Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, з тих підстав, що з 27.09.1997 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У шлюбі у них народилось двоє дітей: донька [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO] Вказує, що причиною розірвання шлюбу є те, що подружні відносини з відповідачем не підтримуються, спільного господарства не ведуть, з квітня 2016 року проживають окремо та не спілкуються. За час спільного проживання чоловік не поважав її як дружину, вчиняв сварки та скандали, наносив побої, за наслідками чого вона зверталась в Тлумацьке відділення поліції. Перебувати у подальших шлюбних відносинах не бажає, примирення між ними неможливе, збереження шлюбу буде суперечити її інтересам. Просить шлюб розірвати, місцем проживання сина визначити її місце проживання та після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище «Савчин». В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, однак до суду подала письмову заяву, в якій вказала, що позов підтримує в повному обсязі, просила позов задовольнити та справу розглянути у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, однак до суду подав письмову заяву в якій вказав, що позов визнає частково, а саме згідний на розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, проте заперечує щодо залишення позивачці після розірвання шлюбу шлюбного прізвища «Савчин». Просив розгляд справи провести у його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав: Згідно з положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що сторони 27.09.1997 року зареєстрували шлюб у Хотимирській сільській раді Тлумацького району Івано-Франківської області, актовий запис № 8 (а.с. 23). У шлюбі у них народилось двоє дітей: донька [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями їх свідоцтв про народження (а.с. 4, 5). Сімейне життя у сторін не склалося, подружні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, з квітня 2016 року проживають окремо та не спілкуються. За час спільного проживання чоловік не поважав дружину, вчиняв сварки та скандали, наносив побої. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, що має істотне значення, а тому шлюб слід розірвати. В силу вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи вимоги Сімейного кодексу України та те, що позивачка просила залишити їй шлюбне прізвище, суд вважає, що після розірвання шлюбу позивачці слід залишити шлюбне прізвище «Савчин». Відповідно до ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за згодою батьків та самої дитини. Враховуючи те, що позивачка просила місцем проживання малолітнього сина визначити її місце проживання, а відповідач визнав позовні вимоги в цій частині, суд, вважає, що місцем проживання малолітнього [PERSON], [INFO], слід визначити місце проживання його матері [PERSON] (Позивачки). Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності до ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Згідно із п. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі ст.ст. 110, 112, 113, 160 СК України,

Outcome: approved