Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача. Свої вимоги мотивувавала тим, що з 25 лютого 2011 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі, від якого має неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], батьком якого в свідоцтві про народження вказано відповідача по справі. Однак спільне шлюбне життя не склалось, тому подружжя почали мешкати окремо один від одного. Дитина проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги в достатній мірі на утримання дитини не надає, хоча має таку можливість, оскільки працює та отримує дохід. Тому позивачка прохала судовим рішенням стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини в розмірі 500,00 грн. щомісяця, до досягнення нею повноліття. Позивачка в судовому засіданні не заперечує проти стягнення з відповідача суму аліментів в розмірі 400 грн. щомісяця. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, згоден сплачувати позивачці аліменти в розмірі 400 грн. на дитину щомісяця, оскільки працює не постійно, а періодами та обіцяв допомагати дитині матеріально. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, а саме: копію свідоцтва про народження дитини (а.с.4), з якого вбачається, що батьком неповнолітнього [PERSON] вказаний відповідач по справі, копію довідки про склад сім'ї (а.с.5), відповідно до якої дитина проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні, копію рішення Шосткинського міськрайонного суду від 13.11.2015 року (а.с.6), відповідно до якого шлюб між подружжям було розірвано. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення аліментів, підлягають частковому задоволенню, оскільки відповідач постійно не працює та проживає за рахунок випадкових заробітків. Тому суд вважає суму аліментів в розмірі 400,00 грн. достатньою для матеріального забезпечення дитини. Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, діючого на України з 27 вересня 1991 року, держава-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Крім того, відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial