Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на її користь заборгованість за договором позики у розмірі 319414,34 грн., проценти за користування позикою у розмірі 78333,49 грн., інфляційні втрати у розмірі 82200,00 грн., а всього 479 947,83 грн. В позові зазначає, що 28 квітня 2012 року між нею та [PERSON] було укладено договір позики, за яким вона передала [PERSON] у власність грошові кошти у розмірі 100000,00\~ грн. зі строком виплати боргу до 28 квітня 2013 року. Договір було укладено у нотаріальній формі, посвідчено приватним нотаріусом Лозівського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за номером 1037. Станом на день подання\~ позовної заяви [PERSON] суму позики не повернула, проценти не сплатила. З метою позасудового вирішення спору [PERSON] на адресу [PERSON] направлялася претензія-вимога про сплату грошових коштів, однак дана претензія - вимога залишилась без уваги. Позивачка у судове засідання не з»явилась, її інтереси в суді представляє [PERSON] Представник позивачки [PERSON] у судове засідання не з'явився, але надав суду свої пояснення, в яких просить розглянути справу за його відсутності та відсутності позивачки, на задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі. Відповідачка у судове засідання не з»явилась, її інтереси в суді представляє [PERSON] Представник відповідачки [PERSON] у судове засідання не з»явився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги не визнає, просить справу розглядати за його відсутності. Також представник відповідачки надав суду заперечення, в яких зазначив, що позивачкою пропущено строк позовної давності, так як про своє порушене право позивачка дізналась на наступний день після спливу строку на оплату першого платежу по відсотках, тобто 29 травня 2009 року; правовідносини між сторонами є вдаваним правочином, оскільки вони договором позики оформили попередню оплату за оренду земельних ділянок за договором оренди землі, укладеним між відповідачкою та ПП «Агро маркет», співвласником якого є позивачка; також є неприпустимим перерахунок нібито наявного боргу у валюті; крім того, фактична сума, що виникає в зв»язку з курсовою різницею, і є інфляційними втратами, а отже одночасне нарахування позивачкою індексу інфляції та перерахунок суми боргу, яку нібито винна відповідачка на день звернення до суду, є неприпустимим. Сам розрахунок курсової різниці не також є коректним у контексті вимог ст. 60 ЦПК України, що підтверджується тим, що позивачка окрім своїх розрахунків зміни курсу валют та зміни облікової ставки НБУ жодного доказу того, що її розрахунок не є її особистим баченням ситуації, не надає. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлено, що 28 квітня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, посвідчений нотаріусом Лозівського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №1037, за яким [PERSON] передала [PERSON] у власність грошові кошти у розмірі 100000,00 грн. зі строком виплати боргу до 28 квітня 2013 року (а.с.8). Другим пунктом даного договору зобов»язано [PERSON] повернути [PERSON] таку ж саме суму грошових коштів (суму позики) в повній мірі зі сплатою належних з неї відсотків за користування грошовими коштами, в строк до 28 квітня 2013 року. Відповідно до п. 3 договору вказана грошова сума передана [PERSON] та одержана [PERSON] до підписання цього договору. З метою позасудового вирішення спору 06.04.2016р. [PERSON] на адресу [PERSON] направлялася претензія-вимога про сплату грошових коштів, однак дана претензія - вимога залишилась без уваги (а.с.9-12). Відповідно до вимог ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 533 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до п.4 договору позики від 28 квітня 2012 року в разі девальвації протягом строку дії цього договору національної грошової одиниці України «позичальник» зобов'язується повернути суму грошей у гривнях еквівалентну 12500,00 доларів США за офіційним курсом Національного Банку України на день платежу. Станом на 13 квітня 2016 року офіційний курс гривні до долара США, встановлений Національним Банком України становить 2555,3147 грн. за 100 доларів США. Таким чином, сума боргу за договором позики від 28 квітня 2012 року становить 319 414,34 грн. (12500,00 х 2555,3147/100 = 319 414,34 грн.). Крім того, відповідно до п. 5 договору позики від 28 квітня 2012 року за весь час фактичного користування грошовими коштами позичальник зобов'язується сплатити позикодавцеві 20% відсотків річних. Відсотки виплачуються щомісяця до дня повернення позики, до 28 числа кожного місяця. Матеріали справи не містять доказів, які підтверджують сплату відповідачкою процентів за користування позикою. Таким чином, [PERSON] зобов'язана, крім суми основного боргу, сплатити [PERSON] також відсотки за користування позикою в розмірі 78333,49 грн. (100000,00 грн. х 20% /12 місяців = 1666,67 грн. щомісячно. 1666,67 грн. х 47 місяців (від 28 квітня 2012 року до 13 квітня 2016 року) = 78333,49 грн.). Крім того, відповідно до ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки [PERSON] не повернула вчасно позику за договором позики від 28 квітня 2012 року, [PERSON] має право вимагати сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Грошові кошти у розмірі 100000,00 грн. відповідно до умов договору позики від 28 квітня 2012 року [PERSON] повинна була повернути до 28 квітня 2013 року. Враховуючи, що сума позики позичальником не була повернена, то починаючи з 29 квітня 2013 року [PERSON] має право вимагати від [PERSON] сплати інфляційних збитків за весь час прострочення. Інфляційні збитки за весь час прострочення обчислюються таким чином: 100000,00 грн. х 182.2% (сукупний індекс інфляції за період з травня 2013 року до квітня 2016 року) - 100000,00 грн. = 82200,00 грн. Сукупний індекс інфляції за період з травня 2013 року до квітня 2016 року обчислюється наступним чином: 100,1% індекс інфляції за травень 2013 року; 100,0% індекс інфляції за червень 2013 року; 99,9% індекс інфляції за липень 2013 року; 99,3% індекс інфляції за серпень 2013 року; 100,0% індекс інфляції за вересень 2013 року; 100,4% індекс інфляції за жовтень 2013 року; 100,2% індекс інфляції за листопад 2013 року; 100,5% індекс інфляції за грудень 2013 року; 124,9% індекс інфляції за 2014 рік; 143,3% індекс інфляції за 2015 рік; 100,9% індекс інфляції за січень 2016 року; 99,6% індекс інфляції за лютий 2016 року; 101,0% індекс інфляції за березень 2016 року = 182,2%. Загальна сума заборгованості [PERSON] перед [PERSON] за договором позики від 28 квітня 2012 року становить 479 947,83 грн. ( 319 414,34 грн. + 78 333,49 грн. + 82 200,00 грн.). Відповідно до ст. 60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачкою та її представником не надано доказів на підтвердження своїх заперечень, а саме, що кошти у сумі 100000 грн. за договором позики були платою за користування земельними ділянками, власником яких є відповідачка. Факт передачі грошових коштів у зазначеній сумі відображений у змісті нотаріально посвідченого договору позики. Крім того, договір позики від 28.04.2012 року було укладено між фізичними особами, і в рамках цього спору не підлягають розгляду обставини, які виникли між [PERSON] та будь-якими юридичними особами, в тому числі ПП «Агро Маркет». Щодо клопотання представника відповідачки про застосування строку позовної давності на підставі того, що про своє порушене право позивачка дізналась на наступний день після спливу строку на оплату першого платежу по відсотках, тобто 29 травня 2009 року, то суд вважає його необґрунтованим, оскільки правовідносини між сторонами виникли з 28 квітня 2012 року та враховуючи, що відповідачка зобов»язана була повернути позику в строк до 28.04.2013р., строк позовної давності позивачкою не пропущено. Також необґрунтоване посилання представника відповідачки у запереченнях на постанову Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», оскільки роз»яснення у постанові надані господарським судам по розгляду справ зі спорів, пов'язаних із застосуванням законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань. В даному випадку, як зазначено вище, договір позики укладено між фізичними особами, спір між якими підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства. Вимогу про стягнення інфляційних витрат заявлено позивачкою на підставі ст. 625 ЦК України та правової позиції постанови Верховного Суду України від 01.04.2015р., висловленої при розгляді справи № 6-37цс15, а саме,що у разі прострочення виконання грошового зобовязання за договором позики, позикодавець вправі вимагати від позичальника сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3 % річних від простроченої суми за весь час прострочення. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно з положеннями ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з вимогами ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановленні договором або законом. Таким чином, відповідачка належним чином зобов'язання за договором позики не виконує, будь-яких доказів на спростування позовних вимог не надала, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідачки судовий збір на користь позивачки.

Outcome: approved