Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, зазначивши в обґрунтування своїх позовних вимог наступне. З 25.11.1994 року по серпень 2007 року вона проживала з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають дочку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . 22.04.2008 року шлюбі між сторонами було розірвано. Під час спільного проживання сторони придбали жилий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , який був оформлений на відповідача. Після припинення шлюбних відносин відповідач пішов жити до своїх батьків, а позивачка з дітьми залишилась проживати у вищевказаному будинку. До травні 2019 року відповідач не порушував прав позивачки на проживання у будинку, а травні 2019 року зателефонував та повідомив, що вона не має жодних прав на будинок. Доводи позивачки про те, що будинок є їх спільним майном, відповідачем прийняті не були. Позивачка просила в порядку розділу спільного сумісного майна подружжя визнати за нею право власності на Ѕ частину жилого будинку з господарськими спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 77,08 кв.м., житловою площею 44,4 кв.м. Ухвалою Волноваського районного суду Донецької області від 11.01.2020 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 20). У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат Сагіров Ф.П. підтримали позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав, проте зазначив, що спірний будинок був придбаний за гроші його батьків, але у зв`язку із спливом значного періоду часу він не може довести цієї обставини. Суд, вислухавши учасників судового засідання, дослідивши письмові докази по справі, доходить висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. В період 25.11.1994 року по серпень 2007 року вона сторони проживали у зареєстрованому шлюбі. Вказана обставина визнана сторонами в судовому засіданні, а тому відповідно до положень ч. 1 ст. 82 не підлягає доказуванню. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу шлюб між сторонами розірвано 22.04.2008 року (а.с. 7). Згідно довідки-характеристики Волноваського бюро технічної інвентаризації від 23.02.2011 року та технічного паспорту на жилий будинок з господарськими спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , загальна площа будинку становить 77,08 кв.м., житлова площа становить 44,4 кв.м (а.с. 10-16). Згідно довідки Хлібодарівської сільської ради від 22.03.2019 року [PERSON] дійсно зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 17). Згідно довідки Волноваського БТІ від 30.06.2020 року вбачається, що станом на 01.01.2013 року власником жилого будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на жилий будинок від 20.08.2000 року, виданого на підставі рішення виконкому Волноваської районної ради від 19.08.1987 року № 233, записаного в реєстрову книгу під № 78/21, кн.1 (а.с. 35). Згідно свідоцтва про право власності на жилий будинок від 20.08.2000 року встановлено, що [PERSON] є власником жилого будинку з господарськими спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.40). Відповідно до положень ч. 1 ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на прав спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Статтею 63 Сімейного Кодексу визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленості між ними. Згідно з ч.1 та ч. 2 ст. 69 Сімейного Кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Частиною першою ст. 70 Сімейного Кодексу України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленості між ними або шлюбним договором. Згідно з ч. 1 ст. 71 Сімейного Кодексу України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділку майна, спір може бути вирішено судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. На підставі вищезазначених норм чинного законодавства та встановлених у судовому засіданні обставин суд доходить висновку, що вищевказане нерухоме майно придбане сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбі, а отже є спільною сумісною власністю подружжя. У зв`язку з викладеним суд задовольняє позовні вимоги позивачки [PERSON] у поновному обсязі та вважає необхідним в порядку розділу спільного сумісного майна подружжя визнати за нею право власності на Ѕ частину вказаного жилого будинку з господарськими спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 77,08 кв.м., житловою площею 44,4 кв.м. Ураховуючи положення п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] понесені останньою витрати зі сплати судового збору в сумі 768,40 гривень (а.с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved