Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-16 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що буд. [ADDRESS] належав її бабусі, [PERSON] , яка померла [INFO] , після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді даного будинку. Вказувала, що мати спадкодавця [PERSON] та рідний брат спадкодавця [PERSON] були спадкоємцями першої черги за законом. У 1984 році [PERSON] звернувся до суду з позовом до матері позивача, [PERSON] , про встановлення факту прийняття спадщини та поділ спадкового майна. Судовий розгляд справи тривав шість років та на підставі рішення судової колегії з цивільних справ Донецького обласного суду від 16 січня 1990 року було визнано право власності на спадщину за законом за матір`ю позивача та дядьком позивача. Так [PERSON] судом було виділено 51/100 частин спірного домоволодіння [ADDRESS] , а [PERSON] - 49/100 частин. На підставі договору дарування від 25 листопада 1995 року [PERSON] , мати позивачки, подарувала [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) 49/100 частин належного їй будинку [ADDRESS] . Також 15 липня 1998 року на Маріупольській універсальній товарній біржі позивач придбала у свого дядька, [PERSON] , 51/100 будинку по [ADDRESS] , що було зареєстровано у Маріупольському БТІ 25 серпня 1998 року, реєстр № 21551. При зверненні до державного реєстратора із заявою про проведення державної реєстрації нею натомість було встановлено наявність зареєстрованого обтяження на спірний будинок, бо міститься запис про обтяження № 2225879 на житловий будинок [ADDRESS] . Отже на даний час безпідставно накладено заборону на нерухоме майно, яке належить на праві власності позивачу, тому просила суд скасувати заборону (запис про обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 2225879) на житловий будинок [ADDRESS] . Позивачка у судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, надавши суду заяву з проханням вирішити справу за її відсутності, наполягаючи при цьому на задоволені позову. Представник 4-ї маріупольської державної нотаріальної контори просив суд розглянути справу з позовом [PERSON] без участі представника нотаріальної контори. Державний нотаріус Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори, [PERSON] , вказувала суду, що за інформацією у ЄДРЗ архівною датою виникнення обтяження, зазначеного [PERSON] , є 15 лютого 1999 року на підставі документу народного суду Жовтневого району м. Маріуполя від 23 березня 1984 року. При цьому з 2005 року в Україні був офіційно створений Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, тому 27 липня 2005 року Першою маріупольською державною нотаріальною конторою, яка тоді одна у місті Маріуполі формувала таку базу даних, вказане обтяження було зареєстровано у реєстрі за № 2225879. Таким чином державна нотаріальна контора не вчиняла нотаріальну дію, а лише зареєструвала обтяження на підставі відповідного судового документа. Суд, дослідивши наявні письмові докази, дійшов висновку про можливість задоволення поданого позову, виходячи з наступного вмотивування. Рішенням від 16 січня 1990 року Донецького обласного суду було встановлено факт прийняття спадщини [PERSON] , яка відкрилась після смерті [PERSON] , а також визнано право власності в порядку спадкування за [PERSON] та [PERSON] на будинок [ADDRESS] , провівши його поділ в натурі, виділивши 51/100 частки буд. [ADDRESS] [PERSON] та 49/100 частки такого будинку [PERSON] , що було зареєстровано в Маріупольському БТІ 19 липня 1990 року, реєстр № 2155 (а. с. 10-12, 13). В подальшому за договором дарування від 25 листопада 1995 року [PERSON] набула від дарувальника, [PERSON] , у власність 49/100 частки буд. [ADDRESS] , реєстр № 2-6128, що було зареєстровано Маріупольським БТІ 28 листопада 1995 року, реєстр № 2155 (а. с. 14-15). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу, виданого Маріупольським міським відділом РАЦС Донецької області, актовий запис № 1598 від 18 листопада 1995 року, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] одружились 18 листопада 1995 року, внаслідок чого дружині було присвоєно прізвище « [PERSON] » (а. с. 9). На підставі біржового контракту № 22031 від 15 липня 1998 року на Маріупольській універсальній товарній біржі був укладений договір купівлі-продажу 51/100 частки будинку [ADDRESS] (житлової площі 19,8 кв. м.), яка складається з кімнат 1-4, 1-7, коридору 1-2, комори 1-8 житлового будинку літ. А-1, тамбуру літ. а, погребу літ. а/п, 1/2 частки сараю літ. Б, сарай літ. Г, 1/2 частки вбиральні літ. В, 1/2 частка огорожі, замощення, вигрібної ями, за яким [PERSON] придбала у [PERSON] вказану частку будинку (а. с. 16) Згідно із реєстраційним посвідченням БТІ м. Маріуполя № 21551 від 25 серпня 1998 року вбачається, що 51/100 частка будинку [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] на праві власності на підставі біржового контракту № 22031 від 15 липня 1998 року (а. с. 17). Рішенням від 19 серпня 2020 року Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області, яке наразі не набуло чинності, було визнано дійсним договір купівлі-продажу 51/100 частки будинку [ADDRESS] (житлова площа - 19,8 кв. м.), який складається з кімнат 1-4, 1-7, коридору 1-2, комори 1-8 житлового будинку літ. А-1, тамбуру літ. а, погребу літ. а/п, 1/2 частки сараю літ. Б, сараю літ. Г, 1/2 частки вбиральні літ. В, 1/2 частка огорожі, замощення, вигрібної ями, та був укладений 15 липня 1998 року між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований Маріупольською універсальною товарною біржею 15 липня 1998 року (біржовий контракт № 22031) та Маріупольським бюро технічної інвентаризації 25 серпня 1998 року № 21551 (а. с. 30-31). Суд також встановив, що рішенням від 27 липня 2020 року № 53319340 державний реєстратор юридичного департаменту Маріупольської міської ради, розглянувши заяву представника позивача про проведення державної реєстрації права власності на житловий будинок [ADDRESS] , встановив наявні зареєстровані обтяження речових прав на таке нерухоме майно, оскільки за абз. 2 п. 12 «Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» під час розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор обов`язково використовує відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, які є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, а також відомості з інших інформаційних систем, доступ до яких передбачено законодавством, у тому числі відомості з Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру документів, на виконання чого в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та в державних реєстрах, що функціонували до 2013 року була встановлена наявність зареєстрованого обтяження, а саме: запис про обтяження № 2225879 на такий житловий будинок за суб`єктом, [PERSON] . Отже, таким рішенням державного реєстратора було відмовлено у державній реєстрації права власності позивачу на житловий будинок [ADDRESS] (а. с. 23). Відповідно до відповіді від 11 вересня 2020 року відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного департаменту Маріупольської міської ради вбачається, що обтяження № 2225879 дійсно зареєстровано у Єдиному реєстру заборон, що є невід`ємною архівною складовою Державного реєстру прав, тому оскільки є архівним записом, то немає технічної можливості сформувати будь-які документи, що в ньому містяться. На підставі інформації від 17 вересня 2020 року з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна мається запис (архівний) № 2225879, зареєстрований 27 липня 2005 року Першою державною нотаріальною конторою м. Маріуполя на підставі судового рішення народного суду Жовтневого району м. Маріуполя від 23 березня 1984 року, про арешт буд. [ADDRESS] щодо власника [PERSON] . Згідно зі змістом ст. 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, що він здійснює на власний розсуд. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. На підставі викладеного судом було встановлено, що позивач, [PERSON] , наразі є одноособовим власником буд. [ADDRESS] , набувши таке право на підставі договору дарування від 25 листопада 1995 року та біржового контракту від 15 липня 1998 року, визнаного згодом судом дійсним. При цьому суд зазначає, що рішенням суду по справі щодо спадкування майна [PERSON] та поділ належного такому спадкодавцю нерухомого майна було вирішено спір ще 16 січня 1990 року, після чого сторонами такого спору було відчужено належний їм на праві спільної часткової власності житловий будинок [ADDRESS] на користь позивачки на підставі наведених вище судом угод. Враховуючи, що на теперішній час право власності [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] обмежується без законних на те підстав, то враховуючи наведене нормативне обґрунтування, суд вважає, що існують підстави для задоволення поданого до суду позову [PERSON] шляхом скасування арешту, накладеного на такий будинок, виключивши з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (архівний запис № 2225879), зареєстрований 27 липня 2005 року Першою державною нотаріальною конторою м. Маріуполя на підставі судового рішення народного суду Жовтневого району м. Маріуполя від 23 березня 1984 року.

Outcome: approved