Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] , мешканки [INFO] , про стягнення боргу за договором позики . В позовній заяві зазначено , що 21.12.2015 року між сторонами було укладено усний договір позики відповідно до якого відповідачка позичила у позивачки 14 000,00 гривень і зобовязувалася повернути зазначену суму до 15.01.2016 року . Однак в зазначений строк боржник зазначену суму не повернула . Не зважаючи не неодноразові прохання позивачки повернути суму позики відповідачка добровільно відмовляється виконати свої зобовязання по поверненню коштів за договором позики , ухиляється від зустрічі з позивачем , що зумовило останню звернутися за захистом своїх прав до суду . Позивачка просить суд стягнути борг в розмірі 14 000,00 гривень та 551,20 гривень понесених витрат , повязаних з оплатою судового збору . Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримав підстав зазначених в позові і просять їх задовольнити в повному обсязі . При цьому пояснив , що з відповідачкою давно знайома і знаходився у нормальних стосунках . 21.12.2015 року в с. Варварівка Олевського району позичила гроші в сумі 14 000,00 гривень . Гроші були передані в зазначеній сумі відповідачці в присутності трьох свідків . Про що було відповідачкою написано відповідно розписку . На час розгляду справи в суді позивачка з боргом розрахувалася частково сплативши 12\~500,00 гривень , а тому просить суд стягнути з відповідачки борг в сумі 1\~500,00 гривень та судовий збір в сумі 551,20 гривень . Відповідачка позов визнала повністю і пояснила , що дійсно позичила у позивачки гроші в сумі 14\~000,00 гривень для власних потреб , при цьому власноручно у присутності свідків написала розписку про отримання в позику зазначених коштів , які позивачка їй власноручно передала в с. Варварівка Олевського району 21.12.2015 року . На час розгляду справи в суді повернула борг в сумі 12\~500,00 гривень . Суд , дослідивши матеріали справи вважає позов таким , що підлягає задоволенню частково . Судом встановлено , що позивачка позичила відповідачці 21.12.2015 року гроші в сумі 14 000,00 гривень , які зобовязувалася повернути до 15.01.2016 року , що стверджується розпискою відповідачки про отримання вище зазначеної суми та час повернення боргу ( а.с.5 ) . Тобто слід вважати , що договір позики відбувся так , як були досягнуті всі істотні умови усного договору , між сторонами , відбулася передача грошових коштів позивачкою відповідачці . На час розгляду справи в суді позика повернута частково , що стверджують сторони , а саме 12\~500,00 гривень . Як убачається з матеріалів справи та пояснень сторін відповідачка умисно ухиляється від повернення боргу . Позивачка змінила позовні вимоги і просить суд стягнути на її користь 1 500,00 гривень боргу та 551,20 гривень понесених витрат , повязаних з оплатою судового збору . Відповідно до ч. 1,2 ст.207 ЦК правочин вважається таким , що вчинений у письмовій формі , якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах , у листах , телеграмах якими обмінялися сторони ; правочин вважається таким , що вчинений у письмовій формі , якщо він підписаний його стороною / сторонами / . Стаття 208 у п.3 ч.1 зазначає , що у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму , що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян . Відповідно до ст.ст.52 , 526 ЦК зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору . Одностороння відмова від виконання зобовязань і одностороння зміна зобовязань не допускається . Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобовязання . Суд вважає доведеним , що договір позики відбувся у відповідності до умов передбачених ст.ст. 1046 - 1049 ЦК , відповідачка частково погасила борг у сумі 12\~500,00 гривень , а тому з відповідачки слід стягнути залишок боргу та судові витрати в повному обсязі .

Outcome: approved