Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить суд встановити факт володіння [PERSON], яка померла [INFO] року, житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої [INFO] року. Представники позивачки у судовому засіданні наполягали на задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаюсь на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні не заперечувала щодо задоволення позову. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 20 вересня 2016 року до участі в справі в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету позову залучений [PERSON], який просив визнати заповіт [PERSON] частково недійсним; визнати за ним факт прийняття спадщини. [INFO] року [PERSON] .помер. До суду звернулася [PERSON] із заявою про намір вступити в спадщину після смерті [PERSON] Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 7 липня 2017 року провадження в справі було призупинене до вступу в справу спадкоємця померлого [PERSON] Після спливу 6 місяців з дня смерті [PERSON] судом отримано відповідь Біляївської державної нотаріальної контори, з якої вбачається, що спадкова справа не заводилася, що унеможливлює залучення до участі в справі спадкоємця сторони. Таким чином, ухвалою суду від 26.12.2017 року провадження по справі за позовом [PERSON] до Усатівської сільської ради, третя особа - [PERSON], про визнання права власності на спадкове майно за заповітом в частині самостійних вимог третьої особи про визнання заповіту частково недійсним, визнання факту прийняття спадщини, було закрито. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] року померла [PERSON] про що свідчить свідоцтво про смерть [NUMBER], видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Котовську та Котовському району Котовського міжрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №880. Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] що належало [PERSON], про що свідчить довідка від 11.02.2016 року № 154, яка видана Усатівською сільською радою Біляївського району Одеської області. [PERSON] при житті склала заповіт в якому зазначено, що все своє майно вона заповідає [PERSON] Заповіт був складений 10 червня 2002 році, зареєстрований в реєстрі за №32. У встановлений термін позивачка звернулася до Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області із заявою про прийняття спадщини, оскільки є спадкоємицею за заповітом. Відповідно до листа нотаріуса від 31 березня 2016 року [PERSON], як спадкоємець, вчасно звернулась до приватного нотаріуса, але їй повідомили про те, що видати свідоцтво про право на спадщину не є можливим, оскільки немає документу, що посвідчує право власності на нерухоме майно. Відповідно до довідки №156 від 11.02.2016 року виданої Усатівською сільською радою Біляївського району Одеської області, житловий будинок який розташований за адресою: [ADDRESS] згідно запису в по господарській книзі виконкому №3/00183 стор.5, належить [PERSON], померлої [INFO] року. Правовстановлюючі документи на житловий будинок відсутні. Відповідно до ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Таким чином, суд, оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, вважає можливим встановити факт володіння [PERSON], яка померла [INFO] року житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS]. Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до статей 1233, 1234, 1235, 1236 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов'язків, що є пропорційною до одержаних ними прав. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Згідно статті 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину. Відповідно до статті 1217, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно статті 1222, 1223 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Таким чином, на думку суду, право на отримання правовстановлюючого документу на нерухоме майно, має особа, яка є власником цього майна, дане право нерозривно пов'язане з особою спадкодавця, а тому після його смерті спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку. Враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги позивачки підлягають задоволенню, оскільки відсутність у спадкодавця правовстановлюючих документів на спадкове майно унеможливлює оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, беручи до уваги наявність заповіту, визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: approved