overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на частку спільного сумісного майна подружжя. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка та відповідач з 12.11.1993 року по 19.09.2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу сторони мають трьох дітей. В період шлюбу вони сумісно придбали майно, а саме двокімнатну квартиру [ADDRESS], покупцем квартири згідно договору купівлі продажу був відповідач. Вирішити питання про розподіл майна в добровільному порядку сторони не можуть. Тому позивачка просить суд визнати за нею право власності на ? частину вказаної квартири. Представник позивачки та позивачка надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, на позові наполягали, не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не зявився та не повідомив про причини неявки, від нього не надійшло відзиву та заяви про розгляд справи за його відсутності. Тому суд відповідно до ст. 281 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка та відповідач з 12.11.1993 року по 19.09.2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу сторони мають трьох дітей. В період шлюбу вони сумісно придбали майно, а саме двокімнатну квартиру [ADDRESS], покупцем квартири згідно договору купівлі продажу виступив відповідач. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти які належали їй, йому особисто. Таким чином суд приходить до висновку що вказана квартира є спільною сумісною власністю подружжя позивачки та відповідача, та за позивачкою слід визнати право власності на ? частину вказаної квартири. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути 3180 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на частку спільного сумісного майна подружжя. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі. Шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . В період шлюбу вони сумісно придбали майно, а саме квартиру [ADDRESS] . Вирішити питання про розподіл майна в добровільному порядку сторони не можуть. Тому позивачка просить суд визнати вказану квартиру спільним сумісним майном подружжя та визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаної квартири. Відповідач відзив на позовну заяву не надав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі. Шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . В період шлюбу вони сумісно придбали майно, а саме квартиру [ADDRESS] . Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти які належали їй, йому особисто. Таким чином суд приходить до висновку що вказана квартира є спільною сумісною власністю подружжя позивачки та відповідача, та за позивачкою слід визнати право власності на 1/2 частину вказаної квартири. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути 3993 грн. 30 коп. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-17 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на частку спільного сумісного майна подружжя. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі. Шлюб між сторонами розірвано. В період шлюбу вони сумісно придбали майно, а саме Ѕ частину квартири [ADDRESS] . Вирішити питання про розподіл майна в добровільному порядку сторони не можуть. Тому позивачка просить суд визнати вказану Ѕ частину квартири спільним сумісним майном подружжя та визнати за нею право власності на 1/4 частину вказаної квартири. Позивачка надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на позові наполягала. Відповідач надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі. Шлюб між сторонами розірвано. В період шлюбу вони сумісно придбали майно, а саме Ѕ частину квартири [ADDRESS] . Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти які належали їй, йому особисто. Таким чином суд приходить до висновку що вказана Ѕ частина квартири є спільною сумісною власністю подружжя позивачки та відповідача, та за позивачкою слід визнати право власності на 1/4 частину вказаної квартири. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути 2914 грн. 26 коп. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на частку спільного сумісного майна подружжя. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі. Шлюб між сторонами розірвано. В період шлюбу вони сумісно придбали майно, а саме однокімнатну квартиру [ADDRESS], покупцем квартири згідно договору купівлі продажу був відповідач. Вирішити питання про розподіл майна в добровільному порядку сторони не можуть. Тому позивачка просить суд визнати вказану квартиру спільним сумісним майном подружжя та визнати за нею право власності на ? частину вказаної квартири. Представник позивачки надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на позові наполягав, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не зявився та не повідомив про причини неявки, від нього не надійшло відзиву та заяви про розгляд справи за його відсутності. Тому суд відповідно до ст. 281 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі. Шлюб між сторонами розірвано. В період шлюбу вони сумісно придбали майно, а саме однокімнатну квартиру [ADDRESS], покупцем квартири згідно договору купівлі продажу виступив відповідач. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти які належали їй, йому особисто. Таким чином суд приходить до висновку що вказана квартира є спільною сумісною власністю подружжя позивачки та відповідача, та за позивачкою слід визнати право власності на ? частину вказаної квартири. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути 2245 грн. 14 коп. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 24 лютого 2006 року помер її дідусь [PERSON], який під час життя склав заповідальне розпорядження, заповідавши все своє майно, що належатиме йому на час смерті позивачці [PERSON] Після відкриття спадщини позивачка звернулася до державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини,однак, не змогла надати нотаріусу оригінали правовстановлюючих документів на нерухоме майно, оскільки їх було втрачено. 15 грудня 2016 року, своєю постановою, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів. У судове засідання позивачка не зявилася, про дату та час розгляду справи сповіщалася, надала суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд розглядати справу у її відсутності. Представник відповідача у судове засідання не зявився, надав суду заяву, відповідно до якої Новосільська сільська рада Ренійського району Одеської області заперечень на позов не має та просить розглядати справу у відсутності представника. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, 24 лютого 2006 року помер дідусь позивачки [PERSON], який під час життя склав заповідальне розпорядження, заповідавши все своє майно, що належатиме йому на час смерті [PERSON] Після відкриття спадщини позивачка звернулася до державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак, не змогла надати нотаріусу оригінали правовстановлюючих документів на нерухоме майно, оскільки їх було втрачено. 15 грудня 2016 року, своєю постановою, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів. Так, відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. А, відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частина 5 ст. 1268 ЦК України передбачає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, суд вважає, що позивач не зміг надати нотаріусу оригінали правовстановлюючих документів з поважних причин, а тому позов має бути задоволено. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права на земельну ділянку(пай). Позивачка просить визнати за нею, [PERSON] право на земельну ділянку(пай). Зобов»язати Шпилівську сільську раду задовольнити потребу в земельній ділянці [PERSON] за рахунок земель запасу,які були передані в резервний фонд Шпилівської сільської Ради, після розпаювання земель СГВК «НИВА». Зобов»язати Іванківську районну державну адміністрацію надати дозвіл [PERSON] на розробку проекту документації із землеустрою,щодо відведення земельної ділянки у власність на земельну частку(пай). Відповідно до ч.3 ст. 209 ЦПК України, у зв»язку із складністю справи, слід проголосити вступну та резолютивну частину рішення,надавши сторонам право ознайомитися з мотивованим рішенням 23 грудня 2016 року.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що [INFO] померла її тітка, [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з земельної частки (паю) площею 5,47 в умовних кадастрових гектарах (площею 4,35 у фізичних гектарах (рілля)), номер ділянки на плані № [NUMBER] згідно сертифікату КР № 0086417 на право на земельну частку (пай), що розташована на території Кальниболотської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області. Заповіт за життя тітка не складала. На день смерті [PERSON] проживала з нею. Вона, як племінниця померлої, є єдиною її спадкоємицею. 29.03.2019 року з листа начальника Відділу у Новоархангельському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області вих. № 5/147-19 їй стало відомо, що у відповідності до Книги записів сертифікатів на право на земельну частку (пай) по КСП «Україна» Кальниболотської сільської ради Новоархангельського району зареєстровано сертифікат на право на земельну частку (пай) серія КР № 0086458 від 09.06.1997 року на земельну частку(пай) розміром 5,47 в умовних кадастрових гектарах на ім`я [PERSON] , але власницею не був отриманий. Постановою від 18.09.2020 року приватним нотаріусом Новоархангельського районного нотаріального округу Степаненко Р.Г. їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу. Оскільки спір про визнання права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення є спором про спадкування, належним відповідачем у зазначених спорах є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності - відповідна територіальна громада в особі сільської, селищної ради. Районні державні адміністрації можуть бути залучені в якості третіх осіб у випадках, якщо спірні земельні ділянки сільськогосподарського призначення знаходяться за межами населених пунктів. Сільські, селищні ради можуть бути залучені в якості третіх осіб у спорах щодо земельних ділянок, які знаходяться на території відповідної ради. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай), є звернення спадкоємця з вимогою про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Враховуючи те, що згідно зі ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника, а ст. 25 цього кодексу передбачено, що здатність мати цивільні права та обов`язки ( в тому числі право власності ) припиняється в момент смерті, тому

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-27 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування посилаючись на те, що вона є власником земельної частки (паю) розміром 1,44 в умовних кадастрових гектарах, проте сертифікат серії ХМ №0314783 на право на земельну частку (пай) виданий Капустянською сільською радою в колишньому КСП ім.Ватутіна с.Капустяни був втрачений за невідомих обставин. В місцевій газеті «Наддністрянська правда» було надруковано оголошення про втрату сертифіката та визнання його недійсним. Позивачка не може здати земельну ділянку в оренду, а тому звернулась до суду за захистом своїх прав. Позивачка в судове засідання не зявилась, подала до суду заяву про слухання справи без її участі, позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання свого представника не направив, подав до суду заяву, в якій позов визнав, просить розглянути справу за його відсутності. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. За списком громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства, що є додатком до державного акту на право колективної власності на землю серії ХМ №007, виданого КСП «ім.Ватутіна», прізвище [PERSON] прописано за №501. Відповідно до повідомлення відділу Держземагенства у Новоушицькому районі Хмельницької області № М-358/0-378/6-15 від 26 червня 2015 року [PERSON] було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХМ №0314783 на території Капустянської сільської ради Новоушицького району Хмельницької області. З повідомлення розміщеного в газеті Надністрянська правда від 17 квітня 2015 року суд вбачає, що сертифікат серії ХМ №0314783 на земельну частку (пай) розміром 1,44 га, виданий Капустянською сільською радою Новоушицького району Хмельницької області, визнаний недійсним. Згідно із п. «а» ч.3 ст.152 ЗК України, «захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав». Відповідно до п.17 Перехідних положень Земельного Кодексу України, сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Крім того, відповідач позов визнав. Згідно з ч.4\~ ст.174 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності на те законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин суд приймає визнання позову і задовольняє його, оскільки судом встановлені всі обставини, які дають позивачу право на визнання його права на земельну частку (пай).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-15 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права на земельну частку (пай). Позивачка просить визнати її право на земельну частку(пай) в СТОВДружба. В уточненій позовній заяві позивачка просить визнати за нею, [PERSON] право на земельну частку (пай) по Вовчківській сільській раді як пенсіонеру з числа членів колгоспу СТОВДружба. Виділити належну їй земельну частку(пай) із земель запасу чи резерву Вовчківської сільської ради, у разі неможливості виділити із земель іншої сільської ради поближче до її місця проживання. Так як для виготовлення мотивованого рішення необхідно багато часу, відповідно до ч.3 ст. 209 ЦПК України слід оголосити вступну та резолютивну частини рішення, надавши сторонам право ознайомитися з мотивованим рішенням 20 травня 2014 року.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права на земельну частку (пай). Позивачка просить визнати її право на земельну частку(пай) в СТОВ»Дружба». В уточненій позовній заяві позивачка просить визнати за нею,[PERSON] право на земельну частку (пай) по Вовчківській сільській раді як пенсіонеру з числа членів колгоспу СТОВ»Дружба». Виділити належну їй земельну частку(пай) із земель запасу чи резерву Вовчківської сільської ради, у разі неможливості виділити із земель іншої сільської ради поближче до її місця проживання. Так як для виготовлення мотивованого рішення необхідно багато часу, відповідно до ч.3 ст. 209 ЦПК України слід оголосити вступну та резолютивну частини рішення, надавши сторонам право ознайомитися з мотивованим рішенням 20 травня 2014 року.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання угоди - договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], зареєстрованого на Універсальній товарній біржі «Гарант-Україна» 15.05.2002 р. - дійсною, з тих підстав, що вказана квартира належить їй за біржовим контрактом, який не посвідчений нотаріально. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з вищевказаних підстав, наполягала на задоволенні позову та додатково пояснила, що подарувала своєму сину, відповідачу по справі, належну їй ? частини квартири [ADDRESS] А відповідач замість вказаної частини квартири придбав для неї спірну квартиру, але за його кошти. Грошей за спірну квартиру вона відповідачу не платила. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що спірна квартира була куплена ним за свої кошти за біржовим контрактом. Позивачка йому за біржовим контрактом від 15.05.2002 року грошей за квартиру не сплатила, тому у задоволенні позову просив відмовити. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 15.05.2002 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено біржовий контракт (договір купівлі-продажу) №838, відповідно до якого відповідач продав позивачці належну йому квартиру [ADDRESS] за 5683 грн. Частиною 1 ст.3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В силу ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 3 ст.10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні, а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. У відповідності до ст. 220 ЦК України угода, що підлягає нотаріальному посвідченню може бути визнана судом дійсною, якщо фактично виконана сторонами. Таким чином з огляду на вищевикладене, укладений 15 травня 2002 року між [PERSON] та [PERSON] біржовий контракт (договір купівлі-продажу) № 838 на Універсальній товарній біржі «Гарант-Україна» не може бути визнаний дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України, оскільки умови вищевказаного біржового контракту (договору купівлі - продажу) стосовно продажу квартири [ADDRESS] не виконані. Тому позов задоволенню не підлягає. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed