовити у задоволенні позову. Представник ПЖКГ Моршинської міської ради Войтків Р.І. позов заперечив з підстав, наведених представником виконкому Моршинської міської ради. Ствердив, що будинок по [ADDRESS] надалі має статус гуртожитку. Відповідач [PERSON] позов заперечила, ствердила, що у 2010р. вона змушена була поміняти вхідні двері, оскільки чоловік загубив ключі. Не заперечувала, що чоловік проживав разом з нею у кімнаті гуртожитку, мати, яка проживає в с. Великі Дідушичі Стрийського району, інколи приїжджала до дітей і могла заночувати в гуртожитку. Позивачці пропонували переселитися у вільну кімнату №[NUMBER], але вона відмовилася. На даний час ліжко позивачки надалі стоїть посередині кімнати. Заслухавши сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.55 Конституції України та положень ст.ст.3, 11, 15, 59, 60 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Розгляд цивільних справ здійснюється не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін самостійно, на власний розсуд розпоряджається своїми правами й зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами в розумінні ст.57 ЦПК України є будь -які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно із ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст.ст.128, 129 ЖК України жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Аналогічні вимоги пункту 10 розділу ІІ Примірного положення про гуртожитки, останнім встановлено форму спеціального ордера. Судом встановлено, що відповідно до корінця ордеру на житлову площу у гуртожитку за №186 від 04.10.1988р., позивачці [PERSON], яка працювала в Прикарпатському БМУ Тресту «Карпаткурортбуд» Обєднання «Укркурортбуд», на підставі спільного рішення адміністрації та профспілки Прикарпатського БМУ пр. №7-0 від 04.09.1988р. був виданий ордер на право зайняття одного ліжкомісця в кімнаті №[NUMBER] розміром 18 кв. м в гуртожитку на [ADDRESS]. Як вбачається з копії ордеру на житлову площу в гуртожитку № 311, виданого 21.07.2006р. на підставі спільного рішення адміністрації та профспілки Прикарпатського ДП ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» від 30.12.2005р. [PERSON], яка працює в санаторії «Дністер», надано право на зайняття з сімєю із трьох чоловік ([PERSON] та два сина: [PERSON] - 1992р.н. та [PERSON] - 1994р. н.) житлової площі в розмірі 24 кв. м в гуртожитку по [ADDRESS], кімнати № [NUMBER],[NUMBER]. З відповіді № 1033 від 17.07.2013р. (а.с.9-10), надісланої ПЖКГ Моршинської міської ради на запит адвоката [PERSON], вбачається, що у кімнаті № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] - зареєстровано 2 осіб: [PERSON] - [INFO] - прописана від 05.10.1988 року (ліжісо-місце 12 кв.м) та [PERSON] - [INFO] - прописана від 05.10.1988 року (ліжко-місце 6 кв. м). У кімнаті № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS], - зареєстрована сім'я з 3-х осіб: [PERSON] - [INFO] - прописана від 21.07.2006р. та двоє синів: [PERSON] [INFO] (прописаний від 21.07.2006р.) та [PERSON] - [INFO] (прописаний від 21.07.2006р.). Відповідно до ордеру №311 від 21.07.2006 року, який виданий на основі спільного рішення адміністрації та профкому Прикарпатського ДП ЗАТ «Украпрофоздоровниця» від 30.12.2005р. основмим квартиронаймачем цілої кімнати № [NUMBER] розміром 12 кв. м є [PERSON], якій надано право на вселення в цю кімнату своєї сім'ю: [PERSON] та [PERSON], а також в кімнаті №[NUMBER] загальною площею 18 кв. м за [PERSON] зберегли ліжкомісце на підставі попереднього ордеру від 05.10.1988р. З огляду на зазначене суд вважає безпідставною вимогу позивачки визнати [PERSON] та членів її сїмї такими, що у звязку з отриманням 21.07.2006р. ордера на користування кімнатою №[NUMBER] в будинку [ADDRESS] втратили право на користування ліжкомісцями в кімнаті № [NUMBER] даного будинку. У ст.130 ЖК України передбачено, що порядок користування житловою площею в гуртожитках визначається законодавством України. Згідно з ч.3 ст.132 ЖК України осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення. Відповідно до ч.1 ст.125 цього Кодексу без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років. [PERSON] 05.07.1988р. була прийнята на роботу у Прикарпатське БМУ Тресту «Карпаткурортбуд» Обєднання «Укркурортбуд», яке згодом змінило назву на ДП «Прикарпатське БМУ» ЗАТ «Карпаткурортбуд», звільнена з роботи за згодою сторін 11.06.2008р., що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці. Таким чином позивачка прорпацювала на підприємстві, яке надало їй ліжкомісце у гуртожитку, майже 20 років. Враховуючи зазначене, суд вважає, що [PERSON] може бути виселена з гуртожитку лише з наданням іншого жилого приміщення. З відповіді № 1033 від 17.07.2013р. (а.с.9-10), надісланої ПЖКГ Моршинської міської ради на запит адвоката [PERSON], вбачається, що з 1988р. балансоутримувачем гуртожитку на [ADDRESS] є ЗАТ «Укрпрофоздоровниця», а з 01.03.2006р. знаходиться на балансі підприємства ЖКГ Моршинської міської ради. Для упорядкування нумерації кімнат в гуртожитку по [ADDRESS] на підставі рішення виконкому Моршинської міської ради № 141 від 19 серпня 2009 року «Про нумерацію кімнат гуртожитку [ADDRESS]» було змінено нумерацію кімнат цілого гуртожитку, внаслідок чого кімнати №№[NUMBER],[NUMBER] на даний час є кімнатою № [NUMBER] (а.с.11-15). Відтак, правовий режим зазначеного гуртожитку прирівняно до правового режиму житлових приміщень в будинках державного і громадського житлового фонду. Тому суд вважає, що виконком Моршинської міської ради, приймаючи 19 серпня 2009 року рішення за № 141 «Про нумерацію кімнат гуртожитку [ADDRESS]», яким змінено нумерацію кімнат цілого гуртожитку, в тому ж рахунку і кімнат №№[NUMBER],[NUMBER], які післі зміни нумерації обєднані в одну кімнату № [NUMBER], діяв в межах своїх повноважень, передбачених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні». Отже, підстав для визнання протиправним та скасування даного рішення виконкому немає, тому позовні вимоги в цій частині не підлягають до задоволення. Оскільки, позивачка дізналася про оспорюване нею зазначене вище рішення лише у травні 2013р., отримавши його як додаток до позовної заяви, поданої ПЖКГ до неї про визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд вважає, що позивачка не пропустила позовної давності, тому підстав для поновлення такої невбачає. Рішенням Стрийського міськрайонного суду від 29.06.2005р. у справі №2-434-05 за [PERSON] було визнано право на користування ліжкомісцем в кімнаті №[NUMBER] в будинку [ADDRESS] та вселено її в це приміщення. Рішення суду набрало законної сили і було виконане. З довідки, виданої ПЖКГ Моршинської міської ради 07.05.2013р. за №1168 (а.с.23) вбачається, що [PERSON] після прийнятого виконком Моршинської міської ради 19 серпня 2009 року рішення за № 141 є наймачем кв. [NUMBER] за адресою [ADDRESS], яка на даний час згідно копії поверхового плану будинку та журналу підрахунку житлової площі будинку (а.с.13-15) є двокімнатною: одна кімната (колишній №[NUMBER]) - площею 19,0 кв. м; друга кімната (колишній №[NUMBER]) - площею 12,6 кв. м. [PERSON] також згідно з довідкою (а.с.22), виданою ПЖКГ Моршинської міської ради 07.05.2013р. за №1167, є наймачем кв. [NUMBER] за адресою [ADDRESS]. Разом з нею у цьому житлі зареєстрований та проживає [PERSON] 1992р. народження. Наведене свідчить про те, що відповідачі - ПЖКГ Моршинської міської ради як балансоутримувач та виконком цієї ж ради визнають як за [PERSON], так і за [PERSON] право на користування житловими приміщеннями у гуртожитку - кв. [NUMBER] за адресою [ADDRESS]. Як стверджувала позивачка після виконання рішення Стрийського міськрайонного суду від 29.06.2005р. у справі №2-434-05 та вселення її в кімнату №[NUMBER] для неї поставили ліжко посередині кімнати, на якому вона з дочкою проживала (ночувала) протягом трьох місяців. Однак, внаслідок систематичних погроз з боку [PERSON] вона змушена була разом з дочкою переселитися в с. Міжріччя Болехівської міської ради, де проживає до цього часу разом із сімєю. Після цього вона вже не мала можливості поселитися у кімнату гуртожитку, оскільки відповідач [PERSON] змінила замок на вхідних дверях, відмовлялася надати їй ключ, чим перешкоджала і надалі перешкоджає користуватись житлом у гуртожитку. Свідок [PERSON] ствердила, що після ухваленого судом у 2005р. рішення вона разом з матірю - позивачкою [PERSON] приблизно півроку проживали в кімнаті гуртожитку, спали на одному ліжку. На той час в кімнаті також проживали: [PERSON], її чоловік, мати та двоє синів. Чоловік відповідачки, перебуваючи на підпитку, постійно виганяв їх з кімнати, погрожував їм. Згодом відповідачка змінила замок у вхідних дверях і відмовлялася їм відчиняти, тому вони змушені були переселитися в с. Міжріччя Болехівської міської ради. Свідок [PERSON] ствердила, що приблизно пять років тому до неї приїхала сестра - позивачка [PERSON] і повідомила, що [PERSON] разом з чоловіком не впускають її у кімнату гуртожитку. Вони звернулися у міліцію, після чого разом з працівником міліції пішли в гуртожиток. [PERSON] почала кричати на них, ображала їх, не впустила в кімнату, сказала, що поміняла замок у вхідних дверях, що це її квартира і позивачка немає права в ній проживати. В матеріалах справи наявні копії заяв та скарг, з якими [PERSON] неодноразово зверталася до ПЖКГ Моршинської міської ради та виконкому Моршинської міської ради, зазначаючи, що немає можливості проживати в кімнаті №[NUMBER], оскільки [PERSON] та члени її сімї, які проживають в цій кімнаті, чинять їй перешкоди в користуванні належною їй житловою площею, тому й не платить за користування цим житлом та не оплачує вартість комунальних послуг, оскільки фактично їх не отримує. Той факт, що позивачка не мала змоги потрапити в спірнку кімнату навіть з представниками ПЖКГ, підтверджується відповідними актами, складеними працівниками цього підприємства (а.а.19,20). Відповідачка [PERSON] наведених обставин не спростувала, ствердила, що змінила вхідні двері у кімнату та не впускала позивачку у кімнату, чим чинила і на далі чинить перешкоди останній у користуванні належною їй житловою площеню у гуртожитку. Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст.16 ЦК України, одним із яких є визнання права, якщо таке заперечується чи не визнається іншими особами, відновлення становища, яке існувало до порушення. Власник порушеного права зобовязаний довести належність йому такого права і відповідно може скористатися не будь-яким, а лише конкретно визначеним законом способом захисту свого права. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. З врахуванням встановленого, суд приходить до висновку, що є всі підстави визнати за позивачкою [PERSON] право на користування ліжкомісцем в кімнаті № [NUMBER] (колишній № [NUMBER]) будинку [ADDRESS] та вселити її в зазначену кімнату; стягнути з відповідачів понесені нею судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial