Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про встановлення факту, що має юридичне значення, про визнання права та зобов`язання вчинити певні дії, посилаючись на те, що підставою для її звернення до суду є бажання реалізувати своє право на земельну частку (пай) по Скалівській сільській раді Новоархангельського району Кіровоградської області у середньому розмірі земельної частки (паю) із земель колишнього КСП «Вись», в порядку спадкування після [PERSON] за правом представлення після її матері [PERSON] . Перебуваючи у жовтні 2019 року в селі Скалева Новоархангельського району Кіровоградської області, з усної розмови з жителями села, вона дізналася про те, що особи, які мали право на земельну частку (пай) при розпаюванні землі та не були включені до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) з земель КСП «Вись», були включені до цього списку вже після розпаювання землі та отримали земельну частку у встановленому законом порядку. В селі Скалева народилися, виросли та працювали мої батьки: [PERSON] та [PERSON] та батьки її матері: [PERSON] ([INFO]-[INFO]) та [PERSON] ([INFO]-[INFO]). Зокрема, [PERSON] працювала у колгоспі ТОВ «Вись» з 1951 по 1966 рік, що підтверджується довідкою, виданою 10 грудня 2019 року ТОВ «Вись» Новоархангельського району Кіровоградської області. [PERSON] на час розпаювання землі КСП «Вись» не була включена до списку осіб, оскільки мала похилий вік та проживала до своєї смерті у своєї доньки [PERSON] , в с. Созонівка Кіровоградського району Кіровоградської області і похована на кладовищі цього села. Її мама [PERSON] прийняла у спадок від [PERSON] всі права та обов`язки, які існували на час відкриття спадщини у [PERSON] , в тому числі і право на витребування земельної ділянки (паю), який їй належав в с. Скалева Новоархангельського району Кіровоградської області. При цьому зазначила, що коли спадкоємці проживали зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, він вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців не повідомить нотаріуса про відмову від спадкування. Її мама [PERSON] не відмовлялась від прийняття спадщини після своєї матері [PERSON] . Після смерті її мами нею було прийнято спадщину в повному обсязі (відповідно рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 25.11.2015 року), в тому числі і права, які були передані їй її матір`ю - [PERSON] , внучкою якої вона є. Зазначила, що [PERSON] до виходу на пенсію працювала у колгоспі села Скалева, але до списку осіб на розпаювання землі не потрапила, так як книги трудового стажу і заробітку колгоспника на той момент були відсутні, оскільки не велись. При цьому, трудовий стаж її бабусі [PERSON] підтверджується довідкою ТОВ «Вись», правонаступника колгоспу ім. Леніна, де працювала [PERSON] . [PERSON] була членом колгоспу «Ленінський шлях» (1945-1987 р .р.) правонаступником якого є КСП «Вись» (правонаступником якого є ТОВ «Вись»), а тому мала право на отримання земельної частки (паю), але не реалізувала це право за життя через безпідставну невидачу сертифікату про право власності на земельну ділянку. В зв`язку з не включенням [PERSON] до списків осіб, що мають право на земельну частку (пай) та тим, що сертифікат про право на земельну частку (пай) на її ім`я не видався, то вона і не була включена до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) з земель КСП «Вись». Однак сертифікат на земельну частку (пай) [PERSON] не отримала, що не позбавляє її самого права на земельну частку (пай), яке існує в неї з часу ухвалення рішення сільською радою, на підставі якого видано державний акт на право колективної власності на землю КСП «Вись», тобто з 1996 року. Щодо встановлення факту, що має юридичне значення. Здійснити своє право на спадкування майна, яке входить до складу спадщини, вона може лише встановивши факт родинних зв`язків з [PERSON] , яка є її рідною бабусею. Факт родинних відносин підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] ; копією витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження [PERSON] ; копією витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію шлюбу [PERSON] та [PERSON] ; копією свідоцтва про смерть [PERSON] , копією рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 25.11.2015 року; копією паспорту [PERSON] ; копією свідоцтва про смерть [PERSON] . З огляду на викладені обставини, просила встановити факт, що має юридичне значення про те, що вона доводиться рідною онукою [PERSON] , яка померла [INFO] в с. Созонівка Кіровоградського району Кіровоградської області. Вона, як спадкоємиця, яка прийняла спадщину після смерті своєї матері вважала, що має право на пай в порядку спадкування після своєї бабусі - [PERSON] . [PERSON] була донькою спадкодавця і спадкоємцем першої черги за законом (стаття 1261 ЦК України). Виходячи із вищенаведених положень закону та фактичних обставин, [PERSON] має право спадкування після смерті [PERSON] за правом представлення своєї матері [PERSON] , яка померла до відкриття спадщини стосовно земельної ділянки (паю), тобто є спадкоємцем за законом першої черги за правом представлення. Враховуючи національне законодавство вважала, що будь-яких умов чи обмежень, недотримання яких, матиме наслідком невнесення у списки осіб які мають право на земельну частку (пай) особи, яка була членом сільськогосподарського підприємства на час передачі у колективну власність землі. На її думку, [PERSON] без законних на те підстав було позбавлено права на земельну ділянку (пай). З огляду на викладене, оскільки будучи спадкоємицею, яка прийняла спадщину в порядку спадкування після смерті її матері [PERSON] (відповідно рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 25.11.2015 року), в тому числі і права, які були передані їй її матір`ю - [PERSON] (яка до самої смерті була членом колишнього сільськогосподарського підприємства «Вись» Скалівської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області, із земель колективної власності вказаного господарства), внучкою якої вона є, і тому має право на спадкове майно - середню земельну частку (пай), яка належала померлій. Даний спір підлягає розгляду в судовому порядку, оскільки іншим шляхом його вирішити не можливо, а набуття [PERSON] права на земельну частку (пай) не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Щодо строку позовної давності, зазначила, що вона дізналась у жовтні 2019 року і тому, враховуючи відкриття спадщини після смерті її матері - матері [PERSON] (відповідно рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 25.11.2015 року), в тому числі і права, які були передані їй її матір`ю - [PERSON] , внучкою якої є вона. Отже, з огляду на викладені обставини, оскільки про порушення її права вона дізналася у 2019 році, вже після відкриття спадщини, що свідчить про можливість застосування загального строку позовної давності, встановленого статтею 257 ЦК України. Просила суд встановити факт, що має юридичне значення про те, що вона доводиться рідною онукою [PERSON] , яка померла [INFO] в селі Созонівка Кіровоградського району Кіровоградської області. Поновити їй строк на звернення до суду з даним позовом. Визнати за нею право на земельну частку (пай) по Скалівській сільській раді Новоархангельського району Кіровоградської області, як члена колективного сільськогосподарського підприємства «Вись». Зобов`язати Скалівську сільську раду Новоархангельського району Кіровоградської області виділити їй земельну частку (пай) із земель колишньої колективної власності КСП «Вись», яка в межах Закону України 2498-VIII від 10 липня 2018 року належить до земель комунальної форми власності. Витрати по сплаті судового збору залишити за нею. Відповідач скористався своїм право та надав суду відзив на позовну заяву, в якому зокрема зазначив, що в провадженні Новоархангельського районного суду Кіровоградської області перебуває справа за позовом [PERSON] до Скалівської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області, третя особа - ТОВ «Вись» про визнання в порядку спадкування за законом права на земельну частку (пай). Щодо визнання права на земельну частку (пай) по Скалівській сільській раді за [PERSON] . Так, [PERSON] проживала у с. Скалева та працювала у колгоспі «Вись» з 1951р. по 1966 р., що підтверджено, серед іншого довідкою, яка видана ТОВ «Вись». Однак, на час розпаювання земель КСП «Вись» [PERSON] не була включена до списку осіб, оскільки через похилий вік проживала у своєї доньки [PERSON] в с. Созонівка Кіровоградського району, де в подальшому була і похована. [PERSON] , яка є матір`ю позивачки, прийняла у спадок від [PERSON] всі права та обов`язки, які існували на час відкриття спадщини у [PERSON] , в тому числі і право на витребування земельної частки (паю), який їй належав в с. Скалева Новоархангельського району. Після смерті [PERSON] - позивачкою прийнято спадщину в повному обсязі, що підтверджується рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 25.11.2015 року, що свідчить про те, що позивач прийняла і права передані їй її матір`ю - [PERSON] , внучкою якої вона є. Дійсно, [PERSON] була членом колгоспу «Ленінський шлях», правонаступником якого є КСП «Вись» (правонаступником якого є ТОВ «Вись») та мала право на отримання земельної частки (паю), однак не реалізувала вказане право за життя через безпідставну невидачу сертифіката про право власності на земельну ділянку. При цьому, з урахуванням п.2, п.5 Указу Президента України від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність с/г підприємствам і організаціям», на думку сільської ради, належним способом відновлення порушеного права [PERSON] є саме визнання за нею права на земельну частку (пай) по Скалівській сільській раді, як члена колективного с/г підприємства «Вись», а тому у вказаній частині сільська рада погоджується з заявленими позовними вимогами. Також Скалівська сільська рада, ознайомившись з позовною заявою зазначає, що факт родинних відносин [PERSON] з [PERSON] необхідно встановити для того, щоб реалізувати її спадкові права. Факт родинних відносин позивачці необхідно встановити для того, щоб реалізувати свої спадкові права. Встановлення факту родинних відносин породить для заявника певні юридичні наслідки, так як іншого шляху для підтвердження факту родинних відносин не існує. З огляду на те, що для відновлення порушеного права, слід встановити факт, що має юридичне значення про те, що [PERSON] [INFO] доводиться рідною онукою [PERSON] (яка померла [INFO] в с. Созонівка Кіровоградського району Кіровоградської області), сільська рада не заперечує у вказаній частині позову. Про визнання в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] за [PERSON] права на земельну частку (пай). Відповідно до приписів ст. 140 Конституції України місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та її виконавчі органи. Так, згідно з положеннями ст. 142 Конституції України, матеріальною та фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, а також об`єкти їх спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Відповідно до п. «б» ст. 80 ЗК України суб`єктами права власності на землю є територіальні громад, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, на землі комунальної власності. Статтею 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», визначено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси та інші рухомі і нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Повноваження селищної ради, як власника земель комунальної форми власності, визначені, насамперед Конституцією України, а також Цивільним кодексом України, Земельним кодексом України, законами України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про землеустрій», «Про розмежування земель державної і комунальної власності», «Про охорону земель» та іншими законами та підзаконними актами. Так, комунальна земельна власність визначає, що земля є основним засобом виробництва і тому має слугувати вирішенню загально громадських потреб, як безпосередньо, так і за рахунок отриманих від неї доходів. Комунальна власність на землю - це форма суспільних відносин між органами місцевого самоврядування - з одного боку та юридичними і фізичними особами - з іншого. Це дає можливість цілеспрямовано використовувати землю для задоволення громадських потреб територіальної громади. Зростає економічна відповідальність місцевих органів самоврядування за збереження, використання і поліпшення економічної ефективності землекористування для отримання прибутку. Місцеві органи мають можливість самостійно вирішувати порядок надання земельних ділянок у власність або користування, форму оплати та використання земель комунальної власності, концентрувати ці грошові надходження в місцевому бюджеті і використовувати їх для задоволення громадських потреб. Місцева рада, завдяки розмежуванню земель державної і комунальної власності, має можливість самостійно визначати конкретних землекористувачів та призначення використання земель, встановлюючи необхідні для територіальної громади обмеження в цьому напрямку. Згідно Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» № 720 від 08.08.1995 року - право на земельну частку /пай/ мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Відповідно до п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України «Про організацію робіт та методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв)» у разі виявлення після розробки проекту факту не включення одного чи кількох громадян, які відповідно до законодавства набули право на земельну частку (пай), до списку власників земельних часток (паїв), на підставі якого був складений проект, сільська рада чи райдержадміністрація приймає одне з рішень (розпоряджень) або про коригування проекту землеустрою організацією з метою забезпечення громадян необхідною кількістю земельних ділянок (на підставі відповідного договору); або про надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки (паю). У листі від 10 грудня 2001 року Державний комітет України по земельних ресурсах зазначає, що виходячи з Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку - пай мають тільки члени недержавного сільськогосподарського підприємства, а надання права на земельну частку - пай здійснюється не за місцем проживання, а відповідно до встановленого членства в підприємстві (за місцем роботи або виходом на пенсію). Згідно ст. 131 ЗК України громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі спадкування. Частина 1 ст. 1225 ЦК України передбачає, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до п.15 розділу X «Перехідні положення» ЗК України земельні частки (паї) можуть бути передані у спадщину. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), тобто права та обов`язки власника (спадкодавця) переходять до позивача (спадкоємця). [PERSON] була донькою спадкодавця і спадкоємцем першої черги за законом (стаття 1261 ЦК України). Виходячи із вищенаведених положень закону та фактичних обставин, позивачка має право спадкування після смерті [PERSON] за правом представлення своєї матері [PERSON] , яка померла до відкриття спадщини стосовно земельної ділянки (паю), тобто є спадкоємцем за законом першої черги за правом представлення. За таких обставин, сільська рада погоджується, що позивачка дійсно має підстави для задоволення її позовних вимог про визнання права власності на майно в порядку спадкування за правом представлення у порядку, передбаченому статтею 1266 ЦК України, оскільки іншим шляхом його вирішити не можливо, а набуття позивачкою права на земельну частку (пай) не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Враховуючи наявність поданих позивачкою документів та, враховуючи, що [PERSON] дійсно працювала у колгоспі «Вись» (правонаступником якого є ТОВ «Вись») з 1951 р. по 1966 р., що підтверджується довідкою, виданою 10.12.2019 року ТОВ «Вись» та на момент розпаювання землі мала право на земельну частку (пай) та не була включена до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) з земель КСП «Вись», а позивач має право на спадкування після смерті [PERSON] - Скалівська сільська рада Новоархангельського району Кіровоградської області не заперечує проти визнання за позивачкою права на земельну частку (пай) у розмірі середньої земельної ділянки (паю) колишнього КСП «Вись», що перебувала в колективній власності колишнього КСП «Вись» Скалівської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області із земель запасу чи резерву колишнього колективного сільськогосподарського підприємства «Вись», або із земель запасу чи резерву Скалівської сільської ради, у разі неможливості виділити із земель сільської ради (не витребувані земельні частки паї). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ТОВ «Вись» також скористалась своїм правом та надала суду пояснення, в якому зокрема зазначила, що в провадженні Новоархангельського районного суду Кіровоградської області перебуває справа за позовом [PERSON] до Скалівської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області, третя особа - ТОВ «Вись» про визнання в порядку спадкування за законом права на земельну частку (пай). Відповідно до ст. 126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності, посвідчується свідоцтвом про право на спадщину. При набутті права власності на земельну ділянку на підставі свідоцтва про право на спадщину, державний акт на право власності на земельну ділянку, що відчужується, долучається до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності на земельну ділянку. На державному акті про право власності на земельну ділянку нотаріус, який посвідчує (видає) документ, та орган, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, роблять відмітку про перехід права власності на земельну ділянку із зазначенням документа, на підставі якого відбувся такий перехід. Порядок проставляння відмітки про перехід права власності затверджений Постановою КМУ від 06.05.2009 року №439. Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно ст. 126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З викладеного вбачається, що позивач є спадкоємцем, тобто власником майна померлого і має право успадкувати державний акт на право власності на земельну ділянку, так як відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 1225 ЗК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Стаття 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» встановлює, що сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) в тому числі: розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості). Стаття 13 регламентує питання використання нерозподілених та не витребуваних земельних ділянок і земельних часток (паїв). Так нерозподіленою земельною ділянкою є земельна ділянка, яка відповідно до проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) увійшла до площі земель, що підлягають розподілу, але відповідно до протоколу про розподіл земельних ділянок не була виділена власнику земельної частки (паю). Не витребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості). Нерозподілені земельні ділянки, невитребувані частки (паї) після формування їх у земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до дня державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участі у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення або шляхом вручення відповідного повідомлення особисто, якщо відоме їх місцезнаходження. У разі якщо до 1 січня 2025 року власник не витребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємець не оформив право власності на земельну ділянку, він вважається таким, що відмовився від одержання земельної ділянки. Така не витребувана земельна частка (пай) після формування її у земельну ділянку за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради (у разі необхідності формування) за заявою відповідної ради на підставі рішення суду передається у комунальну власність територіальної громади, на території якої вона розташована, у порядку визнання майна безхазяйним. За позовом власнику не витребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємцю у разі пропуску строку для оформлення права власності на земельну ділянку з поважної причини суд може визначити додатковий строк, достатній для такого оформлення. У разі відсутності земель сільськогосподарських угідь колективної власності така земельна частка (пай) може бути виділена в натурі (на місцевості) за рахунок земель запасу комунальної власності відповідної територіальної громади (за наявності таких земель). Згідно із ч. 2 ст. 19 ЗК України земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі. Цивільним процесуальним засобом, яким забезпечується реалізація права на звернення до суду, є позов, тобто матеріально-правова вимога до суду заінтересованої особи (позивача) про здійснення правосуддя в цивільній справі на захист прав, свобод чи інтересів, порушених чи оспорюваних іншою особою (відповідачем). Таким чином, сторонами в цивільній справі є особи, які перебувають між собою в матеріальних правовідносинах, в яких суб`єктивному праву одного відповідає суб`єктивний обов`язок іншого й матеріально-правовий спір між якими є предметом судового розгляду. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідно до приписів ст.158 ЗК України, земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судами вирішуються спори щодо: володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. [PERSON] народилась, виросла та працювала в с. Скалева. Зокрема, [PERSON] працювала в колгоспі «Вись» з 1951 по 1966 роки. [PERSON] була членом колгоспу «Ленінський шлях» (1945-1987р.р.), правонаступником якого був КСП «Вись», яке в подальшому реорганізовано в ТОВ «Вись». Однак, на час розпаювання земель КСП «Вись» [PERSON] не була включена до списку осіб, оскільки проживала у своєї доньки [PERSON] в с. Созонівка Кіровоградського району через похилий вік, де, в подальшому і була похована. [PERSON] прийняла у спадок від [PERSON] всі права та обов`язки, які існували на час відкриття спадщини у [PERSON] (в тому числі і право на витребування земельної ділянки (паю), який їй належав в с. Скалева. [PERSON] після смерті її матері - [PERSON] прийняла спадщину в повному обсязі, відповідно до рішення суду. Дійсно, [PERSON] до виходу на пенсію працювала у колгоспі с. Скалева, але до списку осіб на розпаювання землі не потрапила, в зв`язку з тим, що книги трудового стажу та заробітку колгоспника на той момент не велись. Все зазначене призвело до того, що не включення [PERSON] до списків осіб, що мають право на земельну частку (пай) та тим, що сертифікат про право на земельну частку (пай) на її ім`я не видано та відповідно, вона і не була включена до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) з земель КСП «Вись». Як свідчать матеріали позову, [PERSON] була рідною бабусею позивачки та без встановлення зазначеного факту, що має юридичне значення, неможливо відновити порушене право на прийняття спадкового майна (в тому числі і права на земельну частку (пай), а тому ТОВ «Вись» погоджується з необхідністю підтвердження вказаного факту та не заперечує проти його встановлення в судовому порядку. Як свідчить відзив, сільською радою не заперечується право [PERSON] на земельну частку (пай) по Скалівській сільській раді у розмірі середньої земельної ділянки (паю) колишнього КСП «Вись». За таких умов ТОВ «Вись» вважає, що за даних обставин справи, вимоги позивачки про визнання за нею права власності на спадкове майно, не суперечать вимогам діючого законодавства, є обґрунтованими, законними. Враховуючи наявність поданих позивачкою документів та враховуючи, що [PERSON] дійсно працювала у колгоспі «Вись» (правонаступником якого є ТОВ «Вись») з 1951 р. по 1966 р., що підтверджується довідкою, виданою 10.12.2019 року ТОВ «Вись» та на момент розпаювання землі мала право на земельну частку (пай) та не була включена до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) з земель КСП «Вись», а [PERSON] має право на спадкування після смерті [PERSON] - ТОВ «Вись» не заперечує проти визнання за позивачкою право на земельну частку (пай) у розмірі середньої земельної ділянки (паю) колишнього КСП «Вись», що перебувала в колективній власності колишнього КСП «Вись» Скалівської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області із земель запасу чи резерву колишнього колективного сільськогосподарського підприємства «Вись», або із земель запасу чи резерву Скалівської сільської ради, у разі неможливості виділити із земель сільської ради (не витребувані земельні частки (паї). Позивачка в судове засідання не з`явилася, але надала суду заяву, в якій просила справу слухати у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник відповідача Скалівської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області в судове засідання не з`явився, але надав суду заяву, в якій розгляд справи просив проводити за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ТОВ «Вись» в судове засідання не з`явився, але надав суду заяву, в якій розгляд справи просив проводити за його відсутності, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Суд вважає, що справу можливо розглянути у відсутність сторін на підставі наявних у цивільній справі письмових доказів. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи з наступного. Положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Ч .1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя. Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Принципом верховенства права, визнається, що людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. З матеріалів цивільної справи вбачається, що [INFO] померла [PERSON] (світлокопія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] ). За життя остання працювала у колгоспі «Перемога», який у 1974 році було перейменовано на колгосп ім. Леніна на підставі рішення загальних зборів протокол № 1 від 15.02.1974 року. У грудні 1979 року колгосп імені. Леніна на колгосп «Ленінський шлях» протокол № 2 від 05.12.1979 року. У лютому 1993 року колгосп «Ленінський шлях» реорганізований у КСП «Вись на підставі рішення загальних зборів протокол № 2 від 12.02.1993 року, а КСП «Вись» у СВК «Вись» згідно рішення загальних зборів протокол № 2 від 21.06.1997 року, а СВК «Вись» у ТОВ «Вись» згідно рішення загальних зборів протокол № 1/17 від 19.04.2017 року. 03.11.1958 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Скалівської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області (витяг з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00025088257). [PERSON] (позивач) народилася [INFO] , її батьком зазначено [PERSON] , матір`ю [PERSON] (світлокопія свідоцтва про народження серії [NUMBER] ). В 1978 році позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON] та прийняла його родове прізвище « [PERSON] », який в подальшому було розірвано в 1982 році (світлокопія свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] ). 23.03.1983 року позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON] та прийняла його родове прізвище « [PERSON] » (світлокопія свідоцтва про одруження серії [NUMBER] ). За життя [PERSON] індивідуальне майно заповіла [PERSON] , а все інше майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, у тому числі все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла позивачці. [PERSON] померла [INFO] в м. Кіровоград (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] ). На підставі рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 25.11.2015 року за позивачкою визнано право власності на нерухоме майно після смерті її матері. Відповідно до довідки Созонівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області [PERSON] , [INFO] з 22.06.1992 року до дня смерті [INFO] , була прописана та проживала за адресою [ADDRESS] разом із свою дочкою [PERSON] та зятем [PERSON] . Відповідно до витягу за № 00025330502 з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження [PERSON] її батьками зазначено: батьком - [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Відповідно до довідки ТОВ «Вись» від 03.07.2020 року № 67 - [PERSON] була пропущена в списках при формуванні розподілу земель до державного акту про право власності на землю та не отримала частки паю. З довідки, виданої ТОВ «Вись» від 03.07.2020 року № 68 слідує, що [PERSON] працювала в колгоспі «Перемога» із 1951 по 1963 рік та в 1966 році до виходу на пенсію і заяви про вихід з господарства не надавала. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами. З даної норми процесуального права випливає, що суд в разі наявності певних доказів повинен встановити факт родинних відносин між громадянами. Досліджені письмові докази переконливо вказують, що позивачка доводиться рідною онукою по материнській лінії померлій [PERSON] . Встановлення факту родинних відносин потрібно заявниці для оформлення спадкових прав після смерті бабусі. З інформації, наданої відділом у Новоархангельському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 18.06.2020 року вбачається, що згідно «Книг записів державної реєстрації державних актів на право власності на право постійного користування землею, договорів оренди землі» зареєстровано державний акт на право колективної власності на землю КСП «Вись» на території Скалівської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області серія КР №000014 від 01.12.1995 року. З інформаційної довідки від 22.09.2020 року № 281 виданої Скалівською сільською радою Новоархангельського району Кіровоградської області, вбачається, що [PERSON] дійсно працювала та була членом колишнього КСП «Вись», заяви про вихід або припинення членства у зазначеному господарстві не писала. [PERSON] не отримувала земельної частки (паю), під час паювання земель, оскільки її помилково було пропущено у списку додатку до Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку по колишньому КСП «Вись». [PERSON] має право на отримання земельної частки (паю) із земель колективної власності колишнього КСП «Вись». У сільській раді наявна земельна ділянка для виділення її колишнім членам КСП «Вись». [PERSON] доводиться рідною бабусею [PERSON] по материнській лінії і є спадкоємцем всього належного [PERSON] , за правом представлення після смерті матері. Згідно Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» № 720 від 08.08.1995 року - право на земельну частку /пай/ мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Відповідно до п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України «Про організацію робіт та методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв)» у разі виявлення після розробки проекту факту не включення одного чи кількох громадян, які відповідно до законодавства набули право на земельну частку (пай), до списку власників земельних часток (паїв), на підставі якого був складений проект, сільська рада чи райдержадміністрація приймає одне з рішень (розпоряджень) або про коригування проекту землеустрою організацією з метою забезпечення громадян необхідною кількістю земельних ділянок (на підставі відповідного договору); або про надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки (паю). У листі від 10 грудня 2001 року Державний комітет України по земельних ресурсах зазначає, що виходячи з Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку - пай мають тільки члени недержавного сільськогосподарського підприємства, а надання права на земельну частку - пай здійснюється не за місцем проживання, а відповідно до встановленого членства в підприємстві (за місцем роботи або виходом на пенсію). Із цього вбачається, що бабуся позивачки, як член колишнього колективного сільськогосподарського підприємства «Вись» мала право на земельну частку /пай/ із земель колективної власності зазначеного господарства. Визнання позову відповідачем є констатація ним факту порушення прав бабусі позивачки на час виділення земельної частки /паю/, а саме не включення до списку додатку до державного акту на право колективної власності на землю, що саме по собі обумовило неотримання останньою гарантованої зазначеним вище Указом Президента земельної ділянки. В розрізі поняття ст. 1 протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» є захист права володіння майном особи та зауваження з приводу неможливості позбавлення особи права власності, не інакше як в інтересах суспільства. В нашому випадку бабусю позивачки без законних на те підстав було позбавлено права на земельну частку /пай/. Щодо позовних вимог про визнання права, суд зважує на наступні положення норм матеріального права. Ст. 524 ЦК УРСР ( в редакції 1963 року) визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Згідно ст. 525 ЦК УРСР ( в редакції 1963 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК УРСР ( в редакції 1963 року) місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. У ст. 527 ЦК УРСР ( в редакції 1963 року) наголошується, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю (ст. 529 ЦК УРСР ( в редакції 1963 року)). Ст. 548 ЦК УРСР ( в редакції 1963 року) передбачає, що Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. П. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) визначено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. З огляду на зазначені положення матеріального права, які діяли після смерті бабусі позивачки, але за життя її мами [PERSON] , суд констатує наступне, що бабусю позивачки помилково не було включено до списку додатку до державного акту на право колективної власності, що обумовило в подальшому не отримання нею земельної частки /паю/. Після смерті [PERSON] право на отримання земельної частки /паю/ перейшло до її доньки [PERSON] (матері позивачки), яке вона за життя не реалізувала та не оформила, але разом з тим і не відмовилась від нього. [PERSON] померла [INFO] , тобто вже подальші спадкові правовідносини регулюються наступними нормами цивільного права. Так, приписами ст. 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Ст. 1217 ЦК України вказує на те, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Ст. 1218 ЦК України визначає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Зі змісту ч. 1 ст. 1222 ЦК України вбачається, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У ч. 1 ст. 1225 ЦК йдеться мова про те, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ч. 1 ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається (ст. 1234 ЦК України). Ч. 1 ст. 1268 ЦК України наголошує, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частинами 1, 2 та 3 ст. 78 ЗК України визначено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. В розумінні п. г) ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі:прийняття спадщини. Переліченими нормами права унормовано порядок отримання спадщини. Разом з тим суд, зважує на те, що спадкове право - це сукупність цивільно-правових норм, які регулюють відносини, що виникають у зв`язку із спадкуванням. Під спадкуванням слід розуміти перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб, які мають право (спадкоємців). До складу спадщини належать усі права та обов`язки спадкодавця, крім випадків зазначених у ст. 1219 ЦК України. Спадкоємець може відмовитись від спадщини або прийняти її. В нашому випадку позивачка просить визнати за нею право, тобто не відмовляється від спадщини, а навпаки хоче набути право на майно. Оскільки мама позивачки на даний час померла, а право її бабусі, а потім її мами на отримання земельної частки порушено, то відповідно до положень ст. ст. 1233, 1268 ЦК України це право повинна успадкувати позивачка, як спадкоємиця за заповітом складеним [PERSON] , в якому остання заповіла всі свої права після смерті позивачці. На підставі наведеного та

Outcome: approved