Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

Позивачка звернулась з позовом до відповідачів про стягнення суми сплаченої за комунальні платежі, зазначивши в обґрунтування позовних вимог наступне. На підставі договору довічного утримання, посвідченого 12 листопада 2009 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 3081, вона є власницею ? частини квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]. 08 грудня 2009 року право власності на вищевказану частину квартири нею було зареєстровано у Комунальному підприємстві бюро технічної інвентаризації м. Донецька за реєстровим № 9444990, номер запису: 166, в книзі: 3/30дк-116. Співвласниками ? частини вищезазначеної квартири є відповідач - [PERSON] та її колишній чоловік - [PERSON], у розмірі по ? частини за кожним. На даний час у вказаній квартирі зареєстровані відповідачі [PERSON], [PERSON] та третя особа - [PERSON] У липні 2013 року відповідачка [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Донецька з позовною заявою про розірвання договору довічного утримання, укладеного між ними 12 листопада 2009 року та рішення по справі на теперішній час не прийняте. З грудня 2009 року вона та третя особа [PERSON] сплачують регулярно усі житлово-комунальні послуги та за електроенергію по квартирі [ADDRESS], при цьому відповідач [PERSON] взагалі не бажає сплачувати комунальні послуги за належну йому ? частину квартири, вважаючи, що ці витрати повинна нести вона. Вона неодноразово зверталася до відповідача [PERSON] та просила його нести витрати за житлово-комунальні послуги та за електроенергію за вищевказану квартиру, однак, він відмовляється здійснювати ці витрати та не вносить відповідні платежі самостійно. Таким чином, за період з 01 листопада 2010 року по 01 травня 2013 року нею та [PERSON] за житлово-комунальні послуги та за електроенергію була сплачена сума у розмірі 8553,25 грн. Вона запропонувала відповідачам відшкодувати вартість понесених витрат на оплату за житлово-комунальні послуги та за електроенергію по вищевказаній квартирі, що складає 6885,30 грн.: для відповідача [PERSON] - 1667,94 грн., для відповідача [PERSON] - 5217,36 грн., однак, останні відмовилися відшкодовувати понесені нею витрати. Сплата комунальних послуг за відповідачів ставить її у скрутне матеріальне становище. Просила суд стягнути з [PERSON], на її користь суму сплачених комунальних платежів за житлово-комунальні послуги та за електроенергію за період з 01.11.2010 р. по 01.10.2012 р. у розмірі - 1667,94 грн. та стягнути з [PERSON] на її користь суму сплачених комунальних платежів за житлово-комунальні послуги та за електроенергію за період з 01.11.2010 р. по 01.05.2013 р. у розмірі - 5217,36 грн. та стягнути з відповідачів на її користь усі судові витрати, пов'язані з розглядом цієї справи. У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, дали пояснення аналогічні обставинам викладеним у позовній заяві. Просили суд задовольнити позов у повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Відповідачка [PERSON] вказала, що дійсно на підставі договору довічного утримання укладеного між нею та позивачкою [PERSON] від 12 листопада 2009 року, позивачка є власницею ? частини квартири [ADDRESS]. Відповідно до п. 7 зазначеного договору обов'язок набувача майна по наданню їй довічного забезпечення визначається, окрім іншого, у вигляді забезпечення її житлом шляхом збереження права безоплатного по життєвого проживання у квартирі. Вважає, що плату за користування житлом відповідно до цін та тарифів, встановлених відповідними постановами Кабінету Міністрів України повинна сплачувати за неї позивачка. Але в порушення умов договору позивачка цього обов'язку не виконувала, іншого матеріального забезпечення їй не надавала, у зв'язку з чим на цей час Ленінським районним судом м. Донецька слухається справа за її позовом про розірвання договору довічного утримання укладеного між ними. Також вказала, що оплата комунальних послуг здійснювалась за її кошти та кошти її сина [PERSON], відповідача за даним позовом, який є власником ? частини зазначеної квартири і квитанції заповнювалися нею особисто. Але взимку 2011 року у неї погіршився зір, у зв'язку з чим квитанції за її проханням, стала заповнювати її невістка [PERSON], тобто позивачка за даним позовом. Однак по заповненим квитанціям вона продовжувала здійснювати квартирну плату за рахунок коштів, що належали їй та її сину [PERSON] Просили суд відмовити у задоволенні позову. Третя особа - [PERSON] у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог. Згодом надав заяву в якій просив суд розглядати справу у його відсутність. Позовні вимоги [PERSON] підтримує та просив їх задовольнити у повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення сторін, представника позивача, дослідивши матеріали справи і наявні у ній докази, дійшов наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що на підставі договору довічного утримання, посвідченого 12 листопада 2009 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 3081, позивачка [PERSON] є власницею ? частини квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5-7). 08 грудня 2009 року право власності на вищевказану частину квартири позивачкою [PERSON] було зареєстровано у Комунальному підприємстві бюро технічної інвентаризації м. Донецька за реєстровим № 9444990, номер запису: 166, в книзі: 3/30дк-116 (а.с.8). Співвласниками ? частини вищезазначеної квартири є відповідач - [PERSON] та колишній чоловік позивачки - [PERSON], у розмірі по ? частини за кожним, відповідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 04.01.2005 року (а.с.12). На даний час у вказаній квартирі зареєстровані відповідачі [PERSON], [PERSON] та третя особа - [PERSON] Однак з грудня 2009 року позивачка [PERSON] та третя особа [PERSON] сплачують регулярно усі житлово-комунальні послуги та за електроенергію по квартирі [ADDRESS]. Як вбачається з матеріалів справи відповідачі [PERSON] та [PERSON] взагалі не сплачують комунальні послуги. Відповідно до ч. 2 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Такий же порядок нарахування плати за надані комунальні послуги із застосуванням показань засобів обліку встановлений Правилами надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, з наступними змінами та доповненнями. Згідно із Порядком формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з центрального опалення та постачання гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 869 від 01.06.2011 р., визначення розміру витрат на утримання будинку та прибудинкової території та витрат на центральне опалення залежить від площі займаного жилого приміщення, і не передбачає врахування кількості зареєстрованих у жилому приміщенні осіб. Відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Окрім того, відповідно до вимог ст. 360 ч. 1 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у справі спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями пов'язаними зі спільним майном. Суд, аналізуючи вказані доводи, не приймає до уваги пояснення відповідачки [PERSON], щодо того, що за її кошти та кошти її сина [PERSON], який також є відповідачем за даним позовом, здійснювалась оплата комунальних послуг по квартирі [ADDRESS], оскільки доказів цього відповідачкою [PERSON] суду не надано. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається яке на підставу своїх вимог та заперечень. Як вбачається з матеріалів справи позивачка [PERSON] звернулась до суду з вимогою про захист свого цивільного права 29.11.2013 року, тобто за межами позовної давності. Так відповідно до вимог ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] суму сплачених комунальних платежів за житлово-комунальні послуги та за електроенергію за період з 01.12.2010 р. по 01.10.2012 р. у розмірі - 1582,14 грн. та стягнути з відповідачки [PERSON] на користь [PERSON] суму сплачених комунальних платежів за житлово-комунальні послуги та за електроенергію за період з 01.12.2010 р. по 01.05.2013 р. у розмірі - 5045,76 грн. Тим самим суд задовольняє вимоги позивачки частково. За таких підстав, суд, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, вважає обґрунтованим вимоги позивачки та такими, що підлягають частковому задоволенню. Також суд вважає, що підлягають задоволенню вимоги позивачки в частині стягнення з відповідачів на її користь судових витрат, які були понесені нею у зв'язку із зверненням до суду і розглядом цієї цивільної справи, по сплаті судового збору у розмірі 229, 41 грн., а саме: з відповідача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі 70 гривень, а з відповідачки [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі 120 гривень, що відповідає вимогам ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі ст.. 356, 360 ЦК України,

Outcome: partial