Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-27 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаною позовною заявою і просить стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку та доходів платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття, які сплачувати матері [PERSON], [INFO], РНОКПП [NUMBER], мотивуючи свої вимоги тим, що 07.12.2005 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від спільного життя мають дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з нею. Відповідач має власний бюджет, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не приймає участі в її забезпеченні. Тому звернулася з даним позовом в суд. Позивачка в судове засідання не зявилася, про місце, день та час розгляду справи повідомлена. Відповідач в судове засідання не зявився, подав заяву та просив розглядати справу у його відсутність, але за обовязкової участі його представника, подав відзив на позов, в якому зазначив, що згоден сплачувати аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно. Вказує також, що позивачка надає недостовірну інформацію щодо того, що він ухиляється від обовязку утримання дитини. Крім того, на його думку, позивачка надала суду копію трудової угоди, однак, він зазначає, що працював з 14.12.2016 року по 28.11.2017 року (а.с.34-41). 23.03.2018 року представником позивачки подане до суду клопотання про витребування відомостей стосовно майнового стану відповідача, однак, суд залишив його без розгляду та ухвалив розгляд справи проводити за наявними у справі матеріалами. Стосовно заяви відповідача щодо розгляду справи за обовязкової участі його представника, суд зазначає, що в ухвалі про відкриття провадження в справі від 05 березня 2018 року з урахуванням положень ЦПК України, категорії справи, яка не представляє особливої складності, судом ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними в справі матеріалами, що узгоджується з положеннями ст. 279 ЦПК України. В звязку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Ухвалою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05 березня 2018 року в даній справі відкрите спрощене позовне провадження та справа призначена до розгляду на 28 березня 2018 року з повідомленням сторін, явка їх є необовязковою. Суд проаналізував матеріали справи, дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.11), від спільного життя сторони мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], в свідоцтві про народження якої відповідач записаний батьком, а позивачка - матірю (а.с.12). Згідно довідки квартального комітету «Східний» м. Охтирка від 15 березня 2018 року позивачка має склад сімї : чоловік [PERSON], дочка [PERSON] [INFO] (а.с.30). Однак, як вказує позивачка у позові, [PERSON] не надає матеріальної допомоги на утримання спільної дитини, став вести окремий бюджет через непорозуміння між подружжям. Відповідно до вимог ст.12,ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із\~практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних субєктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій обєктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обовязків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Згідно ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3\~ст.181 СК України\~передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, з ким проживає дитина. Відповідно до ч. 2\~ст.185 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно\~ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя і матеріальне становище дитини та платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків; наявність рухомого і нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно\~ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Крім того, відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню на користь позивача суд враховує те, що відповідач офіційно працює в ЗАТ «Нострада» водієм-експедитором міжнародних перевезень вантажів на підставі строкового трудового договору від 14.12.2016 року №4003, строк дії якого з 14.12.2016 року до 14.12.2020 року, копію якого надала в справу позивачка (а.с.29). Доводи відповідача, викладені у відзиві та копія доданого трудового договору строком з 14.12.2016 року до 28.11.2017 року (а.с.39-41) суд не може взяти до уваги з тих підстав, що позивачкою до матеріалів позовної заяви додано копію строкового трудового договору від 14.12.2016 року №4003 з терміном дії з 14.12.2016 року по 14.12.2020 року, що свідчить про офіційне працевлаштування відповідача. Інші доводи відповідача, викладені у відзиві щодо розгляду справи у загальному позовному провадженні, про виклик до суду дитини для допиту в присутності психолога, а також доводи про те, що нібито він приймає участь в утриманні дитини, не заслуговують на увагу. Суд також приймає до уваги, що відповідач частково визнав позов, згоден сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1000 грн. щомісячно, однак, позивачка вимогу заявила у частці від заробітку, а не в твердій грошовій сумі, тому з такими доводами відповідача суд не може погодитися з вищевикладених підстав. Разом з тим суд враховує, що позивачка, заявляючи вимогу про стягнення на одну дитину аліментів у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку відповідача, не обґрунтувала зазначений розмір належними, допустимими, переконливими доказами. При визначенні розміру аліментів суд також враховує стан здоровя і матеріальне становище сторін, що дитина проживає разом з батьками, однак, як зазначає позивачка, відповідач не надає коштів на утримання дитини. З огляду на викладене суд вважає, що з урахуванням сімейного та майнового стану відповідача, останній має можливість організувати своє життя таким чином, щоб забезпечити належні умови проживання та утримання своєї неповнолітньої дитини. За наведених обставин, виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості, суд приходить до висновку про часткове задоволення заявленого позову та вважає за необхідне визначити аліменти у частці від усіх видів заробітку (доходу) відповідача та стягувати з нього на утримання дочки аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку, але не більше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з урахуванням визначеного законом прожиткового мінімуму, способу життя дитини, рівного з батьком обовязку матері утримувати дитину, відмовивши в іншій частині позовних вимог за необґрунтованістю. На підставі п.1 ч.1\~ст.430 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial