Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання його такою, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, розташованим за адресою: Запорізька область, Мелітопольський район, с. Терпіння, вул. Таврійська, буд.58, посилаючись на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 11.10.1991 року вона є власницею вказаного житлового будинку. Відповідач є її колишнім чоловіком. Він у вказаному житловому будинку зареєстрований з 11.09.1993 року, але фактично не проживає у ньому з 25 листопада 2003 року і до теперішнього часу. Місце проживання відповідача їй невідомо, оскільки після розлучення 25.11.2003 року він виїхав на заробітки та досі не повернувся. Реєстрація місця проживання відповідача у належному позивачці житловому будинку перешкоджає їй вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном. Позивачка у судове засідання не зявилася, але від неї надійшла заява з проханням розглядати справу за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає, проти винесення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявився з невідомих причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у відповідності до ч.11 ст.128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Про поважні причини своєї неявки суду не повідомив, заяв про відкладення справи, розгляд справи за його відсутності чи заперечень проти позовних вимог від нього не надходило. Через неявку відповідача у судове засідання з невідомих причин, на підставі заяви позивачки, у відповідності зі ст. 280 ЦПК України, суд вважає за необхідне ухвалити у справі заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, обєктивному та всебічному зясуванні обставин справи, прийшов до висновку, що заява підлягає повному задоволенню з наступних підстав. На підставі договору купівлі-продажу від 11.10.1991 року позивачка є власником житлового будинку, розташованого за адресою: Запорізька область, Мелітопольський район, с. Терпіння, вул. Таврійська (Леніна), буд.58, що підтверджується доданою до матеріалів справи копією договору купівлі-продажу квартири (а.с.4), а також копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.11.2017 року (а.с.8). 11 вересня 1993 року між позивачкою та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований Терпіннівською сільською радою Мелітопольського району Запорізької області, актовий запис № 30, що також підтверджується доданою до матеріалів справи копією свідоцтва про укладення шлюбу. Згідно наданої до матеріалів справи довідки Терпіннівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області № 509 від 08.12.2017 року, [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: Запорізька область. Мелітопольський район, с. Терпіння, вул. Таврійська, буд. 58 (а.с.17). Як вбачається з наданої довідки сільського голови № 5903 від 24.10.2017 року, [PERSON], [INFO], дійсно зареєстрований за адресою: Запорізька область. Мелітопольський район, с. Терпіння, вул. Таврійська, буд. 58, але не проживає (а.с.7). Згідно акта відвідування будинку № 58 по вул. Таврійській у с. Терпіння Мелітопольського району від 23.10.2017 року, копія якого додана до матеріалів справи (а.с.9), [PERSON] за вказаною адресою зареєстрований, але з 25.11.2003 року не проживає. Всі витрати, повязані з утриманням будинку, несе позивачка, сплачує комунальні платежі, здійснює поточний ремонт будинку. Згідно наданої до матеріалів справи копії свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб між сторонами розірваний 25 листопада 2003 року. Судом встановлено, що у звязку з реєстрацією відповідача у належному позивачці житловому будинку, остання не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй майном. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки відповідач є колишнім членом сімї позивачки, а саме її колишнім чоловіком, тому, згідно з чинним законодавством України, у даному випадку слід застосовувати вимоги ч.2 ст.405 ЦК України, згідно яких член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Будь-якої домовленості між сторонами щодо строку відсутності [PERSON] у житловому будинку судом не встановлено. Таким чином, на підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved