Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-22 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом,в якому просила стягнути з відповідача не донараховану їй заробітну плату в сумі 1865,74 грн. та 43526 грн. середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати . У судовому засіданні позивачка уточнила позовні вимоги, просила стягнути на її користь з відповідача недонараховану заробітну плату в розмірі 2263,08 грн. та середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в розмірі 55453,32 грн . В обґрунтування позову позивачка зазначила, що з 12.03.2013 року по 08.04.2014 року вона працювала на ДП «Завод ім. В.О. Малишева» на посаді провідного юрисконсульта. Відповідно до Наказу №67 від 08.04.2014 року вона звільнилася за власним бажанням (ч.3 ст. 38 КЗпП України). Згідно Додатку №1 до колективного договору на 2012-2013 роки ДП «Завод ім. В.О. Малишева» «Тарифні ставки та посадові оклади робочих та службовців» посадовий оклад провідного юрисконсульта складає 2700, 00 грн. Проте, їй у період з 12.03.2013 року по жовтень 2013 року здійснювали нарахування заробітної плати, виходячи з посадового окладу в розмірі 2060 грн. Таким чином, утворилася заборгованість по недонарахованій заробітній платі в розмірі 2263,08 грн. У день звільнення - 08.04.2014 року остаточний розрахунок по недонарахованій заробітній платі їй сплачений не був , що підтверджується довідкою від 14.04.2014 р. №465/17. Позивачка вважає, що враховуючи не проведення з нею остаточного розрахунку, стягненню з відповідача підлягає середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку за період з 09.04.2014 року по 09.02.2015 року включно в загальній сумі 55453,32 грн. Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову. Представник зазначила, що позивачка дійсно працювала в ДП «Завод ім. В.О. Малишева» з 12.03.2013 року по 08.04.2014 року на посаді провідного юрисконсульта. Станом на 17.02.2015 року заборгованість по заробітній платі перед позивачем відсутня. Посадовий оклад позивачу нараховувся на підставі штатного розкладу, де значиться оклад в розмірі 2060 грн. Представник вважає, що позивачем не надано доказів не донарахування їй 2263,08 грн., а також доказів розмірів фактично нарахованого окладу, розміру окладу, з якого відбувалося нарахування . Сума середнього заробітку, яку позивач просить стягнути з відповідача в порядку ст. 117 КЗпП України , складає 55453,32 грн. Зазначена сума не є співмірною із сумою заборгованості по заробітній платі, яка на думку позивача, складає 2263,08 грн. Крім того, позивач звільнилася з підприємства ще в квітні місяці 2014 р., і лише в лютому 2015 р. звернулася до суду з даним позовом, тобто вона тривалий час не зверталася до суду за вирішенням спору. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Згідно до ст. 10 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов'язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Відповідно до ст. 13 КЗпП України у колективному договорі встановлюються взаємні зобов'язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема, нормування і оплати праці, встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.). Статтею 18 КЗпП України та статтею 9 ЗУ «Про колективні договори і угоди» передбачено, що положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов'язковими як для власника або уповноваженого ним органу, так і для працівників підприємства, установи, організації. Статтею 94 КЗпП України встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошову виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно ч.ч. 2,3 ст. 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Частиною 4 вищезазначеної статті передбачено, що власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Судом встановлено, що [PERSON] з 12.03.2013 року по 08.04.2014 року працювала на ДП «Завод ім. В.О. Малишева» (далі - Відповідач) на посаді провідного юрисконсульта. Відповідно до Наказу №67 від 08.04.2014 року звільнилася за власним бажанням ( а.с.6-7 ) Згідно Додатку №1 до колективного договору на 2012-2013 роки ДП «Завод ім. В.О. Малишева» «Тарифні ставки та посадові оклади робочих та службовців» посадовий оклад провідного юрисконсульта складає 2700, 00 грн. ( а.с. 8-17) Представник відповідача не заперечувала проти того, що позивачу у період з 12.03.2013 року по жовтень 2013 року здійснювалося нарахування заробітної плати, виходячи з посадового окладу в розмірі 2060 грн. Таким чином, відповідач в порушення умов ч. 2 ст. 97 КЗпП України в односторонньому порядку прийняв рішення щодо зменшення посадового окладу позивачки , чим погіршив умови, встановлені колективним договором, діючим на підприємстві. За березень 2014 року відповідач повинен був сплатити позивачці - з врахуванням її роботи 14 днів по 0,5 ставки та 2 дня по 1 ставці, кількості 20 робочих днів в місяці , з розрахунку денної заробітної плати 135 грн. ( 2700 : 20 = 135 ) заробітну плату в загальній сумі - 1215 грн.за місяць - ((14 х 135 х 0,5) + ( 2 х 135)) = 1215 грн. Фактично відповідачем за березень сплачено позивачці 932.83 грн. Таким чином, сума недонарохованої заработної плати позивачу за березень 2014 року складає 282,17 грн. (1215 - 932,83 = 282,17 грн.) За квітень 2014 року відповідач повинен був сплатити позивачці - з врахуванням її роботи 23 дня по 0,5 ставки та 1 день по 1 ставці, кількості 23 робочих днів згідно графіку ,з розрахунку денної заробітної плати 117,39 грн. в день ( 2700 : 23 = 117,39 ) , заробітну плату в загальній сумі 1467,39 грн. - ((23 х 117,39 х 0,5) + ( 1 х 117,39 ) = 1467,39 грн. ) Фактично відповідачем за квітень 2014 року сплачено позивачці 1125,68 грн. Таким чином, сума недонарахованої заробітної плати позивачу за квітень 2014 року складає 341,71 грн. (1467,39 - 1125,68 = 341,69 грн.) За травень 2014 року відповідач повинен був сплатити позивачці - з врахуванням її роботи 16 днів по 0,5 ставки , кількості 18 робочих днів згідно графіку , заробітну плату в загальній сумі 1200,00 грн. - ( 2700 : 18 х 16 х 0,5= 1200,00 грн. ) Фактично відповідачем за травень 2014 року сплачено позивачці 921,96 грн. Таким чином, сума недонарахованої заробітної плати позивачу за квітень 2014 року складає 278,04 грн. (1200,00 - 921,96 = 278,04 грн.) За червень 2014 року відповідач повинен був сплатити позивачці - з врахуванням відпрацьованих нею 18 днів по 0,5 ставки та 1 дня по 1 ставці, 18 робочих днів в місяці згідно графіку ,з розрахунку денної заробітної плати 150,0 грн. в день ( 2700 : 18 = 150,00) , заробітну плату в загальній сумі 1500 грн. - ((18 х 150,0 х 0,5) + ( 1 х 150,0 ) = 1500 грн. ) Фактично відповідачем за червень 2014 року сплачено позивачці 1152,45 грн. Таким чином, сума недонарахованої заробітної плати позивачу за квітень 2014 року складає 347,55 грн. (1500,0- 1152,45 = 347,55 грн.) За липень 2014 року відповідач повинен був сплатити позивачці - з врахуванням відпрацьованих нею 23 днів по 0,5 ставки , 23 робочих днів в місяці згідно графіку ,з розрахунку денної заробітної плати 117,39 грн. в день ( 2700 : 23 = 117,39) , заробітну плату в загальній сумі 1350,0 грн. - (23 х 117,39 х 0,5) = 1350,00 грн. ) Фактично відповідачем за червень 2014 року сплачено позивачці 1030,00 грн. Таким чином, сума недонарахованої заробітної плати позивачу за липень 2014 року складає 320,00 грн. (1350,0- 1030,0= 320,00 грн.) За серпень 2014 року відповідач повинен був сплатити позивачці - з врахуванням відпрацьованих нею 21 дня по 0,5 ставки та 2 днів по 1 ставці, 21 робочому дню в місяці згідно графіку ,з розрахунку денної заробітної плати 128,57 грн. в день ( 2700 : 21 = 128,57) , заробітну плату в загальній сумі 1607,14 грн. - ((21 х 128,57 х 0,5) + ( 2 х 128,57 ) = 1607,14 грн. ) Фактично відповідачем за червень 2014 року сплачено позивачці 1233,53 грн. Таким чином, сума недонарахованої заробітної плати позивачу за серпень 2014 року складає 373,61 грн. (1607,14- 1233,53 = 373,61 грн.) За вересень 2014 року відповідач повинен був сплатити позивачці - з врахуванням відпрацьованих нею 21 дня по 0,5 ставки , 21 робочого дня в місяці згідно графіку ,з розрахунку денної заробітної плати 128,57 грн. в день ( 2700 : 21 = 128,57) , заробітну плату в загальній сумі 1350,0 грн. - (21 х 128,57 х 0,5) = 1350,00 грн. ) Фактично відповідачем за червень 2014 року сплачено позивачці 1030,00 грн. Таким чином, сума недонарахованої заробітної плати позивачу за вересень 2014 року складає 320,00 грн. (1350,0- 1030,0= 320,00 грн.) Таким чином, позивачці не донараховано заробітної плати за період з березня по вересень 2013 року в сумі 2263,08 грн, та її позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на її користь недонарахованої заробітної плати підлягають задоволенню. Судом встановлено, що у день звільнення позивачки 08.04.2014 року недонарахова частина заробітної плати їй виплачена не була. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України, виплата всіх сум, що належить працівнику від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Обов'язок власника або уповноваженого ним органу провести розрахунок з працівником у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, також встановлено ст. 47 КЗпП України. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у зазначені строки, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Абзацем 3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів № 100 від 8 лютого 1995 року ( далі- Порядку) передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Також п.4 Порядку втснаовлено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються, зокрема: компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати. При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов'язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю. Враховуючи вищевикладене, для розрахунку середнього заробітку за час затримки позивачу остаточного розрахунку необхідно використати суму заробітної плати за два місяці, що передували звільненню позивачки - 08.04.2014 року , а саме лютий та березень 2014 року ( а.с. 43). При цьому, для розрахунку середнього заробітку не враховується оплата щорічної відпустки у березні 2014 року та компенсація за порушення термінів виплати заробітної плати, нарахована в лютому 2014 року. Згідно п.8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Таким чином, сума заробітку позивачки за лютий та березень 2014 року, що враховується при обчисленні середнього заробітку, становить: 3 590,19 (з/п за березень) + 5 115,00 (з/п за лютий) - 11,37 (компенсація за порушення строків виплати з/п) - 1263, 84 (оплата щорічної відпустки)= 7 430 грн. Згідно графіку роботи ГП «Завод ім.. Малишева » у лютому та березні 2014 року сума робочих днів склала 41 день. Сума середньоденного заробітку складає 181,22 грн. (7430 : 41 = 181,22) Кількість календарних днів з дати звільнення по дату подачі позову складає 306 днів. Враховуючи не проведення з позивачкою остаточного розрахунку, суд приходить до висновку, що її вимога щодо стягнення з ДП «Завод ім. В.О. Малишева» середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку за період з 09.04.2014 року по 09.02.2015 року включно в загальній сумі 55 453,32 грн. ( 181,22 х 306 = 55453,32 ) підлягає задоволенню. Суд не може прийняти до уваги заперечення представника відповідача стосовно того, що сума середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку позивачці повинна бути співмірною сумі заборгованості, так як ч. 2 ст. 117 КЗпП України передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Така позиція суду узгоджується і з правовими позиціями Верховного суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справах про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Так, Верховний суд України у своїй Постанові від 03.07.2013 року , скасовуючи ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ по справі про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зазначив, що установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв*язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред*явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення , якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі не проведення розрахунку у зв*язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. У разі часткового задоволення позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила в заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Не може прийняти до уваги суд і посилання представника відповідача стосовно того, що позивачка тривалий час після звільнення не зверталася до суду за захистом своїх прав, так як відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved