Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що їй належить квартира № 15, загальною площею 30,2 кв. м., житловою площею 15,9 кв. м. у багатоквартирному будинку № 100 по вулиці Сумська міста Лебедина Сумської області. 04.09.2001 року вона на підставі договору купівлі-продажу № 185811 укладеному на Українській товарній біржі придбала у [PERSON], нерухоме майно, а саме квартиру за вище вказаною адресою. На підставі цього сторони узгодили всі істотні умови договору. На виконання взятих на себе зобовязань позивачка передала відповідачці грошові кошти, а вона в свою чергу передала останній всі документи на зазначене нерухоме майно, та ключі від квартири. Станом на теперішній час у позивачки виникла необхідність розпорядитися належним їй майном, проте вона не може цього зробити, оскільки договір купівлі продажу не посвідчений нотаріально, та не відповідає вимогам закону, а відповідачка відмовляється від нотаріального посвідчення договору, так як вважає що продала цю квартиру через Українську товарну біржу, та не має жодного відношення до вищевказаного майна. Тому вона просила визнати дійсним договір купівлі-продажу зазначеного майна та визнати за нею на нього право власності. Учасники справи в судове засідання не зявилися. В наданих заявах просили справу розглянути без їх участі. При цьому позивачка вказала, що свої вимоги підтримує в повному обсязі, відповідачка проти задоволення позову не заперечила. Беручи до уваги, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовна заява обґрунтована і підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні було встановлено наступне. З копій договору купівлі-продажу, (а.с.8), вбачається що 04.09.2001 року [PERSON], придбала у [PERSON][ADDRESS], загальною площею 30,2 кв. м., житловою площею 15,9 кв. м. у багатоквартирному будинку № 100 по вулиці Сумська міста Лебедина Сумської області. Таким чином сторони узгодили всі істотні умови договору, та відбулась передача майна. Позивачка посилається на те, що станом на теперішній час у неї виникла необхідність розпорядитися належним їй майном, проте вона не може цього зробити, оскільки договір купівлі продажу не посвідчений нотаріально, та не відповідає вимогам закону, а відповідачка відмовляється від нотаріального посвідчення договору, так як вважає що продала цю квартиру через Українську товарну біржу, та не має жодного відношення до вищевказаного майна. У відповідності зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. У відповідності зі ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004р. N952-IV встановлено, що речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обовязковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом. Частною 1. ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено, що обовязковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, в тому числі і право власності на нерухоме майно. Згідно з ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. У відповідності зі ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Оскільки сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу, позивачка зі свого боку виконала взяті на себе зобовязання, сплативши вартість придбаного майна та прийняла його у своє володіння і обидві сторони вчинили взаємні дії для настання юридично значимих наслідків, що підтверджується зібраними доказами, суд приходить до висновку, що наявні всі передумови для застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання за [PERSON], права власності на спірне майно.

Outcome: approved