Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідачів про визнання їх такими, що втратили право користування житлом, при цьому зазначила,що вона є власником житлового будинку з господарськими спорудами,що розташований по вул. Велика Житомирська,222 в м.Радомишлі Житомирської області.Також зазначила про те, що в згаданому будинку, крім неї, зареєстровані як квартиронаймачі відповідачі її сестра [PERSON],[INFO],її чоловік [PERSON]М,[INFO] та їх внук [PERSON]»якін Є.О.,які стали проживати в будинку з її дозволу з 2008 року.Останні роки відповідачі слали відноситися до неї вороже,ображають її,а відповідач [PERSON] навіть якось побив її, в зв»язку з чим вона була змушена звертатися за захистом до працівників поліції,при цьому самовільно прибудували до будинку без дозволу відповідних установ додаткові приміщення.Хоча останнім часом відповідачі в будинку не проживають,однак в будинку залишилися їх речі,до даного часу вони значаться зареєстрованими в її будинку,що перешкоджає їй у вільному розпорядженні своєю власністю та перешкоджає оформленню субсидій на комунальні послуги,а тому просила суд позбавити їх права користування житловим приміщенням шляхом усунення перешкод у користуванні власністю,виселити з приватного житлового будинку та зняти відповідачів з реєстраційного обліку без надання їм іншого житла. В судовому засіданні Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] з»явилися,заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі,просили їх задовольнити. В судовому засіданні Відповідачі [PERSON] та [PERSON] щодо заявлених позовних вимог не погодилися,при цьому відповідач [PERSON] зазначила,що Позивачка є її рідною сестрою.Батько [PERSON] помер у 1982 році, а мати [PERSON] перед своєю смертю(2009 рік) запросила її з чоловіком переїхати з Коростенського району Житомирської області,де вони проживали на постійне місце проживання в [INFO] (колишня вул.Ломоносова)де вона проживала разом з дочкою,позивачкою по справі [PERSON] Вона з чоловіком погодилася переїхати, в Коростенському районі вони продали свій будинок і в 2008 році переїхали в м.Радомишль,при цьому виручені за свій будинок грошові кошти витратили на покращення житлових умов за новим місцем проживання,а саме: зробили в будинку ремонт,прибудували декілька капітальних приміщень,викопали за свої кошти криницю та інш. У позивачки коштів на все це не було так як вона весь час отримує невелику пенсію.Заперечила те,що вони з чоловіком якимось чином ображають Позивачку.Також пояснила про те, що вона дійсно вже близько трьох останніх місяців в будинку не проживає так як знаходиться на стаціонарному лікуванні в м.Житомир,а чоловік в будинку рідко ночує,так як весь час знаходиться на роботі. Щодо їх внука [PERSON]»якіна Є.О. так він за адресою: м.Радомишль Житомирської області по вул.Велика Житомирська,222 (колишня вул.Ломоносова) не проживає і не зареєстрований,постійно проживає з сім»єю в Миколаївській області,а тому просила суд відмовити у задоволенні позову. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог та надав відповідні заперечення, при цьому зазначив, що іншого житла у них з дружиною немає. Відповідач [PERSON]»якін Є.О. в судовому засіданні не з»явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином,причину неявки до суду не повідомив,заяв не надіслав. Суд, вислухавшипояснення позивачки,відповідачів,свідків,дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані в справі докази в їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими спорудами, що розташований в м.Радомишлі Житомирської області по вул.Велика Житомирська,222 що підтверджується Свідоцтвом про право власності на будівлю №138 від 11.05.1983 року,виданим виконкомом Радомишльської міської ради (арк.спр.8). Також встановлено судом, що Відповідачі [PERSON] та [PERSON] на запрошення матері [PERSON] в 2008 році переїхали на постійне місце проживання і стали проживати в [INFO] (колишня вул.Ломоносова).Проти їх переїзду не заперечила і Позивачка [PERSON],яка на той час вже булла власником згаданого домоволодіння. Даний факт не заперечується ні Позивачкою, а ні свідками, які опитані в судовому засіданні. До свідчень свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON] суд ставиться критично,так як вони є близькими родичами сторін у справі. Також встановлено судом та не заперечується сторонами у справі про те, що Відповідач [PERSON]»якін Є.О. за адресою: м.Радомишль Житомирської області по вул.Велика Житомирська, 222 (колишня вул.Ломоносова) не проживає і не зареєстрований, постійно проживає з сім»єю в Миколаївській області. Згідно ч. 3 ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі Закону за рішенням суду. Статтею 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням. У відповідності до ст. 116 ЖК України передбачено, що виселення без надання іншого жилого приміщення можливо у випадках: -руйнування або псування житла наймачем або іншими особами, за дії яких він відповідає; -використання житла наймачем або особами, за дії яких він відповідає, не за призначенням; -систематичного порушення наймачем або особами, за дії яких він відповідає, прав та інтересів сусідів; -незаконного зайняття жилого приміщення; 5) визнання ордера на жиле приміщення недійсним внаслідок неправомірних дій осіб, які одержали ордер. В судовому засіданні позивач не надала доказів того,що Відповідачі руйнують або псують житло, навпаки вони доклали багато зусиль на покращення житлової привабливості будинку. Що стосується одноразового звернення Позивачки до органів поліції щодо неправомірних дій [PERSON] то покарання останнього за дрібне хуліганство(ст.173 КУпАП) не підтверджує мотивацію Позивачки. Відповідно до ч.2 ст.64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Частиною 2 ст.65 ЖК України визначено,що особи, які вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Згідно частини 1 статті 156 Житлового кодексу (ЖК) України, члени сім'ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються житлом нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Беручи до уваги висновки Верховного Суду України та вимоги ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року № 138-ІУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. У зв'язку з тим, що зазначений Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані з реєстрацією місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. У відповідності з ч. 1\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно\~ст. 10 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. [PERSON] сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.\~\~ Частиною 1\~ст. 58 ЦПК України\~встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з\~ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Враховуючи викладене,суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог,а тому відмовляє в їх задоволенні. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вирішує судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed