overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 30 вересня 2006 року між нею та відповідачем був укладений шлюб. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Сім'я фактично розпалася і протягом двох років сторони мешкають окремо. Дитина проживає разом з позивачкою, відповідач сплачує аліменти на утримання дитини. Спору про поділ спільного сумісного майна між сторонами не існує. Просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, судові витрати по справі покласти на відповідача. До початку судового засідання позивачка надала суду письмову заяву, якою просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, судові витрати по справі просить покласти на неї. Відповідач в судове засідання не з'явився по невідомим суду обставинам. Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Факт перебування сторін у шлюбних правовідносинах підтверджується копією свідоцтва про шлюб, з якої вбачається, що 30 вересня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб. Шлюбне прізвище позивачки - «[PERSON]». Факт наявності у сторін малолітньої дитини підтверджується копією свідоцтва про її народження. Враховуючи, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, відповідач в судове засідання не з'явився, суд знаходить, що подальше перебування сторін у шлюбі суперечить інтересам позивачки, тому суд вважає наявність фактів, якими вона обґрунтовує свої позовні вимоги, встановленою. Судові витрати по справі суд вважає за необхідне покласти на позивачку. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що З вересня 2002року до [INFO] року вона [PERSON] і [PERSON] проживали однією сім'єю по [ADDRESS], були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обв'язки, але не звернулися до державного органу реєстрації актів цивільного стану про реєстрацію шлюбу. [INFO] року [PERSON] помер. Після смерті [PERSON], відкрилася спадщина: житловий будинок з господарськими спорудами, який розташований за адресою [ADDRESS], який в свою чергу належав йому на праві приватної власності. За життя [PERSON], ним не був складений заповіт. Встановлення факту проживання однією сім'єю необхідно для визнання права спільної сумісної власності в порядку ст. 74 Сімейного кодексу України на майно, набуте за час спільното проживання з вересня 2002р. до [INFO] року, її [PERSON] і [PERSON] без реєстрації шлюбу. Також, встановлення юридичного факту нею проживання однією сім'єю з [PERSON] не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини має значення для належною оформлення права на спадщину та одержання свідоцтва про право на спадщину. Факт нею проживання однією сім'єю з [PERSON] без реєстрації шлюбу підтверджується довідкою №100 від 13.07.2014 року виданою Іларіонівською селищною Радою. Також факт нею проживання по [ADDRESS] однією сім'єю з [PERSON] з вересня 2002року до [INFO] року без реєстрації шлюбу можуть підтвердити свідки. В червні 2014 року, [PERSON] звернулась до Другої Синельниківської державної нотаріальної контори, з заявою, про видачу мені свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS]. 03.07.2014 року Державним нотаріусом Другої Синельниківської державної нотаріальної контори [PERSON] їй було видано постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії за №02-31 /934. Згідно постанови їй було відмовлено, в зв'язку з тим, що між мею, [PERSON] та померлим [PERSON] не просліджується факту родинних відносин. Позивачка просить суд встановити факт проживання [PERSON] і [PERSON] по [ADDRESS] Синельниківського району, Дніпропетровської, області, однією сім'єю без реєстрації шлюбу з вересня 2002 року до [INFO] року (день смерті). Визнані за нею [PERSON] після смерті [PERSON], право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Відповідачка [PERSON] надала суду письмові пояснення щодо позовних вимог, вона [PERSON], є рідною дочкою [PERSON]. Після смерті її батька [PERSON] [INFO] року відкрилася спадщина, в тому числі і на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS].

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-20 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що її мати [PERSON] перебувала з відповідачем у шлюбі з 1994 року по березень 1999 року, відповідач є її рідним батьком. Рішенням Синельниківського районного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2000 року з відповідача на утримання позивачки були стягнені аліменти на користь її матері. [INFO] року позивачці виповнилося 18 років і стягнення аліментів з відповідача припинено. Зазначає, що на даний час вона є учнем «Дніпропетровського монтажного технікуму» з терміном навчання до 30 червня 2017 року. Усі витрати на навчання та матеріальне утримання позивачки на даний час несе її мати, у зв'язку з чим просить суд стягнути з відповідача аліменти на її утримання на час навчання в розмірі ? частини всіх видів його заробітку (доходу). До початку судового засідання сторони надали суду письмові заяви, якими просять розглянути справу без їх участі. Позивачка підтримує позовні вимоги, відповідач не заперечує проти їх задоволення. Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи, знаходить, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч.1 ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено, що позивачка є рідною донькою відповідача, що підтверджується копією свідоцтва про її народження. З довідки відділення Дніпропетровського монтажного технікуму від 29 травня 2014 року вбачається, що [PERSON] є студенткою першого курсу спеціальностіБЄ-13/9 01 вересня 2013оку по 30 червня 2017 року. Таким чином, суд вважає наявність фактів, якими позивачка обґрунтовує свої позовні вимоги, встановленою. Оскільки позивачка при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів від сплати судового збору звільняється, судовий збір в розмірі 243,60 грн. підлягає стягненню з відповідача у відповідності до ч.3 ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що їй на праві власності на підставі договору дарування від 18 травня 2001 року належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS]. Відповідач є зареєстрованим у зазначеній квартирі, однак з 25 грудня 2013 року в ній не проживає, участі у витратах на утримання квартири не приймає, чим створює порушення прав власника квартири. Позивачка просить суд усунути порушення прав власника шляхом зняття відповідачки з реєстрації із вищезазначеного житлового будинку. Позивачка в судове засідання не з'явилася, однак завчасно надала суду письмову заяву, якою просить розглянути справу без її участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився і з повернутого конверту вбачається, що за місцем реєстрації він не проживає. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився по невідомим суду обставинам. Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи, знаходить, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Факт належності позивачці квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], підтверджується копією технічного паспорту на квартиру, що знаходиться у власності громадянина. Факт реєстрації відповідача у належному позивачці житловому будинку з 06 грудня 2013 року вбачається з довідки підрозділу ГУДМС України в Дніпропетровській області. Факт не проживання позивача у належній позивачці квартирі з 25 грудня 2013 року по даний час випливає з Акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 04 лютого 2015 року, а також з повернутого на адресу суду конверту з зазначенням про не проживання відповідача за вказаною адресою. У відповідності до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст.17 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. У ст.391 ЦК України зазначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, позивачка є власником зазначеної квартири і реєстрація відповідача у ній дійсно створює їй перешкоди у розпорядженні квартирою, у зв'язку з чим суд вважає наявність фактів, якими позивачка обґрунтовує свої позовні вимоги, встановленою. Оскільки позовні вимоги задоволені, понесені позивачкою судові витрати по справі підлягають стягненню з відповідача на її користь у відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В позовній заяві вказувала, що з відповідачем знайома з часів навчання у школі. У вересні 2008 року відповідач запропонував їй стати дружиною і вони почали проживати в будинку її батьків. Шлюбні відносини він обіцяв оформити в органах РАГС при досягненні ним повноліття. З вересня 2008 року по вересень 2009 року вони з відповідачем перебували у фактичних шлюбних відносинах, вели спільне господарство. [INFO] року у них народився син [PERSON]. Оскільки на час народження дитини відповідач був неповнолітнім, шлюб офіційно не був зареєстрований, реєстрація сина була проведена на прізвище позивачки. У вересні 2009 року відповідач повністю припинив будь-які стосунки з нею, не бажає визнавати себе батьком дитини., не приймає участі в її утриманні, що й змусило позивачку звернутися до суду. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримала в повному обсязі Відповідач позов визнав повністю. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову. З копії свідоцтва про народження вбачається, що позивачка є матір'ю [PERSON], [INFO]. Згідно довідки Шрамківської селищної ради від 04.02.2015 року № 197 позивачка проживає разом з сином. Відповідач визнав факт свого батьківства. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати свої дітей до досягнення ними повноліття. Заявлений позивачкою розмір суд вважає обґрунтованим, таким, що відповідатиме інтересам дитини, відповідач визнав позов в цій частині. Судові витрати відповідно до ч.1, 3 ст.88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-28 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою №113 в будинку №69 по пр.Металургів в місті Маріуполі, оскільки відповідач не проживає в квартирі тривалий час, комунальні послуги не сплачує. В судове засідання позивачка не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягала на задоволенні позову. Не заперечувала проти ухвалення у справі заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причину неявки не повідомив. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи зі згоди позивача та без фіксації судового процесу технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до договору дарування від 17.06.2016р. квартира [ADDRESS] належить позивачці [PERSON] З особового рахунку №8713 на вказану квартиру вбачається, що в квартирі зареєстрований також [PERSON] з 02.02.1996р. Як вбачається з акту ТОВ «Житло-Плюс» від 06.07.2016р. зазначена особа [PERSON] не проживає за вказаною адресою з 2007р. Виходячи з положень ст. ст. 16, 391, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному власником. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, судом встановлено, що відповідач на день ухвалення судового рішення не мешкає в приміщенні квартири [ADDRESS] більше року, а також не встановлено поважність причин відсутності [PERSON] На підставі ст. ст. 16, 391, 386, 405 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою №5 в будинку №85 по вул. Фонтанній в місті Маріуполі, оскільки відповідач не проживає в квартирі тривалий час, комунальні послуги не сплачує. В судове засідання позивачка не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягала на задоволенні позову. Не заперечувала проти ухвалення у справі заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причину неявки не повідомив. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи зі згоди позивача та без фіксації судового процесу технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до реєстраційного свідоцтва Маріупольського БТІ від 01.07.1994р. (реєстровий №35768) квартира [ADDRESS] належить позивачці [PERSON] З особового рахунку №074/4005 на вказану квартиру вбачається, що в квартирі зареєстрований [PERSON] з 14.05.1996р. по даний час. Як вбачається з акту ТОВ «Житло-25» від 30.05.2016р. зазначена особа не проживає за вказаною адресою з січня 2014р. Виходячи з положень ст. ст. 16, 391, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному власником. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, судом встановлено, що відповідач на день ухвалення судового рішення не мешкає в приміщенні квартири [ADDRESS] більше року, а також не встановлено поважність причин відсутності [PERSON] На підставі ст. ст. 16, 391, 386, 405 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою про визнання відповідача таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS], оскільки він без поважних причин не проживає за вказаною адресою з вересня 2011 року. В заяві вказала, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування житлового будинку від 18.05.2002р. Позивачка та відповідач з 1986 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду від 04.03.2013р. було розірвано. [PERSON] фактично є єдиним наймачем та власником зазначеного домоволодіння, а відповідач вже не є членом сім'ї власника домоволодіння, проте позивачка змушена сплачувати комунальні послуги за відповідача, який зареєстрований в домоволодінні, але не проживає більше ніж два роки. Тому, позивачка просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком. В судове засідання позивачка надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримку позовних вимог, якою не заперечувала проти заочного розгляду справи у разі неявки відповідача. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений у встановленому законом порядку. Враховуючи думку позивачки, суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] з належними до нього будівлями подвір'я на підставі договору дарування від 18.05.2002р., посвідченого державним нотаріусом Другої маріупольської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в Маріупольському бюро технічної інвентаризації 22.05.2002р., за реєстрованим № 20369. (а.с.8-9). Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 04.03.2013р., що набрало законної сили 05.04.2013р. шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 06 вересня 1986р. розірвано. (а.с.10). На час розгляду справи в будинку [ADDRESS] зареєстровані: позивачка [PERSON] з 04.06.2002 року та як члени її сім'ї син - [PERSON], [INFO] та чоловік - відповідач [PERSON], [INFO]. (а.с.12,13). Відповідач не проживає за вказаною адресою без поважних причин більше ніж один рік, а саме з вересня 2011 року, що підтверджується актом від 17.03.2014 року, складеним Головою КСН «Селище Моряків» (а.с. 13). Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, оскільки відповідач не проживає у вказаному будинку понад один рік без поважних причин, іншої домовленості про збереження за ним права користування домоволодінням між ним та власником не було, суд вважає, що він втратив право користування даним жилим приміщенням. На підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України, ст.ст. 72, 156 ЖК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, в якій вказала, що відповідно до ордеру №944 від 22.01.1969 року було надано право заняття її родині чотирикімнатної квартири [ADDRESS]. На теперішній час у вказаній квартирі залишаються зареєстрованими позивачка та її син - [PERSON], проте фактично проживає лише позивачка, а відповідач добровільно в квартирі не мешкає більше двох років, оскільки виїхав на постійне місце проживання до Автономної Республіки Крим, що підтверджується актом від 15.07.2014 року. Точне місцезнаходження відповідача на теперішній час є невідомим, його особисті речі у вказаній квартирі відсутні, витрати на сплату комунальних послуг відповідач не несе, тому просить визнати його таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Позивачка надала суду заяву з клопотанням розглянути справу у її відсутність, просила позовні вимоги задовольнити та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку шляхом оголошення в пресі. Представник третьої особи до судового засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Враховуючи те, що по справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалив рішення при заочному розгляді, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, та відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно особового рахунку [NUMBER] з урахуванням рішення виконавчого комітету Маріупольської міської ради №129/8 від 23.07.2014 року у квартирі [ADDRESS] зареєстровані позивачка, яка є основним квартиронаймачем, та її син - [PERSON], [INFO]. Згідно акту ККП «КК «Західна» від 15.07.2014 року [PERSON] за вказаною адресою не проживає з 2012 року по теперішній час. Відповідно до ч.2 ст.64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Суд вважає, що відповідач, який не проживає без поважних причин в спірній квартирі більше 6 місяців та не припиняє своєї реєстрації в ній, не здійснює обов'язки щодо утримання майна, не сплачує комунальних платежів, у зв'язку чим порушує права позивачки, покладаючи на неї додаткові витрати, тому вимоги позивачки обґрунтовані і позов слід задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved