Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-13 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що вона зареєстрована та проживає у квартирі [ADDRESS], яка належить їй на праві приватної власності . 03.07.2012 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб, який рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 24.04.2013 року розірвано. Стверджує, що 01.05.2013 року відповідач виїхав з квартири до своїх батьків. На підставі вищевикладеного, посилаючись на норми матеріального права, змінюючи позовні вимоги в частині зняття відповідача з реєстрації , просить визнати відповідача , таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка змінені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в ній. Відповідачі в судове засідання не з'явився, хоча були належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, а саме розміщенням оголошення про виклик до суду в газеті/а.с.34/ . З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається інформованим про розгляд справи. Про причини своєї неявки суду не повідомив. Внаслідок чого, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дане правило також закріплене у ст. 60 цього ж Кодексу Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 212 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного: Дані правовідносини у системному зв'язку регулюються: - ч. 1 ст. 3 ЦПК України, згідно якої кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Дане правило також закріплено в ч.1 ст. 15 ЦК України; - ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном; - ст.71 ч.1 ЖК України - при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців; -ст. 72 ЖК України - визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку; - ч.2 ст. 405 ЦК України, згідно якої член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом досліджено: - Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 24.04.2013 року про розірвання шлюбу між сторонами/а.с.7/; - Довідка про склад сім'ї /а.с.8/; - Акти комісії дільничого комітету ТзОВ «ТД Укрвторресурс»» від 04.11.2013 року та від 19.06.2014 року про /а.с.9-10/; Враховуючи положення ст. 214 ЦПК України, згідно якої під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, враховуючи, що факт непроживання відповідача без поважних причин понад один рік у належній позивачці на праві власності квартирі підтверджено належними та допустимими доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, оскільки ,на підставі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою, свідоцтва про смерть. Отже, на підставі зазначеної норми Закону визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням тягне обов'язок органу реєстрації фізичних осіб зняти дану особу з реєстраційного обліку та є підставою для зняття особи з реєстраційного обліку. Тобто, наявність рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є автоматичною підставою для зняття її з реєстраційного обліку. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, так як позивач документально підтвердив понесені ним судові витрати, тому підлягають стягненню з відповідача, витрати позивача по зверненню до суду . На підставі наведеного та

Outcome: partial