Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-30 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом обґрунтовуючи свої вимоги тим, що не перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та не проживаючи разом з ним однією сім'єю, народила спільного сина [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом з позивачкою. З часу народження дитини відповідач не бере участі у вихованні та догляді за дитиною, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. На даний час позивач має на меті тимчасово вивезти сина для відпочинку та додаткового оздоровлення за кордон. Відповідач не надає дозвіл на перетинання кордону дитині, відмову нічим не мотивує, тому позивач змушена звернутись до суду. Після уточнення позовних вимог, просить суд надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд її малолітнього сина [PERSON], [INFO] за кордон України в країни - Польща та Хорватія, без дозволу (згоди) батька дитини [PERSON], в період з 22 липня 2017 року по 30 вересня 2017 року. Дозволити позивачу або її офіційному представникові, без згоди батька [PERSON], оформити документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітнього [PERSON] [INFO] за межі України. Стягнути на користь позивача з відповідача [PERSON], понесені нею судові витрати, а саме: судовий збір 640 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 500 грн., всього стягнути 1140 грн. Позивачка у судовому засідання позовні вимоги підтримала повністю, просила суд їх задовольнити. Представник позивача в судовому засідання повністю підтримав вимоги позивачки. Відповідач та його представник у судовому засіданні вимоги позивачки не визнали та просили відмовити у їх задоволенні. Представник третьої особи органу опіки та піклування у судовому засіданні у вирішенні справи поклалася на розсуд суду. Суд, вислухавши доводи сторін, вивчивши матеріали справи, вважає за необхідне позов задовольнити частково за наступних підстав. По справі встановлено, що позивач [PERSON], не перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та не проживаючи разом з ним однією сім'єю, народила спільного сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження виданим повторно 13.01.2017 серії [NUMBER]. Дитина проживає разом з матір?ю, позивачем по справі, що підтверджується довідкою з місця проживання від 21.06.2017 № 4770. На даний час позивачка має на меті тимчасово вивезти сина для відпочинку та додаткового оздоровлення за кордон. Відповідач не надає дозвіл на перетинання кордону дитині, оскільки вважає, що мати дитини [PERSON] неналежно виконує свої батьківські обов'язки по відношенню до їхньої спільної дитини [PERSON], а тому не надає згоди на тимчасовий виїзд за кордон останнього без його згоди. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч.1, 2 ст. 151 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла 16-ти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або у супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно п. 2-1 Правил пересування державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року встановлено, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів), піклувальників (далі-батьки) та в їх супроводі або у супроводі осіб, уповноважених ними. Також, згідно п.п. 3 п. 2-2 даних Правил передбачено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного із батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій, зокрема рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів від 31.03.1995 року № 231 «Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення», оформлення проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків, а уразі, коли батьки не перебувають у шлюбі, - того з них, з ким проживає дитина. За наявності заперечень одного із батьків, документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Беручи до уваги вищевикладене, суд вважає, що батько дитини [PERSON] безпідставно створює перешкоди в перетинанні державного кордону малолітньому сину [PERSON], оскільки його доводи про неналежне виконання позивачкою її батьківських обов'язків по відношенню до їхньої спільної дитини є виключно суб'єктивними та не знайшли свого підтвердження, а негативні відносити між батьками не можуть бути підставою для обмеження прав дитини. Таким чином, відповідач перешкоджає нормальному розвитку та формуванню світогляду дитини, порушує її права на розвиток своєї особистості. З огляду на фактичні обставини справи, тимчасові поїздки за кордон позивача та її сина є однією з форм піклування здоров'ям дитини, її фізичним, духовним та моральним розвитком, а безвідповідальне відношення батька до сина не може бути перешкодою для тимчасових виїздів дитини за кордон у супроводі матері або третьої особи з дозволу матері. Вирішуючи питання про період виїзду дитини за кордон, суд вважає за доцільне визначити дану дату, датою ухвалення рішення у справі, тобто з 31 липня 2017 року. Підстави застосування негайного виконання рішення у відповідності до ст. 367 ЦПК України відсутні. Судові витрати та витрати на юридичну допомогу стягнути з відповідача.

Outcome: partial