Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-12 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини у розмірі 309,00 грн., але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.03.2014 року та до досягнення дитиною повноліття, також з вимогою відновити дівоче прізвище позивачки на [PERSON]. Свої вимоги мотивувала тим, що 30.10.2010 року між сторонами укладено шлюб, від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. З кінця 2013 року сімейні відносини суттєво погіршились, між сторонами постійно виникають сварки, свідком яких стає неповнолітній син. На початку 2014 року позивачка переїхала до своїх батьків разом з дитиною. Позивачка самостійно утримує та виховує сина, відповідач не сплачує кошти на утримання дитини, не цікавиться його фізично-психологічним станом. Сторони припинили фактично шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства. Майнового спору та спору про місце проживання дитини не мають, син проживатиме з позивачкою. Сторони в суд не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Направили до суду заяви з проханням розглядати справу у їх відсутності, на розірванні шлюбу наполягали обидва. Відповідач зазначив, що зобов'язується сплачувати аліменти на утримання сина. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 30.10.2010 року, зареєстрованому Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1765 (а.с. 9), від шлюбу мають малолітнього сина -[PERSON], [INFO]. (а.с. 10). Спільне життя у сторін не склалось, вони не ведуть спільного господарства та не підтримують подружні стосунки. Спору майнового характеру між сторонами немає. Син проживає разом з позивачкою. Шлюб підлягає розірванню, оскільки встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу стали неможливими. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд вважає можливим відновлення дівочого прізвища позивачки на [PERSON] після розірвання шлюбу. У відповідності до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Вимога позивачки про стягнення аліментів на утримання дитини з 01.03.2014 року не підлягає задоволенню, оскільки [PERSON] не надано доказів того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача. При визначені розміру аліментів, суд враховує, що обов'язок по утриманню дитини, нормами діючого законодавства покладається на обох батьків та що відповідач тимчасово не працює. Суд вважає правильним стягнути з відповідача на користь позивачки на утримання сина 309,00 грн., але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 24.09.2014 року до досягнення дитиною повноліття. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати по справі в розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial