Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-14 00:00:00

Позивачка звернулася в суд із позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Бучацького районного суду стягнуто в її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , в розмірі не меншому ніж п`ятдесят відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи із [INFO] , і до досягнення донькою двадцяти трьох років. На даний час визначений розмір аліментів є надто малим, тому просить збільшити розмір аліментів та стягнути їх в твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн. щомісячно. Ухвалу про відкриття провадження у справі від 26.03.2020 року сторонам по справі надіслано по місцю реєстрації сторін. Відзив на позовну заяву від відповідача на адресу суду не надходив, що не перешкоджає подальшому розгляду справи. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала, просила його задоволити, зазначила, що розмір аліментів є надто малим, донька є студентом 2 курсу географічного факультету заочної форми навчання. Також, донька навчається в Тернопільському медичному університеті, денній формі навчання. Відповідач в судове засідання не з`явився, згідно поданої заяви просить суд розглядати справу у його відсутності. Суд, вислухавши позивачку, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини. Згідно ч.1 ст.279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Рішенням Бучацького районного суду від 19.11.2019 року стягнуто з [PERSON] , [INFO] , в користь [PERSON] , аліменти на утримання дитини: [PERSON] , [INFO] , в розмірі не меншому ніж п`ятдесят відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи із [INFO] , і до досягнення донькою двадцяти трьох років. Частиною 1 ст.2 Сімейного кодексу України встановлено, що Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до ч. 1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 ст. 200 Сімейного кодексу України визначено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Згідно постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років, продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей і проживання батьків окремо від них не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дітей. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Відповідно до ст.183 та ст.184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Даний висновок міститься в правовій позиції Верховного Суду України в постанові від 05.02.2014 року по справі № 143 цс 13. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 липня 2020 року 2197 гривень. Суд, бере до уваги твердження позивачки, що теперішня сума аліментів не дає змогу повноцінно забезпечити життєдіяльність дитини, оскільки дитина [PERSON] є студентом 2 курсу географічного факультету заочної форми навчання. Твердження позивачки, що донька [PERSON] навчається на денній формі навчання в Тернопільському державному медичному університеті, суд оцінює критично, оскільки на підтвердження даного факту позивачкою надано одну сторінку угоди, бланк якої не містить підписів та печатки навчального закладу. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення.

Outcome: partial