Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення збитків, спричинених дорожньо-транспортною пригодою. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 02.04.2016 року о 14 год. 18 хв. по проспекту Московському (сучасна назва - С. Бандери), 13 у м. Києві за участю автомобілів «Hyundai», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «DAF» д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 09.03.2016 року провадження в справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП відносно [PERSON] закрито у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. Вказує на те, що зазначена ДТП сталася з вини відповідача, що підтверджується висновком експерта Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 12.12.2017 №19/12-1/120-СЕ/17 та висновком експерта за результатами автотехнічного дослідження від 07.02.2017 №9. Внаслідок дій відповідача їй було завдано майнової шкоди, яка згідно зі звітом про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу від 14.03.2017 №174/3-17 становить 91 525,23 грн. Крім того, позивачка зазначила, що їй було завдано моральну шкоду, розмір якої оцінює у 15 000 грн. Крім того, позивачка також просила суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 8 447,90 грн. та вартість проведеної автотехнічної експертизи у розмірі 4 500,00 грн. В судовому засіданні 15.02.2021 року до участі в справі було залучено НАСК «Оранта» в якості третьої особи. 16.03.2021 року від представниці третьої особи до суду надійшли пояснення у справі, в яких зазначила, що 31.03.2017 року [PERSON] подана заява про страхове відшкодування за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/5034295 від 16.11.2015 року за матеріальний збиток, завданий позивачці внаслідок вищевказаної ДТП. При поданні 06.04.2016 року повідомлення про ДТП представником [PERSON] - [PERSON] для визначення особи, яка є винною у вчиненні ДТП від 02.04.2016 року не було надано копію постанови суду про притягнення до адміністративної відповідальності, а надано лише копію протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно [PERSON] . Листом від 09-02-0/5824 від 13.05.2016 року НАСК «Оранта» повідомила позивачку та відповідача про те, що не має правових підстав для виплати страхового відшкодування [PERSON] , оскільки згідно вищевказаної довідки її визнано винною у даної ДТП. 18.03.2021 року представником позивача подані письмові пояснення у справі, в яких зазначив, що у страхової компанії не виник обов`язок виплати страхового відшкодування за ДТП від 02.04.2016 року перед [PERSON] , оскільки за наслідками зазначеної ДТП протокол про вчинення адміністративного правопорушення щодо відповідача не складався, а тому судових рішень про вчинення ним адміністративного правопорушення та визнання його винним не приймалось, а тому у страховика відсутні підстави для відшкодування завданої відповідачем шкоди. Позивачка та її представник в судове засідання не з`явились, про день, час та місце судового засідання повідомлялись судом належним чином. Представник позивачки звернувся до суду з заявою, в якій позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі та просив проводити розгляд справи за його та позивачки відсутності. Відповідач та його представниця в судове засідання не з`явились, про день, час та місце судового засідання повідомлялись судом належним чином, причини неявки суду не повідомили. Матеріали справи містять заяву представниці позивачки, в якій проти позову заперечували, просили відмовити у його задоволенні в повному обсязі та просила проводити розгляд справи за її та відповідача відсутності. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце судового засідання повідомлялась судом належним чином, причини неявки суду не повідомила. Суд ухвалив розглядати справу за відсутності осіб, які беруть участь у ній. Дослідивши матеріали справи, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення за ун.№756/5404/16-п, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне. 02.04.2016 року о 14 год. 18 хв. по проспекту Московському (сучасна назва - С. Бандери), 13 у м. Києві за участю автомобілів «Hyundai», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «DAF» д.н.з. [NUMBER] з напівпричіпом «OVIBOS» д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. На місці ДТП працівниками поліції складено протокол про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] , згідно якого вона 02.04.2016 о 14:18 годині по пр-ту Московському, 13 в м.Києві, рухаючись в бік вул.О.Теліги, керуючи автомобілем «Hyundai», д.н.з. [NUMBER] недотрималась безпечного інтервалу руху та допустила зіткнення з автомобілем «DAF» д.н.з. [NUMBER] , внаслідок чого транспорті засоби отримали механічні пошкодження, чим порушила вимоги п.п.13.1, 12.3 ПДР та вчинила правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Відносно [PERSON] протокол про адміністративне правопорушення не складався. Постановою Оболонського районного суду м.Києва від 09 березня 2017 року у справі №756/5404/16-п провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] закрито на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Постановою Київського апеляційного суду від 15 березня 2019 року залишено без змін постанову Оболонського районного суду м.Києва від 09 березня 2017 року. У межах справи про адміністративне правопорушення №756/5404/16-п Апеляційним судом м.Києва було призначено комплексну судову відеотехнічну та автотехнічну експертизи. Як вбачається з висновку експерта Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 12.12.2017р. №19/12-1/120-СЕ/17 у розрізі поставлених судом питань експерт дійшов до наступних висновків: - у даній дорожній обстановці автомобіль «DAF FT95XF480», номерні знаки [NUMBER] із напівпричепом «OVIBOS 35-NPW», номерні знаки [NUMBER] під керуванням [PERSON] виконував маневр зміни напрямку руху; - у даній дорожній обстановці водій автомобіля «HYUNDAI І30», номерні знаки [NUMBER] [PERSON] повинна була діяти відповідно до вимог п.12.3 ПДР; - у даній дорожній обстановці технічна можливість у водія [PERSON] уникнути зіткнення полягала у виконанні нею вимог п.12.3 ПДР. Питання щодо встановлення наявності чи відсутності у водія [PERSON] технічної можливості уникнути зіткнення не вирішувалось з причин, які наведені у дослідницькій частині питання; - у даній дорожній обстановці водій автомобіля «DAF FT95XF480», номерні знаки [NUMBER] із напівпричепом «OVIBOS 35-NPW», номерні знаки [NUMBER] [PERSON] повинен був діяти відповідно до вимог п.п.10.1 та 10.3 ПДР. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. За приписами статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. На думку суду, у випадку завдання шкоди внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки і складання протоколу про адміністративне правопорушення стосовно одного з водіїв і подальше закриття провадження щодо нього на підставі п.1 ст.247 КУпАП не є автоматичною підставою для відшкодування такій особі шкоди іншим учасником ДТП. Останньому надано право на спростування презумпції вини заподіювача шкоди. В даній справі судом встановлено, що вина відповідача [PERSON] не підтверджується ні матеріалами цивільної справи, ні матеріалами справи про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] з огляду на дослідницьку частину висновку експерта від 12.12.2017р. №19/12-1/120-СЕ/17, згідно якої найбільш важливим для учасників дорожнього руху є своєчасне виявлення небезпеки для руху, напрацювання і реалізація правильних форм поведінки у відношенні певних дорожніх ситуацій, що виникають у процесі руху. Ураховуючи вказане вище, необхідно зробити висновок, що в даній дорожній обстановці небезпека для руху водію автомобіля «Hyundai I30» номерні знаки [NUMBER] [PERSON] , з технічної точки зору, виникла в момент в`їзду автомобіля «DAF ft 95 xf 480» номерні знаки [NUMBER] із напівпричепом «OVIBOS 35-NPW» номерні знаки [NUMBER] у смугу її руху. У даній дорожній обстановці водій автомобіля «Hyundai I30» номерні знаки [NUMBER] [PERSON] повинна була з моменту виникнення їй небезпеки для руху вжити заходів для зменшення швидкості руху керованого нею транспортного засобу, тобто діяти відповідно до вимог п.12.3 ПДР, згідно з яким, у разі виникнення небезпеки або перешкоди для руху, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди. У даній дорожній обстановці технічна можливість у водія [PERSON] уникнути зіткнення полягала у виконання вимог п. 12.3 ПДР. Відповідно до показань водія [PERSON] перед початком зміни напрямку руху автомобіль «DAF ft 95 xf 480» номерні знаки [NUMBER] із напівпричепом «OVIBOS 35-NPW» номерні знаки [NUMBER] випереджав керований нею автомобіль Hyundai I30, тобто його швидкість була більшою, також з моменту виявлення автомобіля «DAF ft 95 xf 480» номерні знаки [NUMBER] із напівпричепом «OVIBOS 35-NPW» номерні знаки [NUMBER] , який зміщувався праворуч у її смугу руху, вона замість застосування гальмування відповідно до вимог п. 12.3 ПДР України, прискорила керований нею транспортний засіб, тому її дії в цій частині не відповідають вимогам п. 12.3 ПДР України. У даній дорожній обстановці водій автомобіля «DAF ft 95 xf 480» номерні знаки [NUMBER] із напівпричепом «OVIBOS 35-NPW» номерні знаки [NUMBER] [PERSON] перед початком маневру зміни смуги руху повинен був впевнитися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху та дати дорогу транспортним засобам, які рухаються по даній смузі руху, тобто діяти відповідно до вимог п.п. 10.1 та 10.3 ПДР, а саме: перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. У разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися. Поняття «дати дорогу» відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху означає: Дати дорогу - вимога до учасника дорожнього руху не продовжувати або не відновлювати рух, не здійснювати будь-яких маневрів ( за винятком вимоги звільнити займану смугу руху), якщо це може примусити інших учасників дорожнього руху, які мають перевагу, змінити напрямок руху або швидкості. У даній дорожній обстановці наявність технічної можливості у водія [PERSON] уникнути зіткнення полягала у можливості виконання ним вимог п.п. 10.1 та 10.3 ПДР. У той же час враховуючи відсутність значення швидкості руху автомобіля «Hyundai I30» номерні знаки [NUMBER] та той факт, що з моменту в`їзду в крайню праву смугу автомобіля «DAF ft 95 xf 480» номерні знаки [NUMBER] із напівпричепом «OVIBOS 35-NPW» номерні знаки [NUMBER] водій [PERSON] збільшила швидкість руху керованого нею транспортного засобу, що привело до зміни дорожньої обстановки та могло вплинути на настання події даної ДТП, з технічної зору, встановити наявність у водія [PERSON] технічної можливості уникнути зіткнення в односторонньому порядку та відповідності його дій вимогам п.п. 10.1 та 10.3 Правил дорожнього руху не представляється можливим. Будь-яких інших доказів, які б вказували на наявність в діях водія [PERSON] вини у вчиненні даної ДТП судом не встановлено. Те, що перед зіткненням автомобіль під його керуванням змінював напрямок руху, а також, що надані ним при оформленні матеріалів ДТП пояснення щодо незмінності напрямку руху визнані експертом технічно неспроможними, не свідчать про його вину у завданні шкоди позивачу [PERSON] . Позовні вимоги про стягнення з відповідача, окрім завданої шкоди, трьох відсотків річних та витрат на проведення експертизи задоволенню не підлягають, оскільки є похідними від вимог, які судом визнані необґрунтованими. З цих підстав суд ухвалює рішення про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] . Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed