overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-05 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом в якому просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 12 серпня 2012 року Стрижавською селищною радою Вінницького району Вінницької області, по актовому запису №32. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що вони з відповідачем 12 серпня 2012 року зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області за актовим записом №32. У шлюбі в них народилося двоє дітей: син - [PERSON] , [INFO] та син - [PERSON] , [INFO] . Причиною розлучення стало те, що вони з відповідачем різні за характером люди і не можуть знайти спільної мови при вирішенні побутових та сімейних питань. Тому подальше спільне життя з відповідачем неможливе, шлюб носить формальний характер і збереження його неможливе. Ухвалою суду від 17.06.2020 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. У запропонований судом строк відповідач відзив на позов не надав, а тому суд вирішує справу за наявними у справі доказами. Суд, дослідивши письмові докази вважає, що позов слід задовольнити. Судом встановлено, що сторони 12.08.2012 року уклали шлюб, зареєструвавши його в виконавчому комітеті Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області за актовим записом №32, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 4). У шлюбі в сторін народилось двоє дітей: син - [PERSON] , [INFO] (а.с.7) та син - [PERSON] , [INFO] (а.с.8) Відповідно до частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього кодексу. Згідно частини другої статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя i збереження шлюбу суперечили б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд вважає за необхідне шлюб між сторонами розірвати, і бере до уваги той факт, що сторони припинили подружні стосунки, спільне господарство не ведеться, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, сторони створити міцної сім`ї за час спільного проживання не змогли, внаслідок чого шлюб фактично розпався, подальше спільне життя подружжя неможливе, а збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін та їхніх дітей. Питання судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-18 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом в якому просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 13.07.2013 року у Святошинському районному у м. Києві відділі ДРАЦС Центрального міського управління Міністерства юстиції м. Київ, за актовим записом № 795, а також просить стягнути із відповідача понесені нею судові витрати. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що вони з відповідачем 13.07.2013 року зареєструваи шлюб у Святошинському районному у м. Києві відділі ДРАЦС Центрального міського управління Міністерства юстиції м. Київ, за актовим записом № 795. Спільних дітей не мають. На даний час вони з відповідачем спільно не проживають та не підтримують сімейних відносин, приичною цього стало те, що вони різні за характером люди і не можуть знайти спільної мови при вирішенні побутових та сімейних питань. Тому подальше спільне життя з відповідачем неможливе, шлюб носить формальний характер і збереження його неможливе. Ухвалою суду від 20.05.2020 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. У запропонований судом строк відповідач відзив на позов не надав, а тому суд вирішує справу за наявними у справі доказами. Суд, дослідивши письмові докази вважає, що позов слід задовольнити. Судом встановлено, що сторони 13.07.2013 року уклали шлюб, зареєструвавши його у Святошинському районному у м. Києві відділі ДРАЦС Центрального міського управління Міністерства юстиції м. Київ, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.4). Від спільного проживання у сторін дітей не має. Відповідно до частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього кодексу. Згідно частини другої статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя i збереження шлюбу суперечили б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд вважає за необхідне шлюб між сторонами розірвати, і бере до уваги той факт, що сторони припинили подружні стосунки, спільне господарство не ведеться, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, сторони створити міцної сім`ї за час спільного проживання не змогли, внаслідок чого шлюб фактично розпався, подальше спільне життя подружжя неможливе, а збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. Питання судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-20 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом в якому просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 16 червня 2018 року Козятинським міськрайонним відділом держвної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області по актовому запису № 90, а також просить стягнути понесені нею судові витрати. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що вони з відповідачем 16 червня 2018 року зареєструваи шлюб у Козятинському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області по актовому запису №90. Дітей від спільного проживання не мають. На даний час вони з відповідачем спільно не проживають, не підтримують сімейних відносин, приичною цього стало те, що вони різні за характером люди і не можуть знайти спільної мови при вирішенні побутових та сімейних питань. Тому подальше спільне життя з відповідачем неможливе, шлюб носить формальний характер і збереження його неможливе. Ухвалою суду від 19.03.2020 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. У запропонований судом строк відповідач відзив на позов не надав, а тому суд вирішує справу за наявними у справі доказами. Суд, дослідивши письмові докази вважає, що позов слід задовольнити. Судом встановлено, що сторони 16 червня 2018 року уклали шлюб, зареєструвавши його в Козятинському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області за актовим записом № 90, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.5). У шлюбі в сторін дітей не має. Відповідно до частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього кодексу. Згідно частини другої статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя i збереження шлюбу суперечили б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Статтею 113 Сімейного кодексу України передбачено, що особа яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд вважає за необхідне шлюб між сторонами розірвати, і бере до уваги той факт, що сторони припинили подружні стосунки, спільне господарство не ведеться, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, сторони створити міцної сім`ї за час спільного проживання не змогли, внаслідок чого шлюб фактично розпався, подальше спільне життя подружжя неможливе, а збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін . Питання судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-12 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом в якому просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 19.03.2016 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві, за актовим записом №227. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що вони з відповідачем 19.03.2016 року зареєструваи шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві, за актовим записом №227. У шлюбі в них народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] . Причиною розлучення стало те, що вони різні за характером люди і не можуть знайти спільної мови при вирішенні побутових та сімейних питань. За час подружнього життя чоловік неодноразово піднімав на неї руку, розбивав і пошкоджував майно. Тому подальше спільне життя з відповідачем неможливе, шлюб носить формальний характер і збереження його неможливе. Ухвалою суду від 25.08.2020 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. У запропонований судом строк відповідач відзив на позов не надав, а тому суд вирішує справу за наявними у справі доказами. Суд, дослідивши письмові докази вважає, що позов слід задовольнити. Судом встановлено, що сторони 19 березня 2016 року уклали шлюб, зареєструвавши його у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, за актовим записом № 227, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.5). У шлюбі в сторін народилась дочка [PERSON] , [INFO] (а.с.9) Відповідно до частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього кодексу. Згідно частини другої статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя i збереження шлюбу суперечили б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд вважає за необхідне шлюб між сторонами розірвати, і бере до уваги той факт, що сторони припинили подружні стосунки, спільне господарство не ведеться, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, сторони створити міцної сім`ї за час спільного проживання не змогли, внаслідок чого шлюб фактично розпався, подальше спільне життя подружжя неможливе, а збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін та їхніх дітей. Питання судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом в якому просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований Верхньозейською сільською радою, Зейського району Амурської області, 04.03.1983 року по актовому запису №8. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що вони з відповідачем 04.03.1983 року зареєструваи шлюб у Верхньозейській сільській раді Зейського району Амурської області за актовим записом № 8. Від спільного проживання мають дітей, які на даний час повнолітні. Понад тридцять років вони спільно з відповідачем не проживають та не підтримують подружніх відносин, приичною цього стало те, що вони різні за характером люди і не могли знайти спільної мови при вирішенні побутових та сімейних питань. Примирення між ними не можливе, шлюб носить формальний характер. Відповідач ухиляється від розірвання шлюбу в органах РАГСу, тому вона вимушена звернутись із даним позовом до суду. Позивачка в судове засідання не з`явилась, проте подала заяву, в якій просить справу слухати у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоч належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив. Відзиву на позов у встановлений судом строк не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, так як розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши письмові докази вважає, що позов слід задовольнити. Судом встановлено, що сторони 04.03.1983 року уклали шлюб, зареєструвавши його в Верхньозейській сільській раді Зейського району Амурської області за актовим записом №8, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.6). Неповнолітніх дітей сторони не мають. Відповідно до частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього кодексу. Згідно частини другої статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя i збереження шлюбу суперечили б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд вважає за необхідне шлюб між сторонами розірвати, і бере до уваги той факт, що сторони припинили подружні стосунки більше тридцяти років, спільне господарство не ведеться, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, сторони створити міцної сім`ї за час спільного проживання не змогли, внаслідок чого шлюб фактично розпався, подальше спільне життя подружжя неможливе, а збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. Питання судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом, в якому просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи із дати звернення до суду і до повноліття дитини. В судовому засіданні представники позивачки [PERSON] та [PERSON] підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] позов визнала та не заперечувала проти його задоволення. Суд, вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, вважає можливим задовольнити позов з наступних підстав. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За свідоцтвом про народження 1-НО №048751 від 27.08.1998 року, виданим Приморським відділом РАГС в м.Маріуполі, [PERSON] народився 30 липня 1998 року, його батьками є [PERSON] та [PERSON].(а.с.5) Таким чином, оскільки обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька, дитина перебуває на диспансерному обліку в лікувальному закладі, потребує санаторно-курортного лікування, відповідач працює та має можливість надавати таку допомогу на утримання сина, стан його здоровя задовільний, утримань за виконавчими листами він не має, суд відповідно до ст.181,182,184 Сімейного кодексу України вважає можливим стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом (06 липня 2010 року) і до досягнення дитиною повноліття. Оскільки позивачку при подачі позову звільнено від сплати судових витрат, відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 51 гривні, та збір за інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 120 гривень. Вирішивши справу, суд вважає необхідним скасувати заходи забезпечення позову у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України відповідача [PERSON], вжиті за ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя від 06 липня 2010 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом, в якому просить визнати трудові відносини між нею та комітетом Стахановської міської ради припиненими, та розірвати безстроковий трудовий договір, укладений 03.06.2010 р. на підставі ч.1 ст. 38 КЗпП України у зв'язку з доглядом за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку з 19.09.2015 р. Позивачка у судове засідання не з'явилась, просила справу розглядати за її відсутності, позов підтримала, не заперечувала проти заочного розгляду справи, про що надала суду письмову заяву. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслав, про причину неявки суд не повідомив, тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Судом досліджені наступні докази: копія трудової книжки; копія довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення анти терористичної операції; копія свідоцтва про народження; копія заяви. Суд, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що позивачка перебуває у трудових правовідносинах з виконавчим комітетом Стахановської міської ради займаючи посаду головного спеціаліста управління економіки та ринкових відносин. З 19.09.2012 р. по 19.09.2015 р. знаходилася в декретній відпустці по догляду за дитиною по досягненню нею трьох років. 23.07.2014 року позивачка переселилася із зони проведення АТО і 17 вересня 2014 р. отримала статус особи, тимчасово переміщеної з окупованої території. 17 вересня 2015 р. позивачка нотаріально оформлена заява про звільнення за власним бажанням на підставі ст.38 ч.1 КЗпП України до досягнення дитиною 14-ти річного віку. Згідно ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Таким чином, суд вважає позовні вимоги такими що підлягають задоволенню, а надані докази достатніми та переконливими. Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 487,2 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом, в якому просить про розірвання шлюбу з [PERSON] зареєстрованого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Комсомольського міського управління юстиції Полтавської області 16.12.2011 року за актовим записом № 487. Вимоги мотивує тим, що спільне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння, спільне господарство не ведуть, подальше спільне проживання та збереження шлюбу не можливе. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . У судове засідання позивач не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку. Від неї до суду надійшла заява в якій позовні вимоги підтримує повністю, просить розглядати справу за її відсутності. Після розірвання шлюбу позивач просила залишити їй прізвище - [PERSON] . Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів дійшов наступних висновків. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд дійшов висновку, що визнання позову відповідачем слід прийняти. Відповідно до ч. 4 ст.206 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 16.12.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Комсомольського міського управління юстиції Полтавської області було зареєстровано шлюб між сторонами за актовим записом № 487. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Як вбачається зі змісту позовної заяви, сторони припинили подружні відносини, спільне господарство не ведуть, миритись сторони не бажають, їх сім`я фактично розпалась. Ухвало Комсомольського міського суду Полтавської області від 04.02.2021 року сторонам у справі надавався строк для примирення терміном 2 місяці. Сторони не примирились. Позивач миритись не бажає та просить задовольнити позовні вимоги. Суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому шлюб підлягає розірванню. Питання про судові витрати у справі вирішено судом відповідно до положення ст.ст.141, 142 ЦПК України.

Outcome: approved