Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із вищезазначеним позовом, в судовому засіданні уточнив свої вимоги , обґрунтовуючи його тим, що з 2000 року вона проживала разом з відповідачем ,але в зареєстрованому шлюбі не були, прожила з відповідачем до березня 2003 року,після чого припинили відносини. Від сумісного проживання вони мають сина [PERSON] ,31.12.2001 народження, який, проживає разом з нею. На підставі постанови Центрально-Міського райсуду м. Кривого Рогу від 01.09.2003 року відповідач зобовязаний виплачувати їй аліменти на її користь на утримання їх сина у розмірі ? частки з усіх видів свого доходу , але не менше ніж 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак внаслідок не виконання відповідачем рішення суду за ним утворилися заборгованість по виплаті аліментів в сумі 14 641 ,91 грн. Заборгованість виникла за наступні періоди : з 01 березня 2011 року по 31 жовтня 2014 року -11530,31 грн. з 01.12.2014 по 31.01.2014 - 44,64 грн., з 01.січня 2015 року по 31 березня 2015 року 3066,96 грн . Внаслідок чого на 22.04..2015 року за ним утворилася заборгованість по виплаті їй аліментів в сумі 14641 ,91 грн . Згідно з ч. 1 ст. 196 Сімейного Кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду,одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. За її розрахунками за період з 01 листопада по 22 квітня 2015 року сума неустойки, яку відповідач зобовязаний сплатити на її користь складає 21 445,84 грн.(розрахунок додається ). А тому просить стягнути з відповідача на її користь пеню (неустойку) по сплаті аліментів у розмірі 21\~445 ,84 грн., та судовий збір стягнути з відповідача. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги в уточненому підтримала в повному обсязі. Відповідач та його представник [PERSON]. позовні вимоги не визнали. Відповідач [PERSON] суду пояснив, що він не заперечує проти того , що з нього були стягнуті аліменти на утримання їх сина з позивачко. Коли він був працевлаштований , то аліменти з нього стягувалися починаючи з 2003 року по 2013 рік . Він не мав жодного наміру на ухилення аліментів на утримання сина [PERSON]. Постійно намагався бути офіційно працевлаштованим за для можливості офіційно сплачувати аліменти На підприємствах ,де він працював токарем ,з нього стягувались аліменти на утримання сина. З листопада 2007 року він перебуває у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] . За час сумісного проживання у них народилися двоє дітей : син [PERSON] ,[INFO] та син [PERSON], [INFO]. . Діти проживають разом з ним та [PERSON] Його малолітній син [PERSON], [INFO] має тяжке захворювання,тому потребує додаткових коштів на постійне лікування. [PERSON] знаходиться в декретній відпустці по догляду за дитиною,у звязку з чим не працює. Діти перебувають на його утриманні. Оскільки він працював в 2014 році на КЗГО токарем ,то отримував недостатньо коштів для утримання дітей. Після звільнення з заводу 12.03.2014 року виїхав працювати в Магаданську область для отримання додаткового заробітку та надання допомоги своїм трьом дітям. При усній розмові позивачкою на виїзд ,та дала свою згоду., він усвідомлював необхідність сплати аліментів на утримання сина [PERSON]. У липні 2014 року він перерахував позивачці 2000 грн.,в листопаді 2014 року ще 2000 грн .Остаточний розрахунок з підприємством , де працював не отримав. Згідно ч. 2 ст. 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Але він вважає,оскільки відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати настає лише за наявності вини цієї особи , на його думку його вини у виникненні заборгованості немає. Просить в позові відмовити. Свідок державний виконавець Центрально-Міського ВДВС Криворізького МУЮ [PERSON]. суду пояснила, що у них перебуває виконавчий лист № 2-3235 виданий Центрально-Міським райсудом м. Кривого Рогу про стягнення аліментів з [PERSON] у розмірі ? частині з усіх його видів заробітку щомісячно на користь позивачки. Заборгованість по аліментам стала виникати з 12.03.2014 року, після звільнення [PERSON] з Криворізького заводу гірничого обладнання. Після чого даних про те, що [PERSON] був десь працевлаштований у неї не було. Заборгованість по аліментам відповідно до вимог ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» нею визначалось виходячи із середньої заробітної плати для даної місцевості. Даних про місце роботи [PERSON] їй не надавалось Коли їй [PERSON] надалися квитанції про сплату аліментів , нею був зроблений перерахунок заборгованості , який на 31.03.2015 року складає 14\~641,91 грн. Вислухавши сторони, представника відповідача , держвиконавця , вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що постановою Центрально-Міського райсуду м. Кривого Рогу від 01.09..2003 року відповідач зобовязаний виплачувати аліменти на користь [PERSON]( (Гібало) на утримання сина [PERSON] ,[INFO] у розмірі ? частки з усіх видів заробітку , щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 01.09.2003 року. Виконавчий лист на теперішній час перебуває на виконанні в державній виконавчій службі Центрально-Міського району м. Кривого Рогу. Згідно довідки-розрахунку заборгованості по аліментам, проведеним держвиконавцем [PERSON]., заборгованість по аліментам [PERSON]. станом на 31.03.2015 року складає 14\~641,91 грн У звязку з нерегулярною сплатою аліментів з боку відповідача утворилася ця заборгованість по аліментним платежам. Згідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду , одержувач аліментів має право на стягнення неустойки ( пені ) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Відповідно останнього розрахунку, який надано позивачем, розмір пені по несплаченим аліментам за період з березня 2003 року по 31.03.2015 року складає 21445 ,84 грн. Проте, аналіз приписів ст. 196 СК України в системному тлумаченні ст. 8 СК України, ст.ст. 549, 551 ЦК України приводить до висновку, що позивачкою невірно зроблено розрахунок неустойки (пені), передбаченої ст. 196 СК України . За таких обставин розмір неустойки, передбаченої ст. 196 СК України, має розраховуватися наступним чином: : залишок боргу ділиться на 100, помножується на дні прострочки у кожному місці ( тобто залишок боргу ділиться на 100 помножується на дні просрочки у кожному місяці). Оскільки наявність заборгованості з аліментних платежів відповідач не заперечував, а неможливість своєчасно сплачувати аліменти через відсутність роботи та виїзду його за кордон для працевлаштування не знімає з відповідача обовязку з утримання дитини. У відповідності до пункту 22 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 15.05.2006 року « Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. На думку суду, є підстави вважати, що заборгованість по сплаті аліментів виникла з вини відповідача. Разом з тим, зважаючи на причин виникнення заборгованості по аліментам, а також з урахуванням матеріального та сімейного стану відповідача, приймаючи до уваги приписи ч.9 ст.7 СК України та п.6 ч.1 ст. 3 ЦК України, якими передбачено регулювання цивільних та сімейних правовідносин на засадах справедливості, добросовісності та розумності, суд вважає за необхідне застосувати передбачене ч. 2 ст. 196 СК України право суду на зменшення розміру неустойки, визначивши цей розмір у 5000 грн. Крім того, відповідно до ст. 79 ЦПК України, до судових витрат, серед іншого, відносяться судовий збір , а згідно ст. 88 ЦПК, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial