Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-29 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Чернівецької міської ради, про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди та супроводу батька. Посилалась на те, що перебувала у шлюбі із відповідачем з 17.09.2004 року. Від шлюбу у них є спільний син [PERSON], [INFO]. Вказувала, що рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 18.10.2016 року їх шлюб із відповідачем було розірвано, оскільки з початку 2014 року між ними припинились спільні шлюбні відносини, з того часу вони не ведуть спільного господарства, сім'я розпалась і шлюб існував формально. Вказане рішення суду набрало законної сили 05.12.2016 року. З часу одруження вони разом проживали в [ADDRESS] до початку 2014 року. Після цієї дати колишній чоловік пішов і його теперішнє місце проживання (перебування) невідоме. Зазначала, що протягом останніх трьох років відповідач сина не відвідує, участі в його вихованні та утриманні не приймає, фізичним та духовним розвитком дитини не цікавиться, що підтверджується актом складеним в присутності сусідів комісією ЖБК №3. Тривалий час вона не має змоги спілкуватись із відповідачем, оскільки не знає його місця проживання. Їх спільний син відвідує дитячу юнацький футбольний клуб «Спарта» і в зв'язку із проведенням змагань за межами України потребує наявності дозволу на виїзд за кордон без супроводу батька. А також в літній період вона бажає разом із сином виїхати за межі України для відпочинку та оздоровлення. З посиланням на норми матеріального та процесуального права просила суд надати тимчасовий, багаторазовий дозвіл на виїзд з України неповнолітньому [PERSON], [INFO], який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу його батька - громадянина України [PERSON], [INFO], до досягнення неповнолітнім громадянином України [PERSON], 16-річчя, а саме до [INFO] року. Позивач в судове засідання не з'явилася. Від її представника до суду надійшла заява у якій просив розгляд справи провести без участі позивача та її представника. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з'явився хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи через засоби масової інформації. Про причини неявки суд не повідомив. Внаслідок чого суд вважає, що можливо розглянути справу за його відсутності, оскільки у справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Від представника Служби у справах дітей надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника, при прийнятті рішення просили суд врахувати інтереси неповнолітнього [PERSON], [INFO] Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, - Фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи те, що в судове засідання не з'явились всі особи, які беруть участь у справі, а тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав: Так, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 17.09.2004 року, який рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 18.10.2016 року між ними було розірвано. (а.с. 5). Від шлюбу у них народився син - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] Також судом встановлено, що [PERSON] проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Протягом тривалого часу відповідач не відвідує сина, участі у його вихованні та утриманні не приймає, фізичним та духовним розвитком дитини не займається та не цікавиться. Як встановлено судом [PERSON] відвідує дитячо-юнацький футбольний клуб «Спарта» та прийматиме участь у міжнародних футбольних турнірах та зборах за кордоном. Зазначені спортивні події відбуватимуться у Словаччині, Польщі, Угорщині, Румунії, Болгарії та інших країнах Європи протягом 2018 - 2021 років. (а.с. 19). Статтею 2 Конвенції Організація Об'єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яка була підписана Україною 21 лютого 1990 р, та ратифікована Постановою Верховної Гади Української РСР від 27 лютого 1991 року № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» передбачено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини. У статті 3 Конвенції Організація Об'єднаних Націй визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від тою, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Положеннями ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний, моральний розвиток. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України»від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231. Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Проїзний документ дитини видається органами внутрішніх справ за місцем проживання дитини. Проїзний документ на дитину оформляється терміном на три роки або до досягнення нею 18-річного віку. Згідно ч.2 п.2-2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №932 від 27.01.1995 року, виїзд за межі України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення оригіналу або нотаріально посвідченої копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/ проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. На даний час у зв'язку із міжнародними змаганнями у яких приймає участь неповнолітній [PERSON] виникла потреба у його виїзді за межі України, однак у позивачки немає зв'язку із відповідачем, а без нотаріально посвідченої згоди на це батька дитини, зробити цього не може, як і не може оформити необхідні документи. Згідно ст.9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Україною 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. На підставі наведеного та враховуючи, що виїзд дитини за межі України відповідає її інтересам, а також приймаючи до уваги неможливість отримання необхідної для цього згоди батька, суд вважає за необхідне задовольнити позов та надати дозвіл на виїзд за кордон без письмової згоди відповідача їх неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. При цьому суд приймає до уваги ту обставину, що участь у таких спортивних змаганнях потребує неодноразового виїзду неповнолітнього [PERSON] за межі України та до різних країн, а тому вважає за можливе виключно в інтересах дитини, для її духовного та фізичного розвитку, надати такий дозвіл без визначення конкретної країни прямування та часового проміжку перебування на її території.

Outcome: approved