Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-30 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, уточнивши який (а.с. 24, 28-29, 34-35, 68-69, 96-97, 110-111), просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] року помер [PERSON], який є рідним батьком її та сестри-[PERSON] Після його смерті відкрилася спадщина, зокрема на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] та 15.10.1982 року державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області було видане свідоцтво про право на спадщину за законом, яке було визнано незаконним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 27.01.2015 року. У вказаному будинку вона мешкає з 1985 року по теперішній час. На вказаний будинок свідоцтво про право власності не видавалося і будинок не зареєстрований у встановленому законом порядку. Після смерті батька з 1982 року по 1985 рік в даному будинку ніхто не проживав, він був безхазяйний, [PERSON] у будинку не мешкала, а мешкає за іншою адресою. На теперішній час вона мешкає у вказаному житловому будинку, добросовісно та безперервно володіє ним, користується земельною ділянкою, доглядає за будинком, утримує його, робить капітальні та поточні ремонти, сплачує усі податки. У зв'язку з викладеним позивачка звернулася з вказаним позовом до суду. В свою чергу, [PERSON] звернулася до суду з позовом в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору (а.с. 139-140) і просить визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку, що розташований в [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO] Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] року помер її батько [PERSON], який є і батьком [PERSON] Після смерті батька відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за вищевказаною адресою. 26.09.1974 року батько розірвав шлюб з їх матір'ю [PERSON], яка після цього покинула їх та з того часу вона з сестрою мешкали разом з бабусею. Спадкоємцями першої черги вказаного спадкового майна є вона та сестра [PERSON] В зв'язку з тим, що її сестра на момент відкриття спадщини було неповнолітньою, а їх мати після розірвання шлюбу з батьком залишила їх, їхнім життям не цікавилася, участі у вихованні не приймала, мешкала окремо за різними адресами, вона змушена була звернутися до Яськівської сільської ради Біляївського району Одеської області з заявою про призначення її піклувальником відносно неповнолітньої сестри, оскільки відповідно до ст. 129 КпШС, який діяв на той час, повноваження по встановленню піклування були покладені на виконавчі комітети сільських рад, та рішенням сільської ради її було призначено піклувальником над неповнолітньою сестрою - [PERSON] Далі, вона звернулася разом з сестрою до Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області з заявою про прийняття спадщини та 15.10.1982 року отримала свідоцтво про право на спадщину, в якому зазначено, що вони з сестрою дану спадщину успадкували в рівних частинах. 02.12.2014 року постановою Біляївського районного суду Одеської області скасовано рішення Яськівської сільської ради Біляївського району Одеської області № 8 від 13.05.1982 року в частині призначення [PERSON] піклувальником над [PERSON] 27.01.2015 року рішенням Біляївського районного суду Одеської області визнано незаконним свідоцтво про право на спадщину за законом зареєстроване за №2575 від 15.10.1982 року у Біляївській районній державній нотаріальній конторі Одеської області. З метою оформлення своїх спадкових прав вона звернулася до Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області, але 28.03.2016 року отримала відповідь від нотаріуса, з якої вбачається, що вона не може отримати свідоцтво про право на спадщину, так як нею не надані правовстановлюючі документи на житловий будинок за вищевказаною адресою, і їй рекомендовано звернутися до суду з питання підтвердження права власності [PERSON], померлого [INFO] року на зазначений житловий будинок. У зв'язку з викладеним вона звернулася з позовом до суду. В судовому засіданні [PERSON] свій позов підтримала, а позов [PERSON] не визнала з підстав, викладених у запереченні. В судовому засіданні [PERSON] на задоволенні позову наполягала, проти задоволення позову [PERSON] заперечувала. Представники Яськівської сільської ради Біляївського району Одеської області та Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської областідо судового засідання не з'явилися, але подали заяви, в яких просили справу розглянути без їх участі. Вислухавши пояснення сторін по справі, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява [PERSON] задоволенню не підлягає, позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, [INFO] року помер [PERSON] - батько [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). Після його смерті відкрилася спадщина, яка складалася з житлового будинку під [ADDRESS], який належав померлому на підставі довідки, виданої виконавчим комітетом Яськівської сільської ради Біляївського району 27.09.1982 року (а.с. 168). Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. 26.09.1974 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу (а.с. 145). Як вбачається з матеріалів справи, позивачці [PERSON] на момент відкриття спадщини було 15 років. [PERSON] звернулась до Яськівської сільської ради Біляївського району Одеської області з заявою про призначення її піклувальником сестри [PERSON], 13.05.1982 року заява [PERSON] була розглянута виконавчим комітетом Яськівської сільської ради Біляївського району Одеської області, та останню було призначено опікуном [PERSON] Після цього, третя особа [PERSON] звернулась до Біляївської державної нотаріальної контори від свого імені та імені сестри з заявою про прийняття спадщини, що залишилась після смерті батька [PERSON] Згідно свідоцтв про право на спадщину за законом від 15.10.1982 року, виданих державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори за реєстраційними номерами 2575 та 2578 відповідно, сестри [PERSON] і [PERSON] успадкували після смерті батька [PERSON] у рівних частках житловий будинок під [ADDRESS] та грошові вклади в філії № 5422/01 села Яськи Біляївського району Одеської області по рахункам № [NUMBER] з відповідними відсотками (а.с. 164-165, 166-167). Проте, постановою Біляївського районного суду Одеської області від 02.12.2014 року визнано дії Яськівської сільської ради Біляївського району Одеської області при призначенні [PERSON] піклувальником [PERSON]. неправомірними та скасовано рішення Яськівської сільської ради Біляївського району Одеської області №8 від 13.05.1982 року в частині призначення [PERSON] піклувальником [PERSON]. (а.с. 12-13). Вказана постанова набрала чинності. Крім того, рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 27.01.2015 року визнано незаконним свідоцтво про право на спадщину за законом зареєстроване за № 2575 від 15.10.1982 року у Біляївській районній державній нотаріальній конторі Одеської області (а.с. 14). Вказане рішення набрало чинності. Частиною 3 статті 61 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших прав, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Позивачка [PERSON] звернулася до державного нотаріуса Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області для оформлення права на спадщину, однак листом № 4818/02-14 від 10.11.2015 року державний нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними спорудами в [ADDRESS] і рекомендував звернутися до суду, з питання підтвердження права власності [PERSON], який помер [INFO] року, на вищевказаний житловий будинок (а.с. 15). До того ж, [PERSON] також звернулася до державного нотаріуса Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області для оформлення права на спадщину, однак листом № 1007/02-14 від 28.03.2016 року державний нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними спорудами в [ADDRESS] і рекомендував звернутися до суду, з питання підтвердження права власності [PERSON], який помер [INFO] року на вищевказаний житловий будинок (а.с. 143). Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно зі ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України). Як встановлено вище, позивачка та відповідачка прийняли спадщину після смерті батька у рівних частинах, оскільки в матеріалах спадкової справи міститься свідоцтво про право на спадщину - на грошові внески, видане 15 жовтня 1982 року (а.с. 164), яке не скасоване, а тому виходячи з положень ч.1 ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 року) і [PERSON], і [PERSON] є такими, що прийняли спадщину. Позивачка в судовому засіданні пояснила, що безперервно та відкрито володіє даним майном, доглядає за будинком та надвірними спорудами, регулярно сплачує житлово-комунальні послуги та несе витрати з утримання цього майна. З п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Згідно положень ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. В судовому засіданні було встановлено, що володіння позивачкою [PERSON] спірним житловим будинком не є добросовісним в розумінні ст. 344 ЦК України, оскільки вона достовірно знала, хто є власником цього будинку. Крім того, до 2015 року вона сама ж була власником ? частини вказаного житлового будинку. Наведені обставини, на думку суду, виключають можливість визнання за [PERSON] права власності в порядку набувальної давності. До того ж, в позовній заяві [PERSON] просить визнати за нею право власності на весь житловий будинок, хоча [PERSON] може належати 1/2 частина спірного житлового будинку, так як спадкоємцями за законом першої черги окрім неї, є [PERSON] За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок з надвірними спорудами, розташованому в [ADDRESS] за набувальною давністю. При цьому суд вважає, що [PERSON] обрала невірний спосіб захисту своїх прав. Що стосується позовних вимог [PERSON] щодо визнання права власності на ? частину житлового будинку, що розташований в [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO] року, судом встановлено наступне. Згідно довідки Яськівської сільської ради Біляївського району Одеської області № 595 від 11.08.2017 року житловий будинок за [ADDRESS] запису в погосподарській книзі № [NUMBER] належав та значиться [PERSON], який помер [INFO] року. Свідоцтво про право власності на вказаний житловий будинок не видавалося (а.с. 148, 149). Відповідно до листа № 108 від 24.03.2016 року КП «БТІ» ОМР м. Біляївка згідно до архіві філії, нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] КП «БТІ» ОМР м. Біляївка не зареєстровано (а.с. 150). Відповідно до Вказівок по веденню по господарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215, визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору було покладено саме на сільські ради. Належність правовстановлюючих документів встановлюється відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Умовою для переходу у порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами УРСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах. Тобто запис у погосподарській книзі визнавався в якості актів органів влади, що підтверджує право власності. Як роз'яснено в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов [PERSON] законний, обґрунтований, знайшов своє підтвердження у судовому засіданні і підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved