Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-24 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS]: 1/2 частина на підставі договору купівлі-продажу від 18.02.1997 року, реєстровий №3-1339, та 1/2 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину від 03.04.2013 року, реєстровий №605. На теперішній час за вказаною адресою є зареєстрованими: позивачка [PERSON], 1939 року народження, її донька - відповідачка [PERSON], 1959 року народження, зять [PERSON], 1960 року народження, та онук [PERSON], 1976 року народження, що підтверджується довідкою КП «Жилсервіс-9» від 24.03.2016 року №1240. Починаючи з червня 2009 року [PERSON] та [PERSON] в квартирі не проживають, їх особисті речі відсутні, перешкоди позивачка у користуванні їм не чинила, тому просила суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] Позивачка у судове засідання не з'явилась, надала суду письмову заяву, якою позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти постановлення заочного рішення не заперечувала, справу просила слухати за її відсутності. Відповідачі у судове засідання не з'явились, причини неявки суду не повідомили, про день слухання справи повідомлялись належним чином - через оголошення в газеті «Вісті Придніпров'я» №57 від 02.08.2016 року. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи - Амур-Нижньодніпровський районний відділ міграційної служби у місті Дніпропетровську Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області у судове засідання не з'явився, надав письмову заяву, якою справу просив слухати за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS]: 1/2 частина на підставі договору купівлі-продажу від 18.02.1997 року, реєстровий №3-1339, та 1/2 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину від 03.04.2013 року, реєстровий №605. На теперішній час за вказаною адресою є зареєстрованими: позивачка [PERSON], 1939 року народження, її донька - відповідачка [PERSON], 1959 року народження, зять [PERSON], 1960 року народження, та онук [PERSON], 1976 року народження, що підтверджується довідкою КП «Жилсервіс-9» від 24.03.2016 року №1240. Починаючи з червня 2009 року [PERSON] та [PERSON] в квартирі не проживають, їх особисті речі відсутні, що підтверджується актами про непроживання від 13.08.2012 року та від 06.07.2015 року. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки реєстрація відповідачів за вказаною адресою перешкоджає позивачці розпорядитися своєю власністю, крім того, вона змушена нести витрати по оплаті поточних платежів з урахуванням кількості зареєстрованих осіб, тому суд вважає визнати [PERSON], 1959 року народження, та [PERSON], 1976 року народження, такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] Також суд вважає стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору у розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved