Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-05 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, посилаючись на те, що 11.08.2011 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, від якого у них є донька - [PERSON], [INFO]. Зазначає, що сімейне життя не склалося із-за різних поглядів на життя, вони перестали розуміти один одного, втратили почуття любові, поваги та довіри. Вказує, що їхній шлюб існує формально та суперечить її інтересам та інтересам дитини, оскільки відповідач не приймає участі у вихованні дитини, створює своїми діями умови неможливі для нормального розвитку дитини, проживає окремо. Позивачка вважає подальше сумісне життя та збереження сім'ї неможливим. Їхня дочка проживає разом з нею та виховується нею. Позивачка зазначає, що на даний час їй важко самостійно забезпечити матеріальні потреби дочки, тим самим вважає, що відповідач зобов'язаний надавати їй матеріальну допомогу на утримання їхньої дитини. Від позивачки до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій просить суд, розірвати шлюб між ними, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки - [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі - 1500 грн. щомісяця, починаючи з дня подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття та після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]» та стягнути з відповідача на її користь понесений судовий збір. В судове засідання позивачка не з'явилася, від неї до суду надійшла заява про слухання справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує та в разі відсутності відповідача не заперечує щодо винесення заочного рішення. В судове засідання відповідач не з'явився, хоча своєчасно та належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи, а саме розміщенням оголошення в регіональній газеті про виклик його до суду. Внаслідок чого суд вважає, що можливо розглянути справу за його відсутності, оскільки у справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін. На підставі ч.2 ст. 197 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка надала суду докази на підтвердження своїх доводів щодо позовних вимог. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного: Судом встановлено, що між сторонами 11 серпня 2011 року було укладено шлюб, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис за №1268. (а.с.6). Від шлюбу у сторін є дочка - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження. (а.с.8). Згідно ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У статті 112 СК України зазначено, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже, як вбачається із викладеного, шлюб носить формальний характер, подружні відносини між ними фактично припинені, між ними втрачено почуття любові та довіри. А тому, зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги щодо розірвання шлюбу між сторонами підлягають задоволенню, оскільки вони перестали розуміти один одного, втратили почуття любові один до одного та подальше існування шлюбу суперечить інтересам сторін. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ст.180 СК України батьки зобов?язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи зазначені вище вимоги Закону, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів на користь позивачки на утримання малолітньої дочки [PERSON] підлягають задоволенню в повному об'ємі. При цьому, суд виходить з розумності та достатності вказаного розміру стягуваних аліментів, необхідних для задоволення потреб позивачки на утримання малолітньої дитини та її утримання, реальної можливості відповідача вказаний розмір аліментів сплачувати щомісячно, не порушуючи прав останнього. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Встановлені судом обставини повністю підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами.

Outcome: approved