Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищеназваним позовом, посилаючись на те, що є власником будинку №22 по вул.Совєтській (з 25.09.2015 вул. Мамонтова) у м.Попасна Луганської області на підставі договору дарування від 04.10.2001 року. Відповідач зареєстрований та проживав у будинку, так як перебував з нею у шлюбі. Шлюб розірвано 01 липня 2010 року, однак фактично подружні стосунки припинено з травня 2014 року. З цього часу відповідач не проживає у будинку без поважних причин. Позивачка просила суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у будинку №22 по вул.Совєтській (з 25.09.2015 вул. Мамонтова) у м.Попасна Луганської області. У судовому засіданні позивачка позов підтримала, надала пояснення, аналогічні викладеному у позові, доповнивши, що відповідач добровільно пішов з будинку, так як подружні стосунки припинили. Відповідач приходить до будинку, щоб спілкуватись з сином. Вселятися до будинку відповідач не намагався. Обіцяв знятися з реєстрації ще у серпні 2015 року, однак зараз відмовляється. Просила позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що не має житла, де міг би зареєструвати місце проживання. Проживає тимчасово у будинку, який винаймає. Визнає, що проживав у [INFO] як чоловік власника та виселився, забравши свої речі, наприкінці квітня 2014 року. З того часу у будинку не проживає, оскільки подружні стосунки між ними припинено: після сварки пішов з сімї. Вселятися до будинку не намагався. У будинку залишилася лише батьківська шафа, яку не забрав, бо сподівався на примирення. Позов не визнає лише з тих підстав, що не має де зареєструвати місце проживання. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини. Будинок №22 по вул. Совєтській (з 25.09.2015 вул. Мамонтова) у м.Попасна Луганської області належить позивачці на праві приватної власності на підставі договору дарування від 4 жовтня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Попаснянського районного нотаріального округу Луганської області, реєстровий №1988, що підтверджується копією договору дарування (а.с.7-8). Відповідач зареєстрований та проживав у будинку з 22 листопада 2001 року у якості члена сімї власника, що підтверджується копією запису у домовій книзі (а.с.9-10) та визнано сторонами. Шлюб між сторонами розірвано 1 липня 2010 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.11). Сторони стверджують, що до кінця квітня 2014 року проживали разом у вказаному будинку та підтримували фактичні подружні стосунки. Відповідач не мешкає у будинку позивачки з травня 2014 року, тобто понад один рік, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов (а.с.12). Цей факт визнано відповідачем. Задовольняючи позов, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч.4 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє осіб права користування займаним приміщенням. Вселившись до спірного будинку 22 листопада 2001 року, відповідач набув право користування цим житлом, як член сімї власника будинку. Разом з тим, судом встановлено, що відповідач не проживає у зазначеному будинку з травня 2014 року, тобто понад один рік. Відповідачем не надано суду доказів на підтвердження поважності причин не проживання у будинку. З показань обох сторін вбачається, що відповідач наприкінці квітня 2014 року добровільно залишив житло через сварку та припинення подружніх стосунків, забравши всі особисті речі. З того часу відповідач має можливість приходити до будинку та приходить до нього спілкуватись з сином. Вселятися до будинку відповідач не намагався. Зазначене дає підстави вважати, що відповідач втратив інтерес до житлового приміщення у будинку як до місця постійного проживання, що свідчить про неповажність причин його відсутності за місцем реєстрації. Будь-яких інших доказів на підтвердження наявності поважних причин непроживання у будинку відповідач не надав. Враховуючи, що вказаний будинок є приватною власністю позивачки, то факт відсутності у відповідача іншого місця реєстрації проживання, не є поважною причиною його відсутності за місцем реєстрації, а отже, не спростовує підстав позовних вимог. Оскільки між позивачкою та відповідачем відсутні інші домовленості щодо користування житлом, враховуючи, що у судовому засіданні підтверджено факт відсутності відповідача у будинку понад один рік, не надано доказів щодо наявності поважних причин такої відсутності, суд доходить висновку про наявність передбачених підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням. Відповідно до ст.88 ЦПК України у звязку із задоволенням позову з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сплачений нею судовий збір у сумі 487,20 грн. На підставі викладеного та ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved