Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що 15 серпня 2013 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON], який зареєстровано в Лисецькій селищній раді Тисменицького району Івано-Франківської області, актовий запис №12. В даному шлюбі у них народилась дочка [PERSON], [INFO]. Причиною звернення до суду є те, що впродовж останнього року сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що привело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Позивачка зазначає, що на даний момент вони не проживають разом та не ведуть спільне сімейне господарство, відповідач не провідує дитину, не займається її вихованням. Позивачка стверджує, що примирення між ними неможливе, шлюб існує тільки формально, його збереження суперечитиме її інтересам та інтересам дитини. Від позивачки до суду надійшла заява, в якій просила справу розглядати без її участі. Відповідач в\~судове засідання\~не з'явився,\~подав до\~суду заяву,\~в якій\~просить справу\~розглядати у\~його відсутності. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Згідно з ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересах їх дітей. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Судом встановлено, що шлюб між сторонами фактично розпався, сторони не підтримують подружніх відносин, відновлення сім'ї неможливе та суперечить інтересам подружжя, а тому суд приходить до переконання, що вимоги позивачки є доведеними та такими що підлягають задоволенню. Суд вважає, що шлюб слід розірвати, неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], залишити проживати з матірю, після розірвання шлюбу залишити позивачці шлюбне прізвище «Волосянко». Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Частиною 2 ст. 134 ЦПК України зазначено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У звязку із вищевказаним із відповідача слід стягнути в користь позивачки судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі наведеного, відповідно до пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»,

Outcome: approved