Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги фактичним припиненням подружнього життя і неможливістю збереження сім'ї.В обґрунтуванні свого позову вона зазначила, що з 26.09.2006 року перебуває з відповідачем, по національності йорданцем у зареєстрованому шлюбі. Шлюб зареєстрований у Центральному відділені державної реєстрації шлюбів м. Києва, актовий запис № 2675. Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], зареєстрований громадянином України. Спільне життя з відповідачем не склалося. В грудні 2011 року вона з сином повернулася в Україну і мешкає з сином у м. Новомосковську, де і працює. Відповідач мешкає в Йорданії. В 2012 році відповідач приїздив до неї у м. Новомосковськ, вони прийшли до висновку про розірвання їх шлюбу, дитина залишається проживати з нею, а відповідач добровільно надає йому допомогу. В липні 2015 року відповідач знову приїздив до неї у м. Новомосковськ, питання про розірвання шлюбу між ними вирішено, відповідач надав згоду на розлучення. Його заява оформлена в м. Києві 04.08.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрована в реєстрі за №367. У заяві відповідач надав згоду на розлучення , на просив розглянути справу у його відсутності. За час окремого проживання вона дійшла до висновку, що примирення між ними та подальше подружнє життя стало неможливим, а збереження шлюбу суперечить інтересам кожного із них. Посилаючись на наведені обставини, позивачка просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. В судове засідання позивачка не зявилась, письмово просить розглянути справу за ії відсутністю. Позивачка позов підтримала. Відповідач в судове засідання не зявився, про день слухання справи повідомлений належним чином, заяви про відкладення справи суду не надав, згідно нотаріально посвідченої заяви просить розглянути дану справу за його відсутністю. Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги з наступних підстав. Подружжя [PERSON] і [PERSON] ([PERSON]) Квасем зареєстрували шлюб 26.09.2006 року у Центральному відділі державної реєстрації шлюбів м. Києва з державним центром розвитку сімї, що в книзі реєстрації актів про одруження від 26 вересня 2006 року зроблено актовий запис № 2675. Подружжя мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], є громадянином України. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою статті 112 СК Україна, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Встановлено, що в грудні 2011 року позивачка з сином повернулася в Україну і мешкає з сином у м. Новомосковську, де зареєстрована і працює. Відповідач мешкає в Йорданії. В 2012 році відповідач приїздив до позивачки у м. Новомосковськ, вони прийшли до висновку про розірвання їх шлюбу, дитина залишається проживати з нею, а відповідач добровільно надає йому допомогу. В липні 2015 року відповідач знову приїздив до позивачки у м. Новомосковськ, питання про розірвання шлюбу між ними вирішено, відповідач надав згоду на розлучення, що підтверджується заявою відповідача, яка оформлена в м. Києві 04.08.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрована в реєстрі за №367. У заяві відповідач надав згоду на розлучення, та просив розглянути справу у його відсутності. Враховуючи викладене, суд визнає, що надання подружжю строку для примирення у даному випадку суперечить моральним засадам суспільства. Згідно до положень статті З СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в силу вимог статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь стосунків та причини розлучення, небажання подружжя продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] і [PERSON] ([PERSON]) Квасем, та збереження їх сім'ї є неможливе та суперечить їх інтересам. На підставі викладеного та

Outcome: approved