Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що з 24 вересня 2004 року по 01 лютого 2006 року перебувала у шлюбі з відповідачем, від якого мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO], який на теперішній час проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини не надає, із сином тривалий час не спілкується, його фактичне місцеперебування позивачу не відомо, у зв'язку з чим [PERSON] просить суд надати дозвіл на виїзд за кордон без письмової згоди відповідача їх неповнолітнього сина до досягнення ним 16-річного віку у супроводі матері або інших осіб, уповноважених нею на це (а. с. 3-6, 24-25). Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та на їх задоволенні наполягали. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради, у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення даного позову. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином шляхом направлення на адресу його реєстрації судової повістки з викликом у судове засідання, а також шляхом надання оголошення в засобах масової інформації з викликом у судове засідання (а. с. 20, 28), тому суд відповідно до ч. 1, 2 ст. 224 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу в заочному порядку. Приймаючи до уваги, що сторона позивача та представник третьої особи не заперечують проти розгляду справи у відсутності відповідача та в матеріалах справи достатньо доказів для ухвалення по справі заочного рішення, суд на підставі ч. 4 ст. 169 ЦПК України вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідачів за правилами постановлення заочного рішення. Суд, вислухавши осіб, що приймали участь в розгляді даної цивільної справи, дослідивши письмові докази наявні в матеріалах справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 вересня 2004 року по 01 лютого 2006 року, що підтверджується копіями відповідних свідоцтв, наявними в матеріалах справи (а. с. 9, 10). Від спільного подружнього життя сторони мають сина - [PERSON], [INFO] (а. с. 9), який проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. На даний час фактичне місце проживання відповідача не відоме, у зв'язку з чим наявні труднощі у виїзді неповнолітнього [PERSON] за кордон для відпочинку. Згідно п. 18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених поставною Кабінету Міністрів України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами та доповненнями, за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Пунктом 4 частини 2 статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» проїзний документ на дитину оформляється на термін три роки або до досягнення нею 18-річного віку. Враховуючи, що виїзд дитини за межі України відповідає її інтересам, а також приймаючи до уваги неможливість отримання необхідної для цього згоди батька, суд вважає за необхідне задовольнити позов та надати позивачці дозвіл на виїзд за кордон без письмової згоди відповідача їх неповнолітнього сина. На підставі викладеного,

Outcome: approved