Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-16 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до Держави Україна в особі Головного управління Національної поліції у Львівській області та Львівської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування\~позовних вимог\~вказала,\~ що\~ тривалий\~час проводиться\~досудове розслідування\~кримінального провадження\~№12016140310001377\~від 20.12.2016\~відносно [PERSON] \~по факту\~вчинення нею\~кримінального правопорушення,\~передбаченого ч.1\~ст.358\~КК України.\~У зв`язку\~із цим\~вона змушена переносити негативні емоції та моральні страждання, які привели до психологічного напруження та розчарувань в діях державних органів, через таку триваючу бездіяльність Сокальського ВП Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області, який є підрозділом Відповідача, та Сокальського відділу Червоноградської місцевої прокуратури, яка здійснює організацію та процесуальне керівництво у цьому кримінальному провадженні, що є Органами державної влади. Вважає, що внаслідок неналежного виконання своїх обов`язків уповноважені особи відповідачів не вживають заходів до завершення цього кримінального провадження з притягненням винного у заволодінні її майном до відповідальності. Вказані страждання поєднувалися із необхідністю витрачати свій час та зусилля на відновлення своїх прав та захист своїх інтересів. З урахуванням характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних), яких вона зазнала, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, визначає розмір завданої їй моральної шкоди в загальній сумі 20 000 грн. 17.12.2020 провадження у даній справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче провадження у справі. 11.01.2021 представник Головного управління Національної поліції у Львівській області подав відзив на позовну заяву, в якому просив в задоволенні позовних вимог позивача відмовити. 12.01.2021представник\~відповідача \~ Львівської обласної прокуратури подав відзив на позовну заяву, в якому просив в задоволенні позовних вимог позивача відмовити. 18.01.2021 позивачка подала відповідь на відзив. 19.02.2021 було відмовлено у клопотанні представника відповідача про закриття провадження у справі, підготовче провадження призначено справу до судового розгляду по суті на 22.04.2021. 23.02.2021 позивачка подала відповідь на відзив відповідача Головного управління Національної поліції у Львівській області. 22.04.2021\~всудовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги з підстав, зазначених у позовній заяві, просили позов задовольнити. Позивачка додатково пояснила, що її сусідка [PERSON] підробила її підпис на заяві про приватизацію землі, яка перебувала в її користуванні. На даний час документи не затверджені, так як на рішенні сесії вони повідомили, що не давали згоду на приватизацію. З даного приводу вона звернулась у поліцію. Була проведене експертиза, яка підтвердила, що підпис на документах не її. [PERSON] відмовилась надавати зразки підпису. Кримінальне провадження триває вже понад 5 років і неодноразово закривалось. Їй доводилось постійно оскаржувати дії слідчого щодо закриття провадження, а також звертатись зі скаргами в поліцію та прокуратуру. Це все супроводжувалось стресом, переживаннями. На даний час вона не може скористатись своїм правом приватизації земельної ділянки, яка перебувала у її користуванні, що також створює їй незручності. Представник\~відповідача прокуратури\~Львівської області у судовому засіданні заперечила позовні вимоги, у зв`язку з необґрунтованістю таких. Усі заперечення викладені у відзиві на позовну заяву просила врахувати при вирішенні даного спору та відмовити позивачу у задоволенні позову. Вказала, що на даний час постанова про закриття кримінального провадження скасована, досудове розслідування по вказаному факту триває, винна особа не встановлена, так як не вдалось встановити, ким саме був підроблений підпис позивачки. Представником відповідача Головного управління Національної поліції у Львівській області подано відзив на позов у якому позовні вимоги не визнав повністю і заперечує щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову. Позивачкою подано відповідь на відзив відповідачів, в якому викладено свої пояснення, міркування та аргументи щодо наведених відповідачами у відзиві заперечень і мотиви їх відхилення. Вказала, що факти порушення його прав, вчинені протиправними рішеннями та протиправною бездіяльністю відповідачів доведені ухвалами слідчого судді. Вона має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок порушення її прав та компенсацію негативних наслідків втрат немайнового характеру, що виникли в результаті протиправних рішень та протиправної бездіяльності відповідачів під час розслідування кримінального провадження. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що СВ Сокальського відділення поліції Червоноградського РВП ГУНП у Львівській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12016140310001377 від 20.12.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України. Дані відомості було внесене до ЄРДР на підставі ухвали слідчого судді. В ході досудового розслідування позивачка неодноразово зверталась до слідчого судді із скаргами на бездіяльність слідчого та прокурора. Постановою слідчого старшого дізнавача сектору дізнання ВП №2 Червоноградського РВ ГУНП України у Львівській області Мохорук В.П. від 16.02.2021 дане провадження було закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Ухвалою слідчого судді Сокальського районного суду Львівської області від 15.04.2021 вище вказану постанову дізнавача було скасовано та матеріали кримінального провадження повернуто в сектору дізнання ВП №2 Червоноградського РВ ГУНП України у Львівській області\~\~ для проведення досудового розслідування. На даний час проводиться досудове розслідування вище вказаного кримінального провадження. Позивачка стверджує, що з часу початку проведення досудового розслідування у неї пригнічений стан, вона нервується і звертається до лікаря за допомогою. Суд погоджується з аргументами позивача про заподіяну йому моральну шкоду, виходячи з наступних норм права, які підлягають застосуванню та мотиви їх застосування. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним. Відповідно до статті 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, крім випадків, встановлених законом. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що \~\~\~здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Судом з`ясовано, що підставою для відшкодування шкоди у цій справі є бездіяльність посадових осіб органу досудового розслідування в частині невиконання своїх службових обов`язків, а тому відсутні спеціальні підстави для застосування статті 1176 ЦК України. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (§ 62 рішення ЄСПЛ від 12 липня 2007 року в справі «Stankov v. Bulgaria, заява № 68490/01). У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зроблений висновок, що «застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди\~фізичній або\~юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування». Оскільки судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлено неправомірність бездіяльності та рішень посадових осіб \~\~\~\~\~відповідачів, то відповідно до статті 1174 ЦК України позивачка має право на відшкодування моральної шкоди, що виразилась у душевних стражданнях, завданих такою бездіяльністю та рішеннями посадовими особами вказаних державних органів. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, враховуючи практику ЄСПЛ, принципи розумності, виваженості та справедливості, тривалість кримінального досудового розслідування більше п`яти років, позивачу слід присудити відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн. Твердження представників відповідачів про те, що позивачкою не доведено протиправність дій службових осіб відповідачів, та що внаслідок таких дій вона не зазнала обмеження у визнанні, реалізації та користуванні своїми правами і свободами, внаслідок чого їй була заподіяна моральна шкода, не відповідають встановленим у справі обставинам справи та наявним у справі доказам. Підставою відшкодування позивачу моральної шкоди є не сам факт скасування прийнятих уповноваженими особами відповідачів процесуальних рішень, а встановлена незаконність цих рішень, систематична протиправна бездіяльність згаданих осіб відносно розслідування кримінальної справи, предметом якої, зокрема є порушення прав позивача, та надмірна тривалість досудового розслідування кримінальної справи (більше п`яти років). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Згідно зі статтею 1174 ЦК України обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-440 цс16. Відповідно до статті 1174\~ЦК України обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Статтею 2\~ЦК України передбачено, що держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. Її в таких випадках представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах. Реалізацію державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів здійснює Казначейство України, яке здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011). Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 3\~серпня 2011\~року №\~845 . Згідно з пунктом 3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі № 6-3014цс16. Відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1174 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду, від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18)). Оскільки судовими рішеннями слідчих суддів, які набрали законної сили, встановлено неправомірність бездіяльності та рішень посадових осіб \~\~відповідачів, то відповідно до статті 1174 ЦК України позивачка має право на відшкодування моральної шкоди, що виразилась у душевних стражданнях, завданих такою бездіяльністю та рішеннями посадовими особами вказаних державних органів. За таких обставин суд, з`ясувавши усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, виходячи з принципу співмірності, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості, беручи до уваги тривалість розгляду справи, дійшов висновку, що справедливою сатисфакцією є сплата на користь позивача моральної шкоди у розмірі 5 000 грн. Відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з Державного бюджету України у користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог: 840,80 грн. (сплачений позивачем судовий збір) ? 5000 грн. (розмір задоволених вимог) / 20000 грн. (заявлений розмір вимог) = 210,20 грн.. Решту судових\~витрат,\~у вигляді\~судового збору,\~компенсувати за\~рахунок держави.

Outcome: partial