Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-25 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що 08 жовтня 2012 року рішенням Липовецького районного суду між ними із відповідачем було припинено шлюб шляхом його розірвання. Від цього шлюбу вони мають троє дітей: сина [PERSON], [INFO], доньку [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO]. В позовній заяві позивач стверджує, що з часу припинення шлюбу, відповідач, залишивши сім'ю, не цікавиться життям дітей, не піклувався про їх фізичний та духовний розвиток, не утримує їх матеріально, не займається їх вихованням, тобто ухиляється від своїх батьківських обов'язків. За наведених обставин, позивач вважає, що є всі підстави для позбавлення відповідача батьківських прав стосовно його дітей. Крім цього, позивач просила суд присудити з відповідача на її користь на утримання дітей аліменти по 500 гривень на кожну дитину щомісячно, зазначивши, що позбавлення батьківських прав не звільняє батьків від обов'язку утримувати дітей. В судовому засідання позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала частково, а саме в частині позбавлення батьківських прав, решту позовних вимог просила залишити без розгляду. Відповідач в судове засідання не з'явився, однак надав суду нотаріально засвідчену заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував стосовно позбавлення його батьківських прав відносно його трьох дітей. Представник третьої особи служби у справах дітей Липовецької РДА у Вінницькій області - Порчинська Г.М. підтримала висновок Липовецької РДА Вінницької області від 08 жовтня 2013 року за № 01-11/4348 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно його малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Прокурор Довгалюк Л.І. в судовому засіданні просила позовні вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON] задовольнити. Суд вислухавши пояснення позивачки, представника третьої особи, прокурора, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх зібраними у справі доказами в їх сукупності дійшов до висновку про наступне. Згідно свідоцтв про народження дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], їх батьками є: [PERSON] та [PERSON] (а.с.5-7). Шлюб між сторонами спору припинено шляхом його розірвання за рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 08 жовтня 2012 року, яке набуло законної сили 19 жовтня 2012 року. Вказаним рішенням суду позивачці відновлено її дошлюбне прізвище «[PERSON]» (а.с.8). Згідно свідоцтва про шлюб [PERSON] зареєструвала 12 квітня 2013 року шлюб із [PERSON] та змінила своє прізвище на «[PERSON]» (а.с.11). Відповідно до довідки виданої виконавчим комітетом Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області від 16.06.2014 року за №1249, діти сторін проживають біля матері. 08 жовтня 2012 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Липовецької районного нотаріального округу Кобзар С.В. із заявою у якій він висловив свою згоду на позбавлення його батьківських прав стосовно його дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Також надав згоду про розгляд справи судом про позбавлення його батьківських прав у його відсутності. Вказана заява була зареєстрована приватним нотаріусом 08 жовтня 2012 року та внесена до реєстру за №1827 (а.с 10). Питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно його малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] було предметом розгляду Служби у справах дітей Липовецької районної державної адміністрації у Вінницькій області. За результатами його розгляду 08 жовтня 2013 року за №01-11/4348 було складено висновок, відповідно до якого було з'ясовано, що батько дітей [PERSON] протягом останніх трьох років взагалі не цікавиться життям своїх дітей, не відвідує їх, не піклується їх життям, фізичним та духовним розвитком, не забезпечує їх необхідним для нормального існування та життя, підготовку до самостійного життя (а.с.9). Відповідно до рішення Комісії з питань захисту прав дитини Липовецької райдержадміністрації від 19 вересня 2013 року, було констатовано про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно його дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Главою 13 «Особисті немайнові права і обов'язки батьків та дітей» Сімейного кодексу України. Статтею 150 СК України визначено обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, відповідно до якої поміж інших обов'язків, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Із змісту ст. 164 СК України, слідує, що мати батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до рекомендацій викладених у п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Зважаючи на викладене та у контексті наведених вище правових норм регулювання предмета спору, суд вважає, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт того, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток своїх трьох дітей. Крім того, відповідач свідомо в своїй заяві вказав на те, що не заперечує стосовно того щоб його було позбавлено батьківських прав стосовно його дітей, що вказує на його небажання займатись вихованням дітей та піклуватись про них. За таких обставин таку поведінку відповідача суд розцінювати як ухилення від виховання дітей та покладених на нього законодавством обов'язків, а отже позов в цій частині підлягає до задоволення. Що ж стосується вирішення питання про стягнення аліментів на утримання дітей, то слід вказати, що позивачка цю частину позовних вимог просила суд залишити без розгляду. Відповідно до ст. 88 ч.3 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору, оскільки позивачка при зверненні до суду була звільнена від їх сплати. На підставі викладеного та

Outcome: partial