Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що вона є донькою [PERSON], якому належить 55/100 частини домоволодіння № 7 по вул. Зарічній у м. Дніпро на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 08.08.1985 року, посвідченого Четвертою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром №2-2533, зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу №445 за реєстровим №86. Відповідачці по справі [PERSON] належить 45/100 частини будинку №7 по вул. Зарічній у м. Дніпро на підставі договору дарування від 19.05.1994 року, посвідченого Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром №2-1542, зареєстрованого в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу №445 за реєстровим №86. 20.11.1999 року [PERSON] склав заповіт, яким все належне йому майно заповідав позивачці [PERSON]. Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №1595. [PERSON] помер 18.02.2016 року, актовий запис №288 від 19.02.2016 року. Єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] є його донька [PERSON], яка належним чином прийняла спадщину, оскільки на момент смерті проживала разом зі спадкодавцем у домоволодінні №7 по вул. Зарічній у місті Дніпро та була зареєстрована за даною адресою. Також у встановлений законом строк позивачка звернулась із заявою про прийняття спадщини після смерті батька до державного нотаріуса Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори на спадкове майно. Постановою державного нотаріуса Четвертої Дніпропетровської Державної нотаріальної контори [PERSON] від 10.09.2016 р. позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 55/100 частини домоволодіння №7 по вул. Зарічній у м. Дніпро, оскільки відповідно до довідки КП «ДМБТІ» ДОР №12118 від 01.09.2016 року між співвласниками житлового будинку ([PERSON] та [PERSON]І.) складено акт часток, згідно з яким частка спадкодавця [PERSON] складає 32/100 частини, а частка [PERSON] становить 68/100 частини. Посилаючись на те, що вказаний акт не було зареєстровано належним чином за життя спадкодавця, тому позивачка просила визнати за нею право власності на 55/100 частини домоволодіння №7 по вул. Зарічній у місті Дніпро в порядку спадкування за заповітом після [PERSON], який помер 18.02.2016 року. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд задовольнити позов. Представник відповідача територіальної громади в особі Дніпровської міської ради [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечувала, посилаючись на те, що спір між позивачкою та Дніпровською міською радою відсутній. Відповідачка [PERSON] проти позову не заперечувала та зазначила, що вона є співвласником 45/100 частини домоволодіння №7 по вул. Зарічній у місті Дніпро, за життя [PERSON] між співвласниками спірного домоволодіння складено акт часток, згідно з яким частка [PERSON] складала 32/100 частини, а її частка становила 68/100 частини, однак цей акт належним чином не було зареєстровано, тому частки залишились відповідно до первісних правовстановлюючих документів. Представник третьої особи Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори у судове засідання не зявився, просив розглянути справу у відсутність його представника, про що надав відповідну заяву та копію спадкової справи, яка долучена до матеріалів даної справи. Вислухавши пояснення сторін та представника Дніпропетровської міської ради, дослідивши матеріали цивільної та спадкової справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є донькою [PERSON], якому на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 08.08.1985 року, посвідченого Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром №2-2533, належить 55/100 частини домоволодіння №7 по вул. Зарічній ум. Дніпро. Інші 45/100 частини будинку № 7 по вул. Зарічній у м. Дніпро на підставі договору дарування від 19.05.1994 року, посвідченого Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром № 2-1542, належать [PERSON]. З матеріалів спадкової справи вбачається, що 20.11.1999 року [PERSON] склав заповіт, яким все належне йому майно заповідав позивачці [PERSON]. Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим №1595. [PERSON] помер 18.02.2016 року, актовий запис №288 від 19.02.2016 року. Спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] є його донька [PERSON], яка належним чином прийняла спадщину, оскільки на момент смерті проживала разом зі спадкодавцем у домоволодінні №7 по вул. Зарічній у місті Дніпро та була зареєстрована за даною адресою, що факт підтверджується довідкою голови квартального комітету від 20.03.2016 року. У встановлений законом строк позивачка звернувся із заявою про прийняття спадщини після смерті батька. Постановою державного нотаріуса Четвертої Дніпропетровської Державної нотаріальної контори [PERSON] від 10.09.2016 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 55/100 частини домоволодіння, оскільки між співвласниками житлового будинку - [PERSON] та [PERSON] складено акт часток, згідно якого частка спадкодавця - [PERSON] складає 32/100 частини, а частка [PERSON] становить 68/100 частини, однак цей акт не зареєстровано належним чином, що це потягло за собою зміни часток співвласників у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також: у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. ст. 1217, 1218, 1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. \~\~\~\~ Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року за № 7 розяснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі чи приватного нотаріуса свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно зі ст. 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Приймаючи до уваги, що позивачка є спадкоємцем за заповітом, інших спадкоємців після смерті [PERSON] крім неї немає, позивачка належним чином прийняла спадщину після смерті свого батька, однак у позасудовому порядку не має можливості отримати свідоцтво про прийняття спадщини, тому суд вважає визнати за [PERSON] право власності на 55/100 частини домоволодіння №7 по вул. Зарічній у м. Дніпро в порядку спадкування за заповітом після [PERSON], який помер 18.02.2016 року. Витрати по справі суд вважає віднести на рахунок сторони, що їх понесла, оскільки вимог про повернення судового збору позивачка не заявляла.

Outcome: approved