Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, Служба у справах дітей Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації, Головне управління ДМС у місті Києві про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон дитини без згоди батька. На підтвердження своїх позовних вимог посилалась, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем з 15.09.2001 року по 30.07.2013 року. Від шлюбу у них народилась дочка - [PERSON], [INFO]. В даний час дитина проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. З часу розірвання шлюбу, відповідач участі у вихованні дитини не бере, матеріальної допомоги на розвиток та утримання дитини не надає. Крім того, відповідач чинить перешкоди позивачці у здійсненні нею заходів, спрямованих на оздоровлення дитини. Зокрема, безпідставно перешкоджає позивачці разом з дочкою поїхати на відпочинок за межі України, в добровільному порядку дозволу на виїзд дитини за кордон не дає. В зв'язку з цим, вона вимушена була звернутись до суду з даним позовом, в якому просила надати їй дозвіл на виїзд житини за кордон без дозволу батька з метою оздоровлення та відпочинку з 27.10. по 02.11.2014 року, з 29.12.2014 року по 1.01.2015 року та з 23 по 29 березня 2015 року до країн Шенгенської зони. Крім того, просила надати їй дозвіл на виїзд її доньки для відпочинку та навчання до країн ближнього чи дальнього зарубіжжя до досягнення дочкою повноліття, а також надати їй дозвіл на оформлення документів на виїзд дитини за кордон без згоди батька в зазначені вище періоди, в тому числі і до повноліття доньки. В судовому засіданні позивачка вимоги позову уточнила та просила суд винести рішення, яким надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон дочки без згоди і супроводу батька з метою оздоровлення та відпочинку, а саме з 04.01 по 11.01.2015 року до країн - Венгрія, Чехія, Германія, Австрія; з 16.03 по 25.03.2015 року до країн - Польща, Германія, Голландія, Бельгія, Франція, Люксембург; з 01.07 по 17 07.2015 року до Болгарії., а також дозволити їй без згоди відповідача, оформлювати документи для тимчасового виїзду за кордон або супроводу їх неповнолітньої доньки за межі України, з метою оздоровлення та відпочинку, до вказаних вище країн та на вказаний вище період. Крім того, просила надати їй дозвіл на виїзд її доньки для відпочинку до країн Шенгенської зони до досягнення дочкою повноліття, а також надати їй дозвіл на оформлення документів на виїзд дитини за кордон без згоди батька до країн Шенгенської зони до повноліття доньки. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову категорично заперечували. Свої заперечення пояснювали тим, що доводи позивачки є необґрунтованими, вона жодного разу не зверталась до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд дитини за кордон. Крім того, їх дочка неодноразово відвідувала інші країни з матір'ю і - позивачкою та батько не заперечував щодо цього та надавав матеріальну допомогу і підтримку в такому відпочинку. На даний час відповідач та представник відповідача вважають недоцільним та неможливим задоволення позову, оскільки батько, який також має рівні права з матір'ю щодо виховання дитини, боїться відпускати дитину за кордон, в зв'язку із складною ситуацією в країні, погодними умовами та іншими обставинами. Зокрема посилались на те, що неповнолітня [PERSON] має стан здоров'я, який перешкоджає їй відвідувати теплі країни в зимовий період, вона має алергію на сонце та ряд інших хвороб, в зв'язку з якими їй може бути недоречно відвідувати вказані позивачкою країни. Крім того, вони не впевнені, що позивачка має достатньо коштів на поїздки за кордон, оскільки матеріальним забезпеченням дитини займається тільки відповідач. Представник 3-ї особи: Служби у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник 3-ї особи Головне управління ДМС у місті Києві в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, та це не заперечується сторонами, що 15.09.2009 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, а рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 30.07.2013 року шлюб між ними було розірвано (а.с.15,16). Згідно свідоцтва про народження, виданого 26.12.2001 року ВРАЦС Дніпровського РУЮ в м. Києві, [INFO] народилась [PERSON], батьками якої є сторони по справі. ( а.с. 13). Після розірвання шлюбу малолітня дочка сторін залишилася проживати з матір'ю у квартирі [ADDRESS], що підтверджується довідкою Комунального підприємства «Житлосервіс» відділення №2 м. Києва №416 від 28.05.2014 року (а.с. 16). В судовому засіданні достовірно встановлено, що випливає із пояснень сторін та вбачається з аналізу заперечень відповідача, що між сторонами існує спір з приводу отримання від відповідача нотаріально посвідченого дозволу (згоди) на виїзд дочки за кордон, оскільки в судовому засіданні відповідач категорично заперечує щодо такого виїзду дочки й супроводі матері без його згоди. При цьому заперечення відповідача та його представника носять більше формальний характер та не підтверджуються жодними доказами щодо неможливості з тих чи інших причин відвідувати неповнолітньою дочкою сторін інші країни для відпочинку, оздоровлення та культурного виховання. Відповідно до ч. 2 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та у їхньому супроводі, або у супроводі осіб, які ними уповноважені. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» документами, що дають право на виїзд з України та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. У відповідності до вимог ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Пунктом 18 Правил оформлення та видачі паспортів громадянину України для виїзду за кордон та проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 231 від 31.03.1995 року передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відмова відповідача надати згоду на виїзд дитини за кордон для оздоровлення та відпочинку розцінюється судом як зловживання ним своїми батьківськими правами, що порушує права та інтереси малолітньої [PERSON]. Якнайкраще забезпечення прав та інтересів дитини гарантоване Декларацією прав дитини, прийнятою резолюцією 1386 (ХІV)Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 р., а згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи які їх замінюють несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п. 22 ч. 1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», встановлено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон. Враховуючи наведене, суд вважає, що судове рішення про надання дозволу на виїзд дітей за кордон без дозволу та супроводу одного з батьків має містити такі ж умови як і нотаріально посвідчена згода, оскільки такі умови прямо передбачено законодавством, яке не містить будь яких виключень для вирішення такого питання у судовому порядку. Позивачкою, в обґрунтування позовних вимог було надано відповідні договори укладені між нею та ТОВ «Центр Міжнародного співробітництва «Оптіма» від 21.10.2014 року щодо надання послуг з туристичного обслуговування та придбання турів відповідної тривалості та визначеного кола країн, які має намір відвідувати поивачка разом з неповнолітньою дочкою протягом періоду вказаного у відповідному договорі (а.с.39-54) Крім того, позивачка надала суду виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.61), відповідно до якого вона являється приватним підприємцем та відповідно до довідки від 08.12.2014 року №52/14 являється директором ТОВ «Юридичної компанії «Юстиція» (а.с.62) з оплатою праці згідно контракту 9000 грн., що підтверджує платоспроможність позивачки в обгрунтування заперечень відповідача та його представника. Враховуючи встановлені обставини, суд вбачає підстави для надання дозволу на оформлення проїзного документу малолітній [PERSON] та на тимчасовий виїзд її за кордон разом з матір'ю без згоди батька до відповідних країн, вказаних позивачкою та на зазначений нею період вважаючи, що таке рішення відповідає інтересам дитини, що при вирішенні даного спору є визначальним. В той же час, суд вважає за необхідне відмовити позивачці в частині тих її позовних вимог, що стосуються необмеженого виїзду неповнолітньої [PERSON] до країн Шенгенської зони до досягнення нею повноліття та можливості оформлення позивачкою документів на виїзд дитини за кордон до досягнення дитиною повноліття, оскільки таке вирішення буде суперечити діючому законодавству та в даному випадку порушувати права відповідача, як батька.

Outcome: partial