Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-24 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом мотивуючи тим, що її чоловік [PERSON] був членом колгоспу «Заповіт Леніна», а з 1995 року членом КСП «Колос», однак помер 25.03.1995 року. 23.03.1995 року рішенням Червонослобідської сільської ради землі КСП «Колос» були передані в колективну власність. В 1996 році сільською радою відбувалася видача сертифікатів на земельну частку (пай), однак сертифікату на імя її чоловіка не видали. Вважала, що він мав право на земельну частку (пай) і помилково був не включений до списку осіб, який додавався до Державного акту на право колективної власності на землю. Просила винести рішення, яким включити [PERSON] до вказаного списку, визнати за ним право на земельну частку пай площею 3,58 га в умовних кадастрових гектарах та зобовязати [PERSON] РДА видати сертифікат на земельну частку (пай) на його імя. В судовому засіданні [PERSON] заявлені вимоги підтримала і в своїх поясненнях підтвердила обставини викладені в позовній заяві, доповнивши, що вона є спадкоємицею після смерті свого чоловіка, а тому вирішення постановленого нею питання безпосередньо впливає на її права та обовязки. Представник відповідача [PERSON] міської ради про дату, час та місце судового засідання повідомлений належними чином, в судове засідання не зявився по невідомій причині. З письмового відзиву на позовну заяву поданого останнім вбачається, що вимоги [PERSON] вважав безпідставними, так як остання не надала доказів набуття членства в КСП її чоловіком. В задоволенні позову просив відмовити. Представник відповідача [PERSON] районної державної адміністрації просив справу розглянути без його участі, в задоволенні позову не заперечував. Вислухавши доводи позивачки, дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Згідно зі ст. ст.\~76,\~81 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як передбачено ч. 4\~ст. 81 ЦПК України, рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, а ч.1 ст.13 цього Кодексу встановлює, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що позивачка є дружиною [PERSON], який помер 25.03.1995 року, що вбачається з копії паспорта позивача, свідоцтва про укладення шлюбу та свідоцтва про смерть (а.с.4-7). За життя, [PERSON] проживав в с. Дич Червонослобідського старостинського округу [PERSON] міської ради Буринського району Сумської області і до дня своєї смерті працював в колгоспі «Заповіт Леніна», що підтверджується довідкою Червонослобідського старостинського округу та архівною довідкою (а.с.8,9). З копії протоколу зборів уповноважених членів спілки селян «Колос» №2 від 02.12.1992 року вбачається, що було прийняте рішення про створення спілки селян «Колос» на базі колгоспу «Заповіт Леніна». Відповідно до рішення Червонослобідської сільської ради від 23.12.1995 року №12, спілці селян «Колос» (далі СС «Колос») було передано 2822,8 га земель у колективну власність, у звязку з чим 17.05.1995 року цією ж сільською радою був виданий Державний акт серії СМ №000005, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №3 (а.с.10). 09.06.1995 року рішенням правління СС «Колос» було рекомендовано загальним зборам цього сільськогосподарського товариства провести реорганізацію в акціонерне пайове товариство закритого типу «Колос» та затвердити списки осіб, які мають право на майновий та земельний пай, що вбачається з копії протоколу №9 від 09.06.1995 року. При цьому, [PERSON] до списку громадян, які мають право на земельну частку (пай), який додавався до Державного акту, включено не було, що вбачається з копії списку громадян доданого до Державного акту серії СМ №000005, повідомлення відділу у [PERSON] районі ГУ Держгеокадастру у Сумській області (а.с.11-22,23). Також з довідки відділу у [PERSON] районі ГУ Держгеокадастру у Сумській області №8 від 25.04.2018 року видно, що розмір земельної частки (паю) на момент розпаювання на території Червонослобідської сільської ради складав 3,58 в умовних кадастрових гектарах без визначення цієї частки в натурі (на місцевості) , а його вартість становила 85902 грн. 12 коп. (а.с.24). Фактично, паювання сільськогосподарських земель в Україні розпочалося після прийняття Указу Президента України Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва №666/94 від 10.11.1994 року та Указу від 08.08.1995 року Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям №720/95. Зокрема, згідно п.2 Указу Президента України Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Відповідно до ч. 9\~ст. 5 ЗК України\~(в редакції від 22.06.1993 року) кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою\~статті 6 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст. 22 ЗК України\~(в редакції від 22.06.1993 року) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право. Статтю 23 цього Кодексу встановлено, що державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариству і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Згідно із законодавством, членами КСП були, зокрема, такі особи: постійні працівники - члени КСП, пенсіонери, які раніше працювали в КСП і залишилися його членами. Крім того, право на земельний пай мають спадкоємці тих членів КСП, які мали таке право, але померли до моменту видачі документа про це право, а саме - земельного сертифіката (Указ Президента України від 10 листопада 1994 року № 666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва»). Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 24\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від\~\~16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права\~на земельну\~частку (пай)\~з дня\~видачі цього\~акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами\~ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Тобто, відповідно до змісту статей 22,23 Земельного кодексу України та Указу Президента України від 08.08.1995 року право на земельний пай у таких випадках особа набуває за наявності усіх трьох умов - перебування в членах КСП, включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю, одержання КСП Державного акта. Проте наявність цих умов щодо чоловіка позивачки [PERSON] судом встановлено не було. Зокрема позивачкою, в порушення вимог ст.ст.12,76,81 ЦПК України, не надано жодного доказу і не доведено, що її чоловік, який працював в колгоспі «Заповіт Леніна», набув членство в новоствореному СС «Колос», якому видавався Державний акт на право колективної власності на землю від 17.05.1995 року серії СМ №000005. При цьому, архівною довідкою підтверджено тільки факт його роботи до дня смерті в колгоспі «Заповіт Леніна», а з протоколів загальних зборів та зборів уповноважених, що були наведені вище, не вбачається безумовного набуття [PERSON] членства в СС «Колос». Доводи позивачки, що він був випадково пропущений у списках громадян, які мали право на земельну частку (пай) ґрунтуються на припущеннях і не доведені належними та допустимими доказами. Також, не має жодного юридичного значення для даної справи і аргументи останньої щодо інших громадян - членів КСП, яких було помилково не включеного до цього списку, а в подальшому розпорядженням голови [PERSON] РДА їхнє право на земельну частку(пай) було підтверджено, оскільки це не є підставою для виникнення такого права і в [PERSON]. З огляду на зміст зазначених норм права та їх аналізу, суд приходить до висновку, що законних підстав для задоволення вимог [PERSON] немає.

Outcome: dismissed