Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідачки про визначення порядку користування жилим приміщенням. В ході розгляду справи відповідачка звернулась до суду з зустрічним позовом до позивачки та іншої особи про виселення з жилого приміщення, зобов'язання не вселяти в квартиру без згоди іншого співвласника будь-яких осіб. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, зустрічний позов не визнав, пояснивши, що [PERSON] є співвласницею 1/2 частини квартири [ADDRESS]. Інша 1/2 частина вказаної квартири належить відповідачці [PERSON] на підставі рішення суду. Вказана спірна квартира складається з 3 окремих кімнат жилою площею 11,9 м2 , 12,1 м2 та 18,0 м2. На даний час в квартирі є зареєстрованими з боку відповідачки [PERSON], [PERSON], [PERSON], але фактично проживають тільки відповідачка та 3-тя особа. Також в квартирі зареєстровані та проживають позивачка, 3-ті особи [PERSON], [PERSON] та їх неповнолітня донька [PERSON] Позивачка бажає для уникнення всіляких непорозумінь визначити конкретний порядок користування вказаними приміщеннями в судовому порядку, а саме: виділити позивачці по справі дві окремі кімнати жилою площею 11,9 м2 та 12,1 м2, а відповідачці - іншу окрему кімнату жилою площею 18,0 м2, місця загального користування залишити у загальному користуванні та зобов'язати відповідачку не порушувати встановлений судом порядок користування жилими приміщеннями квартири. З червня по вересень 2013 року в одній із кімнат спірної квартири дійсно проживав [PERSON], однак відповідачка вчиняла з ним безпідставні постійні сварки, робила неможливим проживання його в квартирі, тому він виселився, і за таких обставин просить відмовити у задоволенні зустрічного позову. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] первісний позов не визнали, зустрічний підтримали, просили його задовольнити, пояснивши, що запропонований позивачкою у позові порядок користування жилим приміщенням порушує визначені частки власності сторін, поскільки при виділені двох вказаних у позові кімнат позивачці і залишення іншої кімнати відповідачці за своєю жилою площею будуть більше, ніж 1/2 частина власності позивачки в даній квартирі, і відповідно меншою, ніж 1/2 частина власності відповідачки в даній квартирі. Крім того, вселений в спірну квартиру представником позивачки [PERSON] постійно порушував норми проживання в даній квартирі, приходячи пізно ввечері зі своїми друзями і порушуючи спокій відповідачки та її сім'ї. Також його було заселено без її згоди як співвласниці квартири. Відповідачка не дозволяла [PERSON] користуватись місцями загального користування, так як він уклав договір оренди тільки однієї кімнати жилою площею 18 м2, а не іншими загальними приміщеннями. Тому просить відмовити в задоволенні первісного позову в повному обсязі та задовольнити повністю зустрічний позов відповідачки. 3-тя особа: [PERSON] в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні первісного позову, а зустрічний позов задовольнити, повністю погодившись та підтримавши пояснення відповідачки [PERSON] та її представника [PERSON] 3-ті особи: [PERSON], [PERSON] як законний представник неповнолітньої [PERSON], [PERSON] первісний позов просили задовольнити, в задоволенні зустрічного позову просили відмовити, повністю погодившись та підтримавши пояснення представника позивачки [PERSON] [PERSON] 3-тя особа: служба у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явилась, але у направлених поясненнях до суду просила розглянути справу у відсутність свого представника та винести рішення з максимальним урахуванням інтересів неповнолітньої дитини (а.с.26-27). Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] в судові засідання не з'явився повторно, про розгляд справи був двічі повідомлений належним чином за останньою відомою адресою орендованої кімнати в спірній квартирі, однак рекомендовані листи повернулись до суду не врученими в зв'язку з не проживанням в ній даної особи. Заслухавши сторони, 3-тіх осіб, свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні первісного позову, а також і зустрічного позову необхідно відмовити з наступних підстав. Як наголошує ч.1, ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Згідно ч.3, ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Як встановлено у судовому засіданні, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18.11.2009 року було визнано право власності за [PERSON] та [PERSON] на 1/2 частину квартири [ADDRESS] за кожним в порядку поділу майна подружжя (а.с.9-10). В подальшому також рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23.03.2011 року було виділено [PERSON] у користування у вказаній квартирі кімнату жилою площею 18,0 м2, а відповідачці [PERSON] - дві інші кімнати жилою площею 11,9 м2 та 12,1 м2, місця загального користування залишені у загальному користуванні (а.с.35; 79). За змістом витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.08.2013 року вказане виділення жилих приміщень у користування [PERSON] та [PERSON] було зареєстроване у державному реєстрі 26.07.2013 року (а.с.36; 76). 16.03.2013 року [PERSON] продав, а позивачка [PERSON] купила 1/2 частину вказаної спірної квартири, уклавши договір купівлі-продажу 1/2 частини квартири, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований у реєстрі №369 (а.с.6-7). Даний договір був зареєстрований у Державному реєстрі прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності і не містить в собі уже встановленого порядку користування жилими приміщеннями даної квартири за рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23.03.2011 року (а.с.8). У відповідності до ч.1, ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Спірна квартира [ADDRESS] є трьохкімнатною, ізольованою квартирою, жилою площею 42,0 м2, розташованою на 12 поверсі 16-типоверхового будинку, і має три окремі ізольовані кімнати жилою площею 11,9 м2 , 12,1 м2 та 18,0 м2, про що свідчить копія технічного паспорту на дану квартиру (а.с.12). Як вбачається з довідки Ф-3 зареєстрованими в квартирі є сторони та 3-ті особи по справі: позивачка [PERSON], відповідачка [PERSON], 3-ті особи [PERSON], [PERSON], їх неповнолітня донька [PERSON], [INFO], та [PERSON], а також син відповідачки [PERSON] (а.с.13). Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до ч.4, ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Як зазначає ч.1, ст.321 ЖК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.3, ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. За змістом позову та виходячи з пояснень представника позивачки, протягом тривалого часу сторони не змогли добровільно дійти згоди щодо порядку володіння та користування спірною квартирою та між ними існують непорозуміння щодо сплати житлово-комунальних послуг, позивачка бажає окремо сплачувати за користування своїм житлом, як і відповідач. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, та виходячи із часток власності кожного із співвласників, позивачці [PERSON] як і відповідачці [PERSON] належить кожній окремо на праві власності 1/2 частина від усієї спірної квартири, тому, враховуючи загальну жилу площу спірної квартири, що складає 42,0 м2, кожному із співвласників припадає для окремого користування по 21 м2 (42,0 м2 : 2 особи) жилої площі. З цього приводу, вимога позивачки [PERSON] про виділення їй у користування 2-х ізольованих кімнат жилою площею 11,9 м2 та 12,1 м2, а відповідачці [PERSON] - іншої окремої кімнати жилою площею 18,0 м2, є безпідставною і такою, що порушує право власності відповідачки [PERSON], поскільки є більшим розміром (11,9 м2 + 12,1 м2 = 24 м2), а ніж відповідні 21 м2 жилої площі кожного співвласника, виходячи із розміру визнаної частки власності, при цьому запропоновані 18,0 м2 жилої площі іншої кімнати [PERSON] є меншим розміром, ніж зазначений відповідний розмір жилої площі позивачці у 24 м2, і не відповідає його розміру частки власності. За таких обставин суд не може виділити у володіння та користування позивачці саме 2 кімнати жилою площею 11,9 м2 та 12,1 м2, тому в задоволенні первісного позову необхідно відмовити за вказаних обставин. Крім того, як на момент укладення договору купівлі-продажу 1/2 частини квартири, так і на даний час рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23.03.2011 року вже визначений порядок користування спірною квартирою, тому встановлені судом обставини не переглядаються і не доказуються при розгляді інших справ, включаючи дану. При цьому також не підлягає задоволенню і вимога про зобов'язання [PERSON] не порушувати визначений порядок користування квартири [ADDRESS]. Як передбачено ч.1, ст.810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Частина 1, ст.811 ЦК України продовжує зміст попередньої статті: договір найму житла укладається у письмовій формі. А ч.1, ст.812 ЦК України вказує, що предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина. 11.06.2013 року представник співвласниці [PERSON] [PERSON] уклав договір з відповідачем по зустрічному позову [PERSON] про оренду 1/2 частини квартири [ADDRESS], яка полягала у користуванні кімнатою жилою площею 18,0 м2 та місць загального користування. Даний договір був укладений у письмовій формі, на строк дії з 11.06.2013 року до 14.06.2014 року і підписаний вказаними особами (а.с.73-75). Після заселення [PERSON] до вказаної квартири між ним та відповідачкою щоразу виникали сварки та конфлікти, в результаті яких саме [PERSON] неодноразово зверталась до працівників міліції (а.с.40; 42; 44; 46-47; 50-59). За правилами ч.1, ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Виходячи з вказаної норми права ні [PERSON], ні її представник [PERSON] не мав права на вселення до спірної квартири [PERSON] без згоди іншого співвласника [PERSON], яку вона на це не давала. Згідно ч.1, ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Однак, аналізуючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що підстав для виселення [PERSON] зі спірної квартири на час розгляду даної справи у суду немає, поскільки укладений договір оренди частини квартири (кімнати) від 11.06.2013 року не є нікчемним, не був скасований, розірваний, не визнавався в установленому законом порядку недійсним, і діє на даний час. Безпосередньо позивачка по зустрічному позову [PERSON] при зверненні до суду з зустрічним позовом не ставила в ньому будь-яких питань до даного договору. Тому за наявності існуючих і триваючих договірних відносин між суб'єктами договору [PERSON] не підлягає виселенню зі спірної квартири. У відповідності до ч.1, ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як зазначає ч.1, ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Поскільки суд розглядає в цивільному провадженні порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси позивача, тому він не вправі зобов'язати відповідачку в даному випадку [PERSON] в майбутньому не вселяти в квартиру [ADDRESS] сторонніх осіб без згоди іншого співвласника квартири [PERSON] За таких обставин в задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed