Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги мотивовано тим, що подружжя перебуває у зареєстрованому шлюбі з 04.06.2010року від якого має неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Протягом останніх років сімейне життя між подружжям поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Сторони не ведуть спільного господарства, останні роки не підтримують шлюбних відносин, шлюб носить формальний характер. За твердженням позивача, розлучення викликане глибоко обміркованими і обґрунтованими причинами, тому подальше збереження шлюбу буде суперечити моралі і не зможе створити нормальних умов для спільного сумісного життя подружжя та виховання дитини. Позивачка зазначає, що неповнолітня дитина постійно проживають із нею, вона звикла до місця та умов проживання і згодна з ними. Батько не цікавиться життям неповнолітньої доньки та не приділяє уваги її вихованню. Відповідач відмовляється надати письмовий дозвіл на виїзд дитини за кордон, у зв'язу із чим позивачка просила суд дозволити тимчасовий виїзд за кордон [PERSON], [INFO], без згоди та супровода батька [PERSON] тимчасово виїжджати з України до інших країн світу на весь період до досягнення нею повноліття та надати дозвіл на отримання дитячого проїзного документа (закордонного паспорта) для неповнолітньої дочки. Позивачка в судове засідання не з'явилась, до початку розгляду справи надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився про час, день та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку, причини своєї неявки суду не повідомив, суд вважає за можливе розглядати справу без участі відповідача. Оскільки позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Від представника третьої особи надійшла зава про розгляд справи без участі його представника, позов підтримують, просять врахувати висновок органу опіки та піклування від 11.10.2016р. Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступне. Відповідно до ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з вимогами ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Судом встановлено, що сторони у справі перебувають в зареєстрованому шлюбі з 04.06.2010 року, який зареєстрований Кірово- Чепецьким міжрайонним відділом РАЦС Кіровської області Російської Федерації, актовий запис №253 (а.с. 8). Від шлюбу сторони мають неповнолітю доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 9). Сторони не проживають разом, спільне господарство не ведуть, спільного бюджету не мають, шлюбні відносини між сторонами припинені. Згідно ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При розгляді справи про розірвання шлюбу судом було всебічно досліджено мотиви розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сторони не проживають разом, спільним побутом не пов'язані. Згідно з ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд дійшов висновку, що причини, з яких позивачка наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливим, оскільки сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не мають. За таких умов подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства. Стосовно визначення місця проживання дітей суд виходить з наступного. Відповідно до положень ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Зі змістом ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. З висновку Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації вбачається, що Оболонська районна в м. києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, рекомендує визначити місце проживання [PERSON],[INFO] разом з матір'ю. Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в»їзду в Україну» оформлення проїздного документу дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Правила перетинання державного кордону гр. України, затверджені Постановою КМУ від 27.01.1995 р. № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31.03.1995 р. № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved