Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

позивачка звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що вона є власником самочинно збудованого гаража, який згідно рішення суду підлягає знесенню, а в силу того, що фактично вказаним гаражем володіють відповідачі, вона не може виконати рішення суду, а тому просить зобов'язати відповідачів звільнити спірний гараж. В суді позивачка просила про задоволення позову з викладених у ньому підстав. Відповідачі в судове засідання не прибули, надіслали до суду письмові заперечення в яких посилалися на те, що вони набули право власності на спірний гараж та просили застосувати строки позовної давності передбачені ст. 257 ЦПК України. Представник третьої особи в судове засідання не прибув, надіслав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Оскільки суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи, на підставі ст. 169 ЦПК України, в межах строку встановленого ст. 157 ЦПК України, дану справу слід розглянути на підставі наявних доказів в загальному порядку. Заслухавши сторону позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Так, рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 29 липня 2011 року [PERSON] зобов'язано знести за власний рахунок самочинно збудований гараж на прибудинковій території будинку [ADDRESS]. Фактично гаражем володіють і користуються відповідачі по справі. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доводи відповідачів про те, що вони є власниками спірного гаража спростовуються висновками ухвали Апеляційного суду Київської області від 06 лютого 2013 року, з якої вбачається, що в порядку передбаченому законом право власності на нього не набуто, а тому суд в силу вимог ст. 61 ЦПК України обставини викладені в запереченнях відповідачів до уваги не приймає. Згідно ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Оскільки спірний гараж збудовано самочинно та щодо якого прийнято рішення про його знесення, коли позивачка в установленому законом порядку права власності на нього не набула, то порушених її прав, які б підлягали захистові в цій справі судом не встановлено. Таким чином, оскільки у особи не викає права на самочинно збудоване нерухоме майно, воно не може бути захищено в судовому порядку. Що стосується посилання позивачки на перешкоди у виконанні судового рішення по знесенню гаража, то суд зазначає, що питання пов'язані з виконанням судового рішення мають бути вирішеними не за правилами позовного провадження, а згідно розділу 7 ЦПК України. Таким чином, позовні вимоги є недоведеними та на вимогах Закону не ґрунтуються, а тому задоволені бути не можуть. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed