Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-15 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із вказаним позовом, посилаючись в його обґрунтування на те, що з 7 липня 2012 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем, під час якого [INFO] у подружжя народилась [PERSON] . Натомість, з серпня 2017 року сторони припинили сімейні стосунки, а 30 листопада 2018 року на підставі рішення суду було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , а також стягнуто аліменти з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої [PERSON] в розмірі 1/3 частки від усіх видів доходу щомісяця до повноліття дитини. Додавала, що усі питання з виховання дитини вона вирішує самостійно без участі та підтримки з боку відповідача, а дитина знаходиться на повному утриманні позивачки. Зазначала, що з 2017 року відповідач проживає окремо від неї та спільної дитини, не виконуючи покладені на нього батьківські обов`язки, не беручи жодної участі у вихованні доньки, оскільки не піклується про неї, не цікавиться її долею та станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини. Відповідач ухиляється від надання дитині також матеріальної допомоги, маючи борг з аліментів. На підставі викладеного просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] . У судовому засіданні [PERSON] , повністю підтримуючи заявлені нею позовні вимоги, просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Відповідач, [PERSON] , у судовому засіданні, визнаючи заявлені до нього вимоги у повному обсязі, вказував, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітньої доньки, [PERSON] , погоджуючись із підставами наведеними в обґрунтування позову [PERSON] , будучи обізнаним із наслідками постановлення судом рішення про задоволення позову про позбавлення його батьківських прав. Від представника 3-ї особи, Мамаєвої С. В. , яка діє на підставі довіреності, до суду надійшла заява з проханням розгляд справи провести за відсутності представника Органу опіки та піклування виконкому Маріупольської міської ради. На підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Також згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, виходячи зі змісту ст. 223 ЦПК, неявка у судове засідання представника третьої особи, який був належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у даному випадку не перешкоджає розгляду справи по суті. Вислухавши сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] , виходячи з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, актовий запис № 161 від 7 липня 2012 року, який 2 січня 2019 року на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 30 листопада 2018 року було розірвано. Згідно із свідоцтвом про народження, виданим 17 серпня 2013 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 672, вбачається, що [PERSON] народилась [INFO] , батьками якої зазначені сторони по справі. За інформацією від 14 травня 2021 року з Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради вбачається, що [PERSON] , [INFO] , з народження зареєстрована разом із своєю матір`ю, [PERSON] , по [ADDRESS] . Також суд встановив, що згідно із рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 30 листопада 2018 року (справа № 265/8951/18) вбачається, що з відповідача, [PERSON] , на користь позивачки, [PERSON] , було стягнуто аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки від усіх видів доходів щомісячно, починаючи з 24 жовтня 2018 року та до досягнення дитиною повноліття, зі сплати яких у [PERSON] перед [PERSON] мається заборгованість, що підтверджується інформацією Східного міжрегіонального управління МЮУ (м. Харків). Відсутність участі відповідача, [PERSON] , у навчанні його доньки, [PERSON] , [INFO] , підтверджується характеристикою дитини, наданою 14 травня 2021 року ЗОШ № 10 м. Маріуполя. На підставі ч. 2, 3 ст. 150 Сімейного кодексу України (далі за текстом рішення - СК) батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. За ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці, а також несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно із п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 3 «Конвенції про права дитини» від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. В судовому засіданні було встановлено, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно доньки, [PERSON] , [INFO] , що ним не заперечувалось. Враховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку, що визнання в суді [PERSON] заявлених до нього позовних вимог [PERSON] у повному обсязі свідчить про підтвердження підстав позову, які передбачені п. 2 ч. 1 ст. 164 СК, оскільки відповідач, будучи батьком [PERSON] , [INFO] , свідомо протягом тривалого проміжку часу не піклується своєю донькою, не займається її вихованням, не надаючи належної матеріальної допомоги на утримання дитини. Таким чином суд, приділяючи першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів малолітньої дитини, для реалізації її прав та дотримання її інтересів, дійшов висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] . На підставі ст. 141 ЦПК з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 908 грн., від сплати якого за законом позивачку при зверненні до суду із вказаним позовом звільнено.

Outcome: approved