Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом про розділ майна подружжя, набутого під час шлюбу, обгрунтовуючи його тим, що 18 серпня 2002 року вона уклала шлюб із відповідачем [PERSON]. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. У шлюбі знаходяться до теперішнього часу, шлюб між ними не розірвано. За час знаходження у шлюбі подружжям було придбано, зокрема, наступне майно. 10 листопада 2006 року за договором купівлі-продажу вони придбали двокімнатну квартиру, розташовану за адресою [ADDRESS]. 24 квітня 2008 року за договором міни, вони обміняли дану квартиру на квартиру, розташовану у м. Маріуполі за адресою [ADDRESS]. Договір міни підписував відповідач [PERSON], позивачка надавала письмову згоду на укладення договору міни. Також у квітні 2014 року вони придбали автомобіль ЗАЗ Vida, 2014 р.в. Вказаний автомобіль було зареєстровано на відповідача [PERSON]. Також позивач вказала, що вона проживає та зареєстрована у спірній квартирі за адресою [ADDRESS], відповідач мешкає та зареєстрований за іншою адресою - [ADDRESS]. Спірним автомобілем користується виключно відповідач. Оскільки і автомобіль і квартира є неподільними речами, які не можна розділити в натурі, враховуючи, що квартирою користується позивачка, а автомобілем користується виключно відповідач, просить розділити майно наступним чином: відповідачу виділити автомобіль ЗАЗ Vida, 2014 р.в., визнавши на за ним право особистої приватної власності на автомобіль, позивачу виділити квартиру, розташовану у м. Маріуполі за адресою [ADDRESS], визнавши за нею право особистої приватної власності на неї. Позивачка в судове засідання не зявилась, надала до суду заяву, у якій просила розглянути справу у її відсутності, просила позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, надав до суду заяву у якій позов визнав, просив розглянути справу за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Тому фіксація судового засідання технічними засобами не здійснювалась. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обгрунтованість позову та його задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно до ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу, виданого Маріупольським міським відділом РАЦС, 18 серпня 2002 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено шлюб, актовий запис № 479. Згідно до свідоцтва про народження дитини, виданого Жовтневим відділом РАЦС Маріупольського міського управління юстиції 16 березня 2012 року, у шлюбі у позивача та відповідача 21 лютого 2012 року народилась дитина [PERSON], актовий запис № 356. 10 листопада 2006 року за договором купівлі-продажу подружжя придбало двокімнатну квартиру, розташовану за адресою [ADDRESS]. Відповідно до договору міни від 24 квітня 2008 року, вони обміняли дану квартиру на квартиру, розташовану у м. Маріуполі за адресою [ADDRESS]. Згідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СХХ 502920, 10.02.2014 року відповідно до акту прийому-передачі товару, подружжям було придбано автомобіль ЗАЗ Vida, 2014 р.в., реєстраційний номер [NUMBER]. Автомобіль було зареєстровано на відповідача [PERSON]. Таким чином, вказане спірне майно було придбане подружжям під час шлюбу, що сторонами не оскаржується. Відповідно до розяснень, які містяться в п.22. Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі Постанова Пленуму) поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Оскільки позивач та відповідач не оскаржують, що вартість квартири та автомобіля є рівними, не оскаржують вартість майна, суд приходить до висновку, що у разі визнання права власності на квартиру за позивачем, а на автомобіль за відповідачем, права сторін порушено не буде. Згідно до розяснень, викладених в п.23 Постанови Пленуму спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Таким чином, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved