Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, посилаючись на те, що рішенням Виконкому Нікольської селищної ради №35/4 від 12.04.2000 року [PERSON] узаконені самовільно зведені на території домоволодіння №204 по вулиці Свободи в смт. Нікольське споруди: гараж, баня та сарай, збудовані при житі його батьком [PERSON], померлим 21.09.1999 року. Однак це не відповідає дійсності, оскільки ці споруди були збудовані на її кошти під час спільного проживання з [PERSON], померлим 17.08.2013 року. Крім того, рішення не носить конкретний характер, з нього не вбачається коли саме було побудовано вищевказані господарські споруди та не вказано під якими літерами маються вказані обєкти. Також зазначає, що в рішенні не вірно зазначені анкетні данні [PERSON], а саме зазначено по батькові Яфедорович замість вірного Федотович. Просила визнати дане рішення незаконним та скасувати його. У судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали у повному обсязі, наполягали на його задоволенні та надали пояснення аналогічні викладеному у позові. Представник відповідача, яка діяла на підставі довіреності, в судовому засіданні позов не визнала та заперечувала проти його задоволення. Суду пояснила, що порушення закону при прийнятті рішення виконкому Володарської селищної ради № 35/4 від 12.04.2000 року не було, є лише технічна описка в написанні по батькові померлого батька [PERSON] - [PERSON]. Треті особи: [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, місце і час розгляду справи. Проте, [PERSON] надав суду письмову заяву, в якій просив справу розглянути у його відсутність, проти позову заперечував. Заслухавши пояснення позивачки, її представника та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Так судом встановлено, що 21.09.1999 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом по смерть серії 1-НО № 412552, виданим 22.09.1999 року Володарською селищною радою Володарського району Донецької області. 24.03.2000 року [PERSON] звернувся до виконкому Володарської селищної ради Володарського району Донецької області з заявою про узаконення самовільно побудованих гаражу 6,6х4,6 м, бані 2х3 м, сараю 3х3 м, зєднувального переходу 3,4х4 м, померлим батьком [PERSON]. Рішенням виконкому Володарської селищної ради Володарського району Донецької області № 35/4 від 12.04.2000 року [PERSON] узаконено самовільно побудовані: гараж 6,6х4,6 м, баню 2х3 м, сарай 3х3 м, які були побудовані померлим батьком [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.12.2000 року [PERSON] після смерті батька [PERSON] отримав спадкове майно, яке складається з: сертифікату на право на земельний пай серії ДН № 011623, майнового паю в розмірі 1162,30 грн. та жилого будинку з надвірними побудовами, в т.ч. бані літ. В, сараю літ. Д та гаражу літ. Е, розташованими в с. Володарське, вул. Леніна, 204. Згідно свідоцтва про смерть серії І-НО № 722180 виданого 19.08.2013 року Відділом ДРАЦС реєстраційної служби Володарського РУЮ у Донецькій області [PERSON] помер 17.08.2013 року. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 03.09.2013 року, яке набрало законної сили 16.09.2013 року, встановлено факт мешкання [PERSON] та [PERSON] однією сімєю без реєстрації шлюбу з 1996 року за адресою: Донецька область, смт. Володарське, вул. Леніна, буд. 204. Рішенням Володарського районного суду Донецької області від 15.06.2015 року домоволодіння № 204, розташоване по вул. Леніна в смт. Володарське Володарського району Донецької області та автомобіль марки ВАЗ-21011, реєстраційний номер [NUMBER], визнано спільною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], який помер 17.08.2013 року. Також даним рішення за [PERSON] визнано право власності на 2/3 частки вищевказаного домоволодіння та на 1/2 частку вищевказаного автомобіля. Відповідно до договору дарування частини домоволодіння від 16.03.2016 року [PERSON] передала у дар [PERSON] 2/3 частини домоволодіння з відповідною частиною господарських та побудових споруд та будівель, що знаходиться по вул. Свободи, буд. 204 в смт. Володарське Володарського району Донецької області, яке належить [PERSON] на підставі рішення Володарського районного суду № 222/90/14-ц від 15.06.2015 року. Проте, рішенням Апеляційного суду Донецької області від 24.05.2016 року рішення Володарського районного суду Донецької області від 15.06.2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання домоволодіння №204 по вул. Леніна в смт. Володарське спільною сумісною власністю подружжя та визнання за [PERSON] право власності на 2/3 частки вказаного домоволодіння відмовлено. У відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, жодних документальних підтверджень права власності [PERSON] на житловий будинок №204 з господарськими спорудами, розташованими по вул. [PERSON] (Леніна) в смт. Нікольське (Володарське) Нікольського (Володарського) району Донецької області, суду не надано. Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ч.9 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що рішення виконавчого комітету ради з питань, віднесених до власної компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою, а згідно ч. 10 цієї статті акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або Законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Відповідно до ст. 26 зазначеного Закону визначені повноваження сільських, селищних міських рад, зокрема скасування актів виконавчих органів ради, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням відповідної ради, прийнятим у межах її повноважень. Згідно ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обовязковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду. Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання чи спорювання. Статтею 16 ЦК України визначені способи захисту цивільних прав судом. Згідно ст. 328 ЦК України право власності\~набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із\~правочинів. На підставі\~ст. 393 ЦК України\~встановлено, що \~правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або\~органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника\~майна\~визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на\~відшкодування майнової\~та\~моральної шкоди. Таким чином, у судовому порядку підлягають захисту порушені права особи у випадку видання органом місцевого самоврядування акту, який не відповідає вимогам законодавства України і яким порушуються права позивача у справі. Посилання позивачки [PERSON] у її позові на те, що рішення виконкому Володарської селищної ради № 35/4 від 12.04.2000 року порушує її права безпідставне, оскільки як на день винесення цього рішення про узаконення самовільно побудованих споруд за [PERSON] так і на сьогоднішній день позивачка не була і не є власником чи співвласником будинку, до якого ці прибудови були здійснені, а тому таке не існуюче її право на прибудови порушено не було, а не порушене право не підлягає судовому захисту. Доводи позивачки про те, що в оскаржуваному рішенні виконкому селищної ради фактично вказано, що господарські споруди побудовані не існуючою особою [PERSON], не тягне за собою незаконність рішення, оскільки це є опискою допущеною селищною радою в написанні по батькові померлого батька заявника [PERSON] Таким чином, беручи до уваги, що у позивачки відсутнє право власності на домоволодіння №204 по вулиці Свободи в смт. Нікольське Нікольського району Донецької області, до складу якого входять самовільно зведені споруди, підстав для задоволення позову про скасування цього рішення немає. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи, що позивачці в задоволенні позову відмовлено, сплачені нею при зверненні до суду судові витрати у виді суми судового збору в розмірі 551,20 грн. відшкодуванню на її користь з боку відповідача не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed