Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-10 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи: орган опіки та піклування адміністрації Південного району Камянської міської ради, Адміністрація Південного району Камянської міської ради про усунення перешкод в користуванні власністю, визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, посилаючись на те, що вона є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно та копією рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 11.07.2006 року. В зазначеній квартирі зареєстровані також: її донька [PERSON] та онук [PERSON] На початку 2016 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] виїхали за межі України для постійного проживання у Російській Федерації. З того часу і по теперішній час, відповідачі у зазначеній квартирі не мешкають, не сплачують комунальні послуги, не мають у квартирі особистих речей. Наявність реєстрації відповідачів перешкоджає позивачу належним чином користуватися квартирою, отримати субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг. Просить позов задовольнити. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилась. Надала заяву з проханням справу розглядати за її відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились. Надіслали на адресу суду заяви про розгляд справи без їх участі. Не заперечують проти задоволення позову. Представники третьої особи: органу опіки та піклування адміністрації Південного району Камянської міської ради та Адміністрація Південного району Камянської міської ради в судове засідання не зявились. Надали заяви з проханням справу розглядати за їх відсутності. На підставі ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що пред'явлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (Дніпродзержинськ) Дніпропетровської області, що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 04.10.2006 року та копією рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 11.07.2006 року. Отже спірне житлове приміщення належить до приватного житлового фонду, тому правовідносини сторін регулюються Главою 6 Житлового кодексу Української РСР та ст. 405 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений й його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частку будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 156 Житлового кодексу Української РСР, з урахуванням положень ч.1 ст. 405 Цивільного кодексу України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до довідки про склад сімї, виданої головою ЖБК № 31 від 26.02.2018 року, в зазначеній квартирі зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] Згідно з актами, складеними головою ЖБК № 31 та сусідами від 26.02.2018 року та 18.05.2018 року, [PERSON] та [PERSON] з січня 2016 року за місцем реєстрації не проживають. З огляду на викладене, оцінюючи докази у їх сукупності, оскільки відповідачі відсутні за місцем реєстрації понад один рік без поважних причин, іншої домовленості між ними та власником житла не встановлено, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити. Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття особи з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Outcome: approved