Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-13 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідачки про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що постановою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2019 року відповідачку визнано винуватою в скоєні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП України і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. за обставин, що [PERSON] 17 жовтня 2019 року по вул. Калініна в с. Калинівка, Солонянського району, Дніпропетровської області не вибрала безпечну швидкість руху скоїла наїзд на [PERSON] . В наслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачка знаходилась на стаціонарному лікуванні в КЗ «Солонянська ЦРЛ» ДОР» з 21 жовтня 2019 року по 01 листопада 2019 року. Позивачці були завдані легкі тілесні ушкодження, а саме гостра черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забій поперекового відділу хребта, грудної клітки. Крім того, внаслідок завданих тілесних ушкоджень у позивачки почалися постійні головні болі, які заважають їй працювати по домашньому господарству та жити повноцінним життям. Також позивачка зазнала великий обсяг фізичних, душевних та психічних страждань та значно погіршився стан її здоров`я. Відповідачка в добровільному порядку будь-яку допомогу на лікування не надавала, як і не надавала матеріальну допомогу, у зв`язку з чим позивачка вважає необхідним стягнути з відповідачки матеріальну шкоду в розмірі 1641 грн. та моральну в розмірі 5000 грн. Позивачка в судове засідання не з`явилась, приймала участь в судовому засіданні через повноважного представника. Представник позивачки в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Відповідачка в судовому засіданні позов визнала частково та не заперечувала проти стягнення з неї матеріальної шкоди в розмірі 1000 грн. та моральної шкоди в розмірі 2500 грн. на користь позивачки, в іншій частині вважала позовні вимоги безпідставними. Суд, вислухавши представника позивачки, відповідачку, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з таких підстав. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно постанови судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2019 року [PERSON] визнано винуватою в скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст.\~124 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. за обставин які мали місце 17 жовтня 2019 року о 12 год. 10 хв., біля буд. 100 по вул. Калініна в с. Калинівка, Солонянського району, Дніпропетровської області, де [PERSON] , керуючи автомобілем «Део Сенс», реєстраційний номер [NUMBER] , не вибрала безпечну швидкість руху та при виникненні небезпеки для руху не здійснила маневру для об`їзду перешкоди, внаслідок чого скоїла наїзд на [PERSON] . Постанова судді набрала законної сили 12 листопада 2019 року (а.с. 5). Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до\~ч. 1 ст. 1195 ЦК України\~фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Частинами 1, 6\~ст. 82 ЦПК України\~передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Постанова у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова, лише в питанні, чи мала місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином,суд вважає, що вина відповідачки у спричиненні тілесних ушкоджень позивачці встановлена рішенням суду і тому не підлягає доказуванню. Відповідно до висновку спеціаліста судово-медичного експерта № 141 від 13 жовтня 2019 року вбачається, що у [PERSON] виявлено легкі тілесні ушкодження, а саме гостра черепно-мозкова травма, струс головного мозку, що зумовили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше як три тижні (21 день) (а.с. 10). Як вбачається з виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 3410/590, [PERSON] перебувала на лікуванні з 21 жовтня 2019 року по 01 листопада 2019 року (а.с. 11). Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України - у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки відповідачкою визнано вимог позивачки в частині відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 1000 грн., при цьому вказані вимоги підтверджуються наявними чеками доданими позивачкою до позову, тому суд приймає визнання позову в цій частині відповідачкою. Що стосується вимог позивачки на відшкодування матеріальної шкоди саме в розмірі 1641 грн., то суд вважає, що такий розмір матеріальної шкоди позивачкою недоведений і тому вказані вимоги в такому розмірі задоволенню не підлягають. Вирішуючи вимоги про відшкодування позивачу моральної шкоди, суд приходить до такого висновку.\~ Згідно позовних вимог позивачка просить стягнути з відповідачки на її користь 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди заподіяної в наслідок дорожньо-транспортної пригоди. При цьому в судовому засіданні представник позивачки пояснив, що моральна шкода складається з моральних страждань які позивачка відчула і відчуває. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода може полягати, в тому числі, і у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно із п. 1 ч. 2\~ст. 1167 ЦК України,\~моральна шкода відшкодовується незалежно від вини, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться у п.\~9\~постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Тому суд оцінивши доводи представника позивачки та відповідачки, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає, що під час судового розгляду знайшов своє підтвердження факт заподіяння позивачці моральної шкоди, і визначаючи її розмір суд враховуючи, що діями відповідачки було заподіяно фізичні ушкодження, які зумовили короткочасний розлад здоров`я позивачки, вважає, що 2500 грн., це саме той розмір, який є достатнім для відшкодування заподіяних позивачці моральних страждань. Визначений позивачкою розмір 5000\~грн., суд вважає дуже завищеним і таким, що не відповідає рівню заподіяної моральної шкоди позивачці. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з [PERSON] матеріальної шкоди підлягають частковому задоволенню в сумі 1000 грн. та вимоги в частині стягнення з [PERSON] моральної шкоди в сумі 2500 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, з відповідачки підлягає стягненню на користь держави судовий збір, оскільки позивачка при зверненні з позовом до суду звільнена від цих витрат. На підставі викладеного, ст.ст. 23, 1167, 1187, 1188, 1195 ЦК України,

Outcome: partial