Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після смерті її батька [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається з житлового будинку, земельної ділянки та права на частку(пай), інших спадкоємців які б мали право та претендували на зазначене майно немає, тому просила суд визнати за нею право власності. В судовому засіданні позивачка не з»явилася, про дату час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, надіслала заяву в якій просила справу розглянути без її участі а позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надіслав до суду письмову заяву, просив розгляд справи проводити без його участі, з позовними вимогами погодився просив позов задовольнити. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Виходячи зі змісту ст.3 ЦПК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.ст.10,11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін,при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON], що підтверджує свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 09.06.1984 року) [PERSON], народилась [INFO] в с. Веприн, Радомишльського р-ну, Житомирської області, з 1985 року по даний час проживає та зареєстрована в с. Ірша, Радомишльського району, Житомирської області. Відповідно до свідоцтва про народження позивачки серії [NUMBER], що видане Вишевицькою сільською радою Малинського району Житомирської області 22.08.1963 року, її батьками є: батько - [PERSON], українець, та мати - [PERSON], українка. [INFO] померла мати позивачки, [PERSON], у віці 65 років у с. Веприн, Радомишльського р-ну Житомирської області, що підтверджує свідоцтво про смерть серії [NUMBER], що видане виконавчим комітетом Вепринської сільської ради Радомишльського району Житомирської області 09.03.2004 року. [INFO] помер батько позивачки, [PERSON], у віці 70 років у с. Веприн, Радомишльського р-ну, Житомирської області, що підтверджує свідоцтво про смерть серії [NUMBER], що видане виконавчим комітетом Вепринської сільської ради Радомишльського району Житомирської області 27.01.2010 року. В шестимісячний строк після смерті батька, у відповідності до ст. 1261 ЦК України, позивачка звернулася із заявою до Радомишльської державної нотаріальної контори, за результатами якої, державним нотаріусом було заведено спадкову справу під № 61/2010, що також підтверджує витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі за № 22838964 від 11.02.2010 року. Інших спадкоємців немає, так як брат позивачки відмовився від прийняття спадщини після смерті батька, про що написав відповідну заяву у нотаріуса, копія даної заяви № 1187 від 16.05.2017 року додається. До складу спадкового майна, що залишилося після смерті батька позивачки, з поміж всього іншого, входить цілий жилий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] - даний факт також підтверджує довідка № 209 від 24.05.2017 року з виконавчого комітету Вишевицької сільської ради Радомишльського району Житомирської області. Відповідно до п. 216 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 3 березня 2004 року за № 20/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцеві. Звернувшись до нотаріуса, позивачці як єдиній спадкоємиці за законом, було повідомлено, що нотаріус не зможе видати їй свідоцтво про право на спадщину (в порядку передбаченому ст. 1298 ЦК України), через відсутність правовстановлюючого документу, адже право власності на спадковий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] - не зареєстровано, даний факт також підтверджує довідка № 410 від 13.06.2017 року з КП «Житомирське обласне міжміське БТІ». Однак, починаючи з дня побудови будинку (1960 року) і до дня своєї смерті ([INFO]), спадкодавець [PERSON] увесь цей час проживав в даному будинку та був головою двору, а відповідно, постійно, відкрито і безперервно володів та користувався цим домоволодінням як власним, що також підтверджують виписки із погосподарських книг за 1996-2010 роки, видані виконавчим комітетом Вишевицької сільради Радомишльського району Житомирської області за № 247, № 248 та № 249 від 19.06.2017 року. Загальна інвентаризаційна вартість цілого житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами становить - 125 341,00 гривень, що також підтверджує технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок. Проте, згідно ч. 4 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація права була проведена відповідно до законодавства, що діяло в момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. А відповідно до ст.ст. 100 та 101 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, які діяли на момент побудови будинку (1960 рік), не передбачалося та не пов'язували набуття права власності на будинок з реєстрацією його в органах БТІ чи інших установах. Також, згідно до вимог «Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно», від 07 лютого 2002 року № 7/5, зареєстрованого в Мінюсті України 18 лютого 2002 року за № 157/16445, з наступними змінами, а також листа Міністерства юстиції України від 21.02.2005 року № 19-32/319 - у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності якого не була проведена, і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. Крім того, до складу спадкового майна, яке залишилося після смерті батька позивачки , також входять дві земельні ділянки загальною площею 1,6092 га. а саме: - земельна ділянка площею 1.0542 га (кадастровий номер [NUMBER]), - земельна ділянка площею 0.5550 га (кадастровий номер [NUMBER]). цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Вепринської сільської ради Радомишльського району Житомирської області, і які належали померлому [PERSON] згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 18 листопада 2004 року, але набути вищезазначене майно в порядку передбаченому ст. 1298 ЦК України, шляхом отримання свідоцтв про право на спадщину на земельні ділянки позивачка, як спадкоємиця за законом (ст. 1261 ЦК України) - не має можливості через те, що в процесі оформлення спадщини, згідно повідомлення відділу Держгеокадастру у Радомишльському районі Житомирської області стало відомо, що ІСНУЄ технічна помилка У вищезазначеному державному акті, а саме - невірно вказано код населеного пункту (класифікатор сільської ради) у кадастрових номерах. Замість КОАТУУ (1825081100:) Вепринської сільської ради в державному акті надруковано КОАТУУ (1825081200:) Верлоцької сільської ради. А відповідно, відділ Держгеокадастру у Радомишльському районі Житомирської області не може втдати позивачці витяги з ДЗК про земельні ділянки, що в свою чергу робить неможливим отримання свідоцтв на право на спадщину на вказані вище земельні ділянки у нотаріуса, оскільки в позивачки відсутні необхідні документи для цього, а існуючій державний акт не відповідає встановленим законом вимогам. У відповідності до п.4.12 та п.4.18 глави 10 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України за № 296/5 від 22.02.2012 року: «Свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів, за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі відповідного свідоцтва документів, нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення даного питання в судовому порядку». Відповідно до листа № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку с винятковим способом захисту, що мас застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Спадкоємець має право прийняти спадщину в порядку, встановленому ст. 1269 ЦК та набути право на спадщину відповідно до ч. 5 ст. 1268. статей 1296-1299 ЦК України. Вирішення судом спору щодо визнання права власності в порядку спадкування може відбуватися лише після прийняття спадщини. Згідно ст. 131 Земельного кодексу України, громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі успадкування. У відповідності до ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Теж саме зазначає п. 10) Постанови пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування». Також, до складу спадкового майна, яке залишилося після смерті батька позивачки, [PERSON], увійшли дві земельні частки (паї), один з яких, розміром 2,78 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), вартістю 6572,58 гривень, який належав його дружині (моїй матері) - [PERSON], яка померла [INFO] у с. Веприн, Радомишльського р-ну Житомирської області (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 09.03.2004 року), і який він після її смерті успадкував на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом № 674/2004, реєстровий № 2-446 від 19.11.2004 року, відмітка про що міститься у Сертифікаті на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 26.01.1998 року, до якого внесли зазначені відомості 09.12.2004 року. Інша земельна частка (пай) розміром 2,78 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), вартістю 3261,00 гривень, належала - рідній бабі позивачки, [PERSON], яка померла [INFO] у с. Веприн. Радомишльського р-ну Житомирської області (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 25.07. /997року), згідно Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER]. виданого на її ім'я на підставі рішення Радомишльської РДА № 121 від 09.04.1997 року. Спадщину після смерті [PERSON], у відповідності до ст.ст. 548-549 ЦК УРСР 1963 року (що діяв на той час), прийняла її дочка тобто матір позивачки, а відповідно дружина покійного батька позивачки - [PERSON], шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, а саме: проживанням та доглядом за будинком, обробітком земельної ділянки, отриманням коштів за землю та інше - даний факт також підтверджує довідка № 675 від 15.06.2017 року, видана виконавчим комітетом Вишевицької сільської ради Радомишльського району Житомирської області, яка додається. Проте, набути вищезазначене майно в порядку передбаченому ст. 1298 ЦК України, шляхом отримання свідоцтв про право на спадщину на вище вказане майно позивачка, як спадкоємиця за законом (ст. 1261 ЦК України) - не має можливості через те, що у вищезазначеному Сертифікаті на право на земельну частку (пай) відсутня дата його видачі, а що стосується іншого сертифіката, то в ньому міститься підчистка та виправлення, що в свою чергу, згідно ЗУ «Про нотаріат», роблять такі документи такими, що не відповідають встановленим законом вимогам та є перешкодою для вчинення необхідної нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтв про право на спадщину. Однак згідно ст. 1216 та ст. 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Пунктом 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року N 720/95 передбачено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додасться до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Згідно положень п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16 квітня 2004 року, сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділу X «Перехідні положення» ЗК України). Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», судовим рішенням може визнаватися право власності в порядку спадкування, якщо через відсутність документів не можливо оформити спадщину через нотаріуса. Таким чином, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ч. 1 ст. 1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом та за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття суд визнає спадщину відмерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Право змінювати правовідносини, захищати порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси належить тільки суду, до компетенції якого згідно із законом є оформлення спадщини, оскільки в такому випадку вимоги про розподіл спадщини і визнання права власності на спадкове майно підлягають розгляду тільки судом. За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність належних правових підстав для визнання права власності позивача на спадкове майно, а відтак позов підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного й у відповідності з ст. 55 Конституції України, ст.ст. 3, 15, 328, 1216-1218, 1223, 1225, 1268, 1277 ЦК України, ст. 131 ЗК України, ПП ВСУ «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», ПП ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та

Outcome: approved