Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину, мотивуючи свої вимоги фактичним припиненням подружнього життя і неможливістю збереження сім'ї, а також вона не має можливості самостійно забезпечити гідний достаток їх дочки, тому вона просить стягнути аліменти з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дочки в розмірі по ? частині з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця до повноліття дочки, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні позивачка повністю підтримала свій позов. В обґрунтуванні свого позову вона пояснила, що з 30.12.1999 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося. У їх відносинах відсутнє порозуміння та повага. З червня 2011 року вони припинили шлюбні відносини, мешкають окремо за різними адресами, не ведуть спільне господарство і фактично не спілкуються між собою. За час окремого проживання вона дійшла до висновку, що примирення між ними та подальше подружнє життя стало неможливим, а збереження шлюбу суперечить інтересам кожного із них. Дочка проживає з нею і знаходяться на її утриманні. Добровільно відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини надає, але гроші він перераховує на поповнення рахунку картки їх дочки, яка розпоряджається цими грошима самостійне. В звязку з тим, що вона не має можливості самостійно забезпечити гідний достаток дитини, вона просить стягнути аліменти з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дочки в розмірі по ? частині з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця до повноліття дочки, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач повністю згодний з позовом про розірвання шлюбу, але частково згодний з позовом про стягнення аліментів на користь позивачки на утримання дочки, тому що він добровільно перераховує на картковий рахунок дочки щотижня гроші, він купує їй особисті речі, він поклав 500 грн. на депозитний рахунок на імя дочки, він застрахував дочку від нещасного випадку і сплачує щомісячно внески на рахунок страхової компанії по 10 грн. Він згодний платити аліменти на користь позивачки на утримання дочки у розмірі 1/5 частині його пенсії, починаючі з 01 листопада 2015 року., оскільки останні квитанції про зарахування грошей на картку дочки здійснені: 06.08.2015 р. 608 грн., 19.08. 2015 р. - 608 грн., 08.09.2015 р. 308 грн., 18.09.2015 р. -308 грн. , 06.10.2015 р. 708 грн. Суд, вислухавши сторони, дослідивши надані докази, у межах заявлених позовних вимог установив наступне. Подружжя [PERSON] зареєстрували шлюб 30.12.1999 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану м. Запоріжжя, про що в книзі реєстрації актів про одруження від 30.12.1999 року зроблено актовий запис № 1503. Подружжя мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою і знаходяться на її утриманні. Спільне життя у сторін не склалося. У їх відносинах відсутнє порозуміння та повага. З червня 2011 року вони припинили шлюбні відносини, мешкають окремо за різними адресами, не ведуть спільне господарство і фактично не спілкуються між собою. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою статті 112 СК Україна, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Встановлено, що сторони не мають наміру зберегти сім'ю. Враховуючи викладене, суд визнає, що надання подружжю строку для примирення у даному випадку суперечить моральним засадам суспільства. Згідно до положень статті 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в силу вимог статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання подружжя продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] і [PERSON] , та збереження їх сім'ї є неможливе та суперечить їх інтересам. Позивачка не наполягає на відновленні її дошлюбного прізвища. Суд, дослідивши матеріали справи в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, прийшов до висновку про задоволення позову. На підставі ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати неповнолітніх дітей до досягнення повноліття. Встановлено, що відповідач, будучи батьком дитини [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про її народження, матеріальної допомоги на утримання дочки надає шляхом перерахування грошей у кількості на свій розсуд на рахунковий рахунок карки, якою користується сама неповнолітня дитина. Відповідно до ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Суд вважає, що позивачка має право на отримання з відповідача аліментів на утримання дочки у встановленому законом розмірі та порядку. Відповідно до ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Оскільки відповідач, будучи батьком неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], добровільно матеріальну допомогу на утримання дочки надає, але не встановленому розмір і не встановленому порядку, що не дає позивачки можливості забезпечити достатній гідній розвиток дитини, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають задоволенню. Суд враховує, що відповідач воєнний пенсіонер, отримує щомісячний дохід, тому суд прийшов до висновку, що розмір аліментів з відповідача на утримання дитини слід стягнути у розмірі по ? частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача до повноліття дитини, чи до змінення матеріального становища сторін, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд розяснює сторонам, що встановлений розмір аліментів не позбавляє в майбутньому позивачку чи відповідача звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів. Згідно п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів звільняється від сплати судового збору, тому відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави у розмірі, який встановлений вищезазначеним Законом, на день предявлення позову, що складає 243 грн. 60 коп. Згідно з п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до ч.1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову, але за погодженням сторін стягнення аліментів слід здійснювати з 01.11.2015 року. На підставі викладеного й

Outcome: approved