Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-03 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, з 20.10.2007 року вона перебуває у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO]. Позивачка зазначила, що спільне життя з відповідачем не склалося, після реєстрації шлюбу поступово почали погіршуватися відносини, вони стали чужими людьми через різні погляди на критерії шлюбу, життя та сім'ю, перестали розуміти один одного, між ними постійно почали виникати сварки та суперечки, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин з вересня 2014 року. Вказала, що нерідко свідком їх непорозумінь та суперечок ставала дитина. Спроби примиритися та зберегти сім'ю не дали позитивних результатів. Позивачка вважає, що при таких обставинах шлюб не має майбутнього, подальше спільне проживання з відповідачем та збереження шлюбу неможливі, так як буде суперечити її інтересам та інтересам дитини, тому просила шлюб розірвати. Також позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] аліменти в розмірі 25% з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.08.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Мотивує це тим, що вони з відповідачем досягли згоди, що донька після розірвання шлюбу буде проживати з матір'ю, а позивачка сама не зможе забезпечити належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Також зазначила, що позивач інших утриманців немає, він працездатний, його стан здоров'я дозволяє працювати, а тому може сплачувати такий розмір аліментів. Позивачка в судове засідання не з'явилася, подала до суду клопотання, в якому просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала, а також зазначила, що фактичні шлюбні відносини з відповідачем припинені з вересня 2014 року. Відповідач в судове засідання також не з'явився, подав до суду клопотання, в якому просив розглянути справу за його відсутності та зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, фактичні шлюбні відносини припинені з вересня 2014 року, майнового спору з позивачкою немає, дитина проживає з матір'ю. Тому суд вважає можливим слухати справу за відсутності сторін на підставі ст. 158 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 20.10.2007 року сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Донецьку, актовий запис за №1007 (а.с.13 - копія свідоцтва про шлюб). Від спільного життя сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с.14 - копія свідоцтва про народження). Сторони в своїх зазначили, що не підтримують шлюбно-сімейні відносини, донька проживає з матір'ю [PERSON] Строк на примирення надавати сторонам є недоцільним, оскільки шлюбно-сімейні відносини між ними припинені з вересня 2014 року, подальше спільне життя та збереження шлюбу буде суперечить інтересам сторін та їхньої неповнолітньої дитини, сім'я сторін розпалась і не може бути поновлена міцною і здоровою. Спору щодо визначення місця проживання дитини між сторонами не має. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином суд вважає встановленим, що збереження сім'ї неможливо, інших доказів сторонами не надано, тому шлюб сторін може бути розірваним. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, а також наявність інших обставин, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. З огляду на те, що обов'язок по утриманню дитини лежить на обох батьках, виходячи із засад справедливості та розумності, суд, враховуючи вимоги ст. 182 СК України, приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Однак, позивачка в позовні заяві просила стягнути аліменти з відповідача з 01.08.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Враховуючи наведене вище, суд вважає, що позов в судовому засіданні доведений, а тому підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави також підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640,00 грн. На підставі наведеного, ст.ст. 105, 110, 112, 115, 180-183, 191 СК України,

Outcome: approved