Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-10 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, у якому зазначила, що 12 липня 2013 р. вона уклала [PERSON] (яка діяла в інтересах [PERSON]) попередній договір щодо в майбутньому укласти договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS], на підставі якого вона передала відповідачці 100 гр. в рахунок попередньої оплати. 16 січня 2014р. між ними також був укладений передній договір, відповідно до якого вони зобов'язались до 16.02.2014р. укласти договір купівлі-продажу зазначеного житлового будинку. На підставі цього договору вона передала відповідачці авансову суму 8200 гр. Також 20 липня 2013 року відповідачка отримала від неї 1500 гр. у борг, та зобов'язалась повернути гроші до 20 жовтня 2013 р. Крім того, 16 січня 2014 р. вона передала [PERSON] 5700 гр. - витрати для виконання основного договору. Вважаючи, що вищеназвані договори не є укладеними, оскільки не дотримано його форми, позивачка вважає, що гроші, передані нею відповідачам є безпідставно набутими відповідачами, позивачка просить стягнути з [PERSON] 8 300 гр. за неукладеним договором, 1500 гр.. - повернути борг за договором займу, стягнути з [PERSON] 5700 гр., стягнути солідарно з відповідачів 600 гр. за правову допомогу і судові витрати 243,6 гр. Позивачка підтримала позовні вимоги та просить розглядати справу за її відсутності Відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала та пояснила, що між нею та позивачкою був укладений попередній договір, за яким вона в майбутньому зобов'язалась продати, а позивачка купити вищевказаний житловий будинок, при цьому всі витрати, пов'язані з укладання договору, взяла не себе позивачка.. Але цей будинок вона отримала як спадщину і треба було оформити право власності в порядку спадкування, у зв'язку з чим вона звернула до Ленінського райсуду міста Запоріжжя. За цією причиною основний договір купівлі-продажу не був укладений. Вважає, що аванс 8200 гр. не підлягає поверненню, сума 1500 гр. не є боргом за договором займу, оскільки ці гроші вона передала [PERSON] для бланків довіреності та зняття арешту з будинку. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, та пояснив, що він уклав з позивачкою договір про надання юридичних послуг, сума була обумовлена 6900 гр., але позивачка надала йому 5700 гр. Ця сума є узагальненою з позивачкою, і ця сума витрачена на ведення цивільної справи в Ленінському суді міста Запоріжжя щодо визнання права власності на спадкове майно, та на інше. Третя особа [PERSON] уповноважила весті справу від її імені [PERSON] Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з таких підстав. Щодо стягнення 8200 гр. ----------------------------------------- Судом встановлено, що сторони уклали попередній договір від 16.01.2014р. (а.с.9-12), відповідно до якого зобов'язались в майбутньому до 16.02.2014р. укласти договір купівлі-продажу двох частин будинку [ADDRESS], одна з яких належить [PERSON], інша - [PERSON], інтереси якої представляє [PERSON] Даний договір підписаний [PERSON] та [PERSON], в присутності [PERSON], який також підписав договір. Правочин купівлі-продажу будинку не був укладений у зв'язку з тим, що нотаріусом було виявлено арешт будинку на підставі ухвали Ленінського райсуду м. Запоріжжя від 07.09.1982 року (а.с. 49), а також треба було Відповідно до п. 5 Попереднього договору [PERSON] від [PERSON] отримано авансовий платіж 8200 гр., що еквівалентно 1000 доларів США (а.с.12) . Відповідно до ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена,- у письмовій формі. Згідно з ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна (основний договір) укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. ч. 3 ст. 640 ЦК України передбачає, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі н?еобхідності і нотаріального? посвідчення, і державної реєс?трації - з моменту державної реєстрації. Судом встановлено, що договір укладений між сторонами по справі належним чином нотаріально не посвідчений, тобто не дотримано вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору. Недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог ст. 209 ЦК України (щодо нотаріального посвідчення правочину), є підставою для визнання правочину недійсним. Але позивачка не ставить питання про визнання правочину недійсним, у зв'язку з чим суд приймає до уваги вимоги закону, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом, а саме ст. 220 ЦК України (нікчемний правочин) . У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Таким чином, сума 8200 гр., отримана [PERSON], є безпідставно набутим майном. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Щодо стягнення 1500 гр. --------------------------------------------- Судом встановлено, що [PERSON], отримала від позивачки 1500 гр. за договором займу (а.с.13), який оформлений розпискою. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є реальним, отже вважається укладеним з моменту передання грошей. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму громадян. З положень закону вбачається, що проста письмова форма обов'язкова для договору позики у випадках, коли позикодавець - юридична особа, а також у всіх випадках, якщо сума договору позики перевищує встановлений законом розмір. З наведеного вбачається, що письмова форма договору позики, внаслідок його реального характеру, є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. . Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Розписка засвідчує факт отримання грошей або речей і є борговим документом. Борговий документ має посвідчувати факт отримання боржником грошей або речей, їх кількість та рід та волевиявлення боржника у певний строк повернути речі. Обов'язковими реквізитами для боргових документів є власноручний підпис боржника (позичальника), а також дата, місце видачі, вказівка про свідків, тощо. В розписці зазначено, що [PERSON] зобов'язується повернути гроші до 20 жовтня 2013 року. Як вона розпорядилася даною сумою не має значення для умов договору займу. Таким чином, відповідачка повинна повернути гроші, які вона отримала за договором займу. Щодо стягнення 5700 гр. ------------------------------------------------------ Відповідно до розписці (а.с.14) [PERSON] отримав від позивачки 5700 гр. за надання юридичних послуг, а саме: складання позовних заяв, листів, супроводження позовних заяв в суді, сплата судового збору, ксерокопіювання документів, відправка документів. Таким чином, сплачена позивачкою сума є гонораром адвокату за надання правової допомоги. Як пояснив відповідач [PERSON], він надавав юридичну допомогу щодо визнання в судовому порядку права власності на вищезазначений будинок в порядку спадкування в Ленінському суді міста Запоріжжя. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Ленінського райсуду міста Запоріжжя від 09.12.2013р. за [PERSON] визнане право власності на 11/90 частин будинку [ADDRESS]., знятий арешт з даного будинку. Це свідчить про те, що відповідач [PERSON] виконував зобов'язання щодо надання правової допомоги. Також відповідач [PERSON] надав суду багато ксерокопій документів (а.с. 39-85), на які витрачена частина гонорару. Як поясняла позивачка вона добровільно сплатила [PERSON] гонорар. В розписці не зазначено, що [PERSON] зобов'язаний повернути позивачці гроші. Суд не може визначити критерій надання юридичної допомоги, чи відповідає юридична допомога сплаченому гонорару. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачкою не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, викладених в позові, а саме: що [PERSON] безпідставно отримав вказані гроші , скільки грошів і куди потрачені. Гроші ним отримані на підставі розписці, яка є договором про надання юридичних послуг, за згодою позивачки. Щодо стягнення судових витрат ----------------------------------------------------- Позивачка просить стягнути солідарно з відповідачів суму судового збір 243,6 гр. і за надання правової допомоги 600 гр. Судовий збір відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачів, оскільки це передбачено законом. 600 гр. стягненню не підлягає, оскільки відповідно до Постанови КМУ від 27.04.2006р. № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави», якщо компенсація сплачується іншою стороною, її граничній розмір не перевищує суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі, виплачується в розмірі 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи. Позивачка уклала договір про надання юридичних послуг з ПП. Юридична фірма «Фортеця права». Але юрист даної фірми не приймав участі в розгляді справи, а тому неможливо розрахувати скільки годин юрист затратив на юридичну допомогу.

Outcome: partial