Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-21 00:00:00

Позивачка звернулася до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області із зазначеним позовом мотивуючи свої вимоги тим, що 01 жовтня 1997 року між нею та відповідачем був укладений біржовий контракт (договір купівлі-продажу) будинку [ADDRESS]. Договір був посвідчений Маріупольсько.ю універсальною товарною біржею та зареєстрований в БТІ міста Маріуполя 15 жовтня 1997 року за реєстровим номером 18110. Всі умови зазначеного договору були сторонами виконані. Зазначена угода не була посвідчена нотаріально у зв'язку з тим, що сторонам не було відомо про обов'язковість нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. У судове засідання позивачка не з'явилася, надала заяву з проханням розглядати справу в її відсутності, просила про задоволення позову. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився за невідомих суду причин, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином шляхом оголошення у пресі. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року №1618-IV (зі змінами та доповненнями) (далі за текстом ЦПК України), згідно з якими у разі неявки в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України (що діє з 01 січня 2004 року, зі змінами та доповненнями) (далі за текстом ЦК України), кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, ч.1 ст.11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з договором купівлі-продажу (біржовим контрактом) від 01 жовтня 1997 року №17347 укладеного між сторонами по даній справі, [PERSON] придбала у [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] (а.с.7). Як вбачається з реєстраційного посвідчення від 15 жовтня 1997 року придбання позивачкою будинку [ADDRESS] Донецької області було зареєстровано в МКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» за реєстровим номером 18110 (а.с.8). Відповідно до ст.4 Заключних і перехідних положень Цивільного Кодексу України (далі за текстом ЦК України), який набрав чинності 01.01.2004 року, щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, які виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Згідно із ч.1 ст.227 Цивільного Кодексу Української РСР (від 18 липня 1963 року) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідченим, якщо однією із сторін є громадянин. Відповідно до ст.47 Цивільного Кодексу Української РСР (від 18 липня 1963 року), якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зокрема, ч.3 та ч.4 ст.60 ЦПК України встановлено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи вищенаведені норми законодавства, з урахуванням конкретних обставин справи, суд приходить до переконання, що між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] Донецької області, оскільки продавцем було передане майно у власність покупцю, а покупець прийняв майно та сплатив певну грошову суму, отже відбулося повне виконання зазначеного договору. З зазначених вище підстав, суд вважає за можливим визнати зазначений договір купівлі-продажу дійсним.

Outcome: approved