Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-21 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про зміну розміру аліментів, обґрунтовуючи її тим, що рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 22.06.2012 з відповідача стягнуто аліменти на її користь на утримання спільної дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 350 грн. щомісяця до досягнення повноліття. Відповідач сплачує аліменти, але цих коштів недостатньо для забезпечення гармонійного розвитку дитини. З наведених підстав та посилаючись на положення статті 182 Сімейного кодексу України (далі - СК України) щодо визначення мінімального розміру аліментів, просила змінити спосіб стягнення аліментів та стягнути з відповідача аліменти в розмірі ј частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області від 08.02.2019 по справі відкрито провадження, розгляд справи постановлено проводити в спрощеному порядку з викликом сторін (а.с. 12-13). Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, що зазначені в позовній заяві. Пояснила, що позовна заява подана у зв'язку зі змінами в законодавстві щодо визначення мінімального розміру аліментів. Також зазначила, що матеріальне становище позивачки після ухвалення рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання спільної доньки, не змінилося. Представник відповідача - адвокат Литвиненко Є. О. в судовому засіданні позовні заявлені позивачкою вимоги не визнав, вважали позовну заяву безпідставною, а тому такою, що не підлягає задоволенню. Таку свою позицію обґрунтовував тим, що зміна законодавства, на підставі якого визначається мінімальний розмір аліментів, не є підставою для зміни уже стягнутих аліментів. Також зазначив, що матеріальний стан відповідача з часу ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів не покращився. Заслухавши доводи та заперечення учасників цивільного процесу, дослідивши надані докази, суд приходить до наступних висновків. Кожна особа має право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України), звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України). Згідно з частиною 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом (частини 1 та 2 статті 12 ЦПК України). За змістом частин 1 та 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 статті 77 та частиною 2 статті 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. З наданих позивачкою, на підтвердження обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог встановлено наступне. Сторони з 07.06.2008 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 27.06.2012 (а.с. 7). [PERSON] та [PERSON] мають спільну дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження від 04.12.2008 серії [NUMBER], актовий запис № 203 від 03.12.2008 (а.с. 6). Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 22.06.2012 ухвалено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі 350 грн. щомісячно до повноліття дитини. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно зі статтею 180, частиною 3 статті 181 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно роз'яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Таким чином, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є самостійною правовою підставою для звернення до суду із позовом про збільшення розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Суд виходить з того, що стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Разом з тим, стороною позивачки не надано суду доказів на підтвердження обставин покращення майнового стану відповідача. З урахуванням наведеного, оцінюючи наявні у матеріалах справи докази та встановлені судом обставини в їх сукупності, суд вважає, що стороною позивачки не доведено підстав для зміни розміру стягнутих з відповідача аліментів у розмірі заявленому в позовній заяві, а зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є самостійною правовою підставою для звернення до суду із позовом про збільшення розміру аліментів, в зв'язку з чим відмовляє у задоволенні позовної заяви. Відмова у задоволенні позовної заяви не перешкоджає позивачці для звернення до суду з вимогами про зміну розміру аліментів за наявності підстав, передбачених статтею 192 СК України. Суд також вважає необхідним роз'яснити позивачці, що розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Частиною 1 статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника. Законом України № 1368-VIII від 17.05.2016 «Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі» частину першу статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» доповнено абзацом сьомим, яким зазначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема й розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів. Індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, які проводять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів.

Outcome: dismissed