Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

Позивачка звернулася до Гребінківського районного суду Полтавської області з позовною заявою, в якій просила усунути перешкоди у користуванні нерухомим майном, шляхом виселення відповідача - [PERSON] із житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначила, що їй на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 16.03.2016 року належить житловий будинок № [ADDRESS]. Таким чином, зазначений будинок належить їй на праві власності. Відповідач залишився проживати в зазначеному будинку, бо був в нього вселений попереднім власником. В добровільному порядку відповідач відмовляється знятися з реєстраційного обліку та залишити будинок. Позивач зазначає, що вона не має у власності іншого житла, а отримавши будинок у дар має намір використовувати його для власного проживання. Для цього має намір зробити ремонт у будинку, а проживання відповідача в ньому унеможливлює це, бо останній чинить їй в цьому перешкоди. Окрім того, зазначає, що між нею та відповідачем виникають сварки, скандали, що унеможливлює спільне їх проживання. Позивачка в судове засідання не з'явилася, в судове засідання направила представників - [PERSON] та [PERSON], які не заперечували проти ухвалення судом заочного рішення та на задоволенні позовної заяви наполягали. Відповідач та його представник - [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про день і час розгляду справи повідомлялися належним чином (а.с. 184). Від представника відповідача до суду надійшло письмове клопотання про відкладення розгляду справи в зв'язку з його участю по іншій цивільній справі в іншому суді. Надав копію довіреності від юридичної особи, строк якої закінчився ще у жовтні 2016 року. Суд заслухавши думку інших учасників судового процесу, які заперечували проти відкладення розгляду справи та просили розглянути справу за наявними в матеріалах справи доказами, та ухвалити заочне рішення. Суд, відповідно до ст. ст.169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у відсутності відповідача та його представника, оскільки їх неявка не перешкоджає постановленню заочного рішення. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представники позивача проти заочного розгляду справи не заперечують, суд, на підставі ч.1 ст. 224 та відповідно до ч.1 ст.225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення представників позивача, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що будинок за адресою: [ADDRESS], в Полтавській області належить позивачу на праві власності на підставі договору дарування від 16.03.2016 року. Згідно будинкової книги в зазначеному домоволодінні зареєстрований відповідач. З моменту придбання будинку у власність позивач утримує майно, сплачує за нього комунальні послуги, що підтверджується наданими суду квитанціями про сплату за газ від 30 березня 2016 року та копією витягу з розрахункової книжки за електроенергію та квитанціями про сплату послуг за березень 2016 року. Відповідач був вселений в будинок його попереднім власником та проживає в ньому до теперішнього часу. Після зміни власника будинку відповідач залишився проживати в ньому без згоди нового власника. В добровільному порядку відмовився звільнити будинок. В судовому засіданні встановлено, що відповідач своєю поведінкою чинить перешкоди у користуванні будинком його власнику - позивачу по справі. Внаслідок чого, позивачка змушена проживати в орендованій квартирі в іншому місті, про що свідчить наданий суду договір найму (оренди) квартири. Крім того, у підтвердження доводів того, що відповідач чинить перешкоди позивачу у користуванні будинком в судовому засіданні досліджені докази, а саме заявою-попередженням надіслана на адресу відповідача від 05.04.2016 року, скарги до Гребінківського відділу поліції з приводу протиправних дій відповідача та погроз, відповідь на скаргу з Гребінківського відділу поліції щодо протиправних дій відповідача від 06.06.2016 року та від 23.09.2016 року, фотокартками з труною на подвір'ї будинку та інші докази. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], показав, що в період з 2015 року і по теперішній час відповідач погрожував сокирою позивачці штовхав її та намагався підпалити будинок. Обливав його бензином. При спілкуванні з позивачкою відповідач застосував до неї фізичну силу, а він припинив ці протиправні дії. Також свідок пояснив, що відповідач усілякими засобами залякує позивача та розповів суду про випадок із труною, яка була виставлена відповідачем посеред двору. На підставі досліджених доказів та показів свідка, які не суперечать один одному стосовно того, що відповідач чинить перешкоди у користуванні будинком новому власнику - позивачу по справі, порушує встановлений порядок проживання в будинку, чим заважає проживати позивачу в будинку та порушу її право власності. Статтею 316 Цивільного кодексу України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 Цивільного кодексу України передбачено, що власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 321 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 ст. 383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. Частиною 2 статті 386 Цивільного кодексу України передбачено, що власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 2 статті 170 ЖК УРСР передбачено, що якщо договір найму укладено без зазначення строку, новий власник будинку (квартири) вправі вимагати його розірвання у випадках і в порядку передбаченому статтею 168 цього кодексу. Частиною 3 статті 168 ЖК УРСР передбачено, що договір найму жилого приміщення, укладений на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо жиле приміщення, займане наймачем, необхідне для проживання йому та членам його сім'ї. Так, статтею 150 ЖК УРСР передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 150 Житлового кодексу України передбачено, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 155 Житлового кодексу України передбачено, що жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою)… Частиною 2 статті 170 Житлового кодексу України передбачено, що якщо договір найму укладено без зазначення строку, новий власник будинку (квартири) вправі вимагати його розірвання у випадках і в порядку передбаченому статтею 168 цього кодексу. Частиною 3 статті 168 ЖК УРСР передбачено, що договір найму жилого приміщення, укладений на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо жиле приміщення, займане наймачем, необхідне для проживання йому та членам його сім'ї. Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів. Матеріали справи не містять доказів, які б спростовували твердження позивача про чинення їй перешкод у користуванні жилим будинком. З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи зібрані по справі докази у їх сукупності та співставленні,належності, допустимості, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, , суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Статтею 88 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача сплачений судовий збір в розмірі 551, 20 грн. З огляду на вищезазначене, на підставі ст.ст. 316, 317, 319, 383, 386, 391 ЦК України, ст.ст. 150, 155, 168, 170 ЖК України, ст.ст. 10,11, 60, 88, 209, 212, 213-215, 218, 224-226, 232, 233 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved