Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-15 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] із вказаною вимогою, просить збільшити розмір аліментів, стягуваних з відповідача на утримання його доньки [PERSON], [INFO], стягувати надалі аліменти у розмірі 1\~500,0 гривень щомісячно, починаючи від дня набрання рішенням суду законної сили до виповнення її повноліття, посилаючись на наступне. Згідно з рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 липня 2013 року (справа №1522/22612/12) з [PERSON] стягується на користь позивачки на утримання неповнолітньої [PERSON] аліменти в сумі 500,0 гривень щомісячно, починаючи з 24.09.2012 року і до виповнення її повноліття, тобто до 20.01.2018 року. Позивач зазначає, що, по-перше, розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку збільшився, а по-друге, матеріальний стан відповідача покращився, що надає підстави для збільшення розміру аліментів. Відповідач звернувся до суду із зустрічною позовною заявою, якою просив зменшити розмір сплачуваних ним аліментів до 400,0 гривень на місяць, в обґрунтування чого посилався на те, що він припинив свою підприємницьку діяльність, внаслідок чого його можливості зі сплати аліментів є істотно обмеженими. При цьому, відповідно до раніше поданих заперечень позов [PERSON] не визнав з тих самих підстав, які покладено в основу зустрічної позовної заяви. Відповідач в судове засідання не зявився неодноразово, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Враховуючи той факт, що фактично відповідач висловив свою позицію у раніше поданих запереченнях, суд вважає за можливе розглянути справу у загальному порядку. Позивач надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розглянути позов за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із частковим задоволенням позову [PERSON]; у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити у повному обсязі. Позивачка [PERSON] з відповідачем [PERSON] перебували у шлюбі з 25.02.2005 року, який 18.03.2011 року розірвано рішенням Приморського районного суду м. Одеси, згідно з яким неповнолітню дочку залишено проживати разом з позивачкою. Відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого наявна в матеріалах справи. Оскільки починаючи з липня 2008 року відповідач не надавав [PERSON] матеріальної допомоги на утримання своєї дочки [PERSON], позивачка була змушена звернутись до суду із позовом про стягнення аліментів. Так, згідно з рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 липня 2013 року в цивільній справі №1522/22612/12 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів позов [PERSON] задоволено частково, стягнуто з [PERSON], [INFO], аліменти на користь [PERSON] на утримання [PERSON], [INFO], суму в 500,0 гривень щомісячно, починаючи з 24.09.2012 року і до виповнення їй повноліття, тобто до 20.01.2018 року. Відповідно до довідки, виданої ДПІ у Приморському районі міста Одеси 22.06.2015 року №1037, позивачка протягом 2012-2014 року не мала доходу як приватний підприємець (а.с. 112). За час, що минув з моменту постановлення рішення суду від 11.07.2013 року, майновий стан стягувача погіршився одночасно з погіршенням стану здоровя неповнолітньої дитини, на користь якої відбувалося стягнення аліментів. Одночасно з погіршенням майнового стану сторони позивача суд має констатувати встановлені відомості про реальний майновий стан позивача. Зокрема, судом встановлено, що він був власником вартісноцінного майна: нежитлового приміщення №7 по вул. Середньофонтанській, буд. 19-б в м. Одесі на підставі договору дарування, укладеного 25.11.2014 року; а також машино-місця №85 за такою самою адресою на підставі договору купівлі-продажу від 25.11.2014 року. Наведене нерухоме майно відповідач за безоплатними договорами передав іншій особі [PERSON] (а.с. 9-12). Наведені дії відповідача свідчать про навмисне бажання створити видимість погіршення його майнового стану задля уникнення можливості задоволення вимог до нього зі сторони будь-яких осіб. Такі обставини опосередковано свідчать про наявність у відповідача достатнього доходу для утримання нерухомого майна у власності, а також про можливість отримання від нього або у звязку з його продажем можливого доходу. Усі наведені обставини у своїй сукупності свідчать про те, що обставини, покладені в основу рішення суду від 11.07.2013 року про стягнення з відповідача аліментів в розмірі, обмеженому 500,0 гривень щомісячно на утримання його неповнолітньої дитини, змінилися та не можуть бути не враховані в якості обґрунтованої підстави для збільшення розміру таких аліментів. Оцінюючи поведінку відповідача, суд не знаходить підстав визнати такі дії добросовісними, а інтереси, які відповідач задовольнив їх вчинивши, такими, що переважають інтереси неповнолітньої дитини, які повязані із забезпеченням її повноцінного життя та розвитку. Додатково суд має врахувати й обєктивні обставини, зумовлені знеціненням національної валюти України, збільшенням розміру споживчих цін на основні товари в Україні, зменшенням купівельної спроможності грошової суми, стягнутої за рішення суду від 11.07.2013 року, що у своїй сукупності призвело до того, що розмір аліментів, стягнутих за вказаним рішенням на користь неповнолітньої дочки, не може вважатися достатнім для забезпечення рівня життя, достатнього для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку дитини. Реальне зменшення розміру утримання, що надавалося відповідачем на його неповнолітню дитини в порядку виконання рішення суду від 11 липня 2013 року в цивільній справі №1522/22612/12, одночасно з встановленням з встановленням судом фактів безоплатного відчуження ним цінного нерухомого майна на користь третіх осіб, надають суду підстави для висновків про його реальний майновий стан, що зумовлює рішення суду про збільшення розміру стягуваних з нього на утримання дитини аліментів. В цьому суд має виходити з таких нормативних настанов. Зокрема, батьки дитини мають рівні обовязки з надання утримання дитині, оскільки згідно з ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обовязки щодо дитини. При цьому, за ст. 182 Сімейного кодексу України, судом враховано, що мати дітей здійснює догляд за ними, можливості матері по наданню утримання на дитину є обмеженими. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За правилом ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч.1 ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. За правилом ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них. Щодо визначення розміру належних до сплати аліментів. При вирішенні питання щодо збільшенні розміру аліментів судом враховано, що згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» підвищено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць дітей віком від 6 до 18 років до 1455,0 гривень. За ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоровя набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У наведеній нормі не встановлюється відповідний розмір аліментів, що підлягає стягненню у всіх випадках, а лише встановлюється відповідний мінімум, який має бути врахований при вирішенні питання про стягнення аліментів. Таким чином, суд критично оцінює заперечення відповідача щодо того, що згідно із рішенням суду від 11 липня 2013 року відповідач сплачує аліменти, розмір яких перевищує 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки під час ухвалення рішення був врахований інший встановлений Законом мінімум розміру утримання для дитини. Судом враховано, що з часу ухвалення судом рішення минуло майже два роки. Збільшення прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» продиктований макроекономічними змінами, які виражаються, зокрема, у знеціненні національної валюти, зниженні купівельної можливості громадян; втім, на думку суду, навіть встановлення мінімуму на рівні 1455,0 гривень не відповідає тим істотним змінам, що відбулися у вказаній сфері. Наведені обставини мають бути враховані під час вирішення питання про збільшення розміру аліментів, який був обрахований за два роки до моменту постановлення цього рішення, та на сьогоднішній день, на переконання суду, це є додатковою умовою для збільшення розміру аліментів. Разом з тим, судом враховано, що позивачем не доведено настільки великого покращення матеріального стану відповідача, яке б надавало суду підстави для задоволення позову в повному обсязі; зокрема, суд має врахувати те, що відповідачем надано документи про припиняння його підприємницької діяльності. Визначаючи розмір належних до сплати аліментів додатково судом також враховано матеріальне становище дитини, її матері; частково задовольняючи позов суд має врахувати не тільки реальний дохід відповідача чи відсутність доказів такого, а й його можливості щодо його отримання. З огляду на усі наведені обставини, суд вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги про збільшення розміру щомісячних аліментів до 900,0 гривень. Суд має виходити з необхідності забезпечення рівності не тільки прав, але й обовязків батьків щодо догляду та матеріального забезпечення неповнолітньої дитини. При вирішенні спору суд має виходити з положень ст. 8 Закону України „Про охорону дитинства, за якою кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. При цьому, враховуючи, що вимоги позовів сторін первинного та зустрічного є взаємовиключними, тому часткове задоволення позову [PERSON] виключає можливість задоволення зустрічного позову [PERSON] про зменшення розміру аліментів, який є повною мірою безпідставним. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial