Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-06 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на наступне. [INFO] року помер її батько [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з господарсько - побутовими спорудами, розташованого по [ADDRESS]. За життя батько склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Барвінківського районного нотаріального округу Харківської області Винниченко В.І., в якому зазначено, що [PERSON] все своє майно заповідав [PERSON]. 24 червня 2016 року позивачка подала заяву до приватного нотаріуса Барвінківського районного нотаріального округу Харківської області Винниченко В.І. про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказаний житловий будинок. 24 червня 2016 року приватним нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, а саме відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. В цьому зв'язку, звернувшись до суду, позивачка просила визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право власності на спадкове майно. Позивачка, будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце слухання справи, до суду не з?явилася. Подала письмову заяву про слухання справи у її відсутність. Представник позивачки, адвокат Осадча Н.І., яка діє на підставі угоди на представництво інтересів у цивільній справі, у судовому засіданні позов підтримала. Представник відповідача у судовому засіданні надала письмові заперечення проти позову та вказувала на ті обставини, що позивачкою не наведено обґрунтованих доводів, що органом місцевого самоврядування було порушено право позивачки. Крім того, представник відповідача зазначала, що умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об?єкти нерухомого майна, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права. У судовому засіданні, даючи пояснення, представник відповідача фактично проти задоволення позову не заперечувала, проте зазначала, що в матеріалах справи відсутні дані про належність спірного майна спадкодавцю. Відповідно до ч.ч. 1,4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов?язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може бути ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України, письмовими доказами є будь - які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Згідно з п. 27 Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» виходячи з принципу процесуального рівноправ?я сторін та враховуючи обов?язок кожної сторони довести ті обставини, на які посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Судом забезпечено усім учасникам можливість для реалізації їх прав для надання та витребування доказів, усі вони долучені до справи і досліджені. При аналізі доказів суд керується положеннями ст. 60 ЦПК України про те, що обов'язки доказування і подання доказів покладається на сторони, і виходить лише із тих доказів, які надані ними під час розгляду справи. Оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв?язок наявних у справі доказів в їх сукупності, суд дійшов до наступного. Відповідно до свідоцтва про смерть, [PERSON] помер [INFO] року (а.с.8). Постановою приватного нотаріуса Барвінківського районного нотаріального округу Харківської області від 24 червня 2016 року, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] в зв?язку з ненаданням відповідних документів, які б підтверджували право власності на вказаний житловий будинок (а.с. 5). Відповідно до довідки Барвінківського КПТІ від 01.07.2016 року , станом на 31.12.2012 року право власності на житловий будинок по [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] в реєстровій книзі № 20 за реєстровим номером 3570 на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку, посвідченого Барвінківською державною нотаріальною конторою 29.07.1966 року за реєстровим номером 1118. До вказано об?єкта входять житловий будинок, погріб, літня кухня, вбиральня, літній душ, сарай, огорожа № 1, огорожа № 2, ворота. Старий [ADDRESS] змінено на № 41 на підставі рішення Барвінківського міськвиконкому Харківської області № 60 від 27.04.1982 року (а.с. 6). Відповідно до акту про закінчення будівництва та воду в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 15 грудня 1970 року, у присутності [PERSON] , домоволодіння по [ADDRESS], прийнято в експлуатацію (а.с. 7). Згідно реєстраційного посвідчення, виданого Ізюмським бюро технічної інвентаризації, домоволодіння [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 10 травня 1966 року (а.с. 11). Згідно заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Барвінківського районного нотаріального округу від 11 листопада 2009 року, [PERSON] заповідав все належне йому майно дочці [PERSON] ( а.с. 14). Як вбачається з матеріалів справи, житловий будинок було побудовано та здано в експлуатацію 15 грудня 1970 року. Право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. У 1970 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Указ втратив чинності згідно Указу Президії Верховної Ради СРСР від 22.02.1988 року за № 8502 - ХІ. Отже, за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Така позиція висвітлена у постанові Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року (6-137цс13). Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України . Згідно з ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Таким чином, зібрані по справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову.

Outcome: approved