Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою та свої позовні вимоги мотивує тим, що вона є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . В зазначеній квартирі, серед інших, зареєстровано її колишнього зятя [PERSON] , [INFO] , який не проживає у вищевказаній квартирі з 2016 р. та не має там речей, що йому належать. Наявність реєстрації відповідача за вказаною адресою створює позивачці перешкоди у вільному розпорядженні своєю власністю. Тому позивачка просить визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням [PERSON] , [INFO] , квартирою [ADDRESS] . Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Перевіривши матеріали справи та дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , що копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно. В квартирі за адресою: [ADDRESS] , серед інших, зареєстровано її колишнього зятя [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією довідки міського єдиного інформаційного-розрахункового центру №348/22102018-30121899. Судом встановлено, що [PERSON] є колишнім зятем [PERSON] . На сьогоднішній день відповідач продовжує бути зареєстрованим в квартирі за адресою: [ADDRESS] , однак з 2016 р. фактично в ній не проживає. Відповідно до довідки Військової частини [NUMBER] від 16.02.2019 р. №632 та копії контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах Українир на посадах солдатсько-сержантського складу від 14.08.2016 р. [PERSON] перебуває на військовій службі за контрактом у військовій частині [NUMBER] з 14.08.2016 р., строком на 03 роки. Допитані в судовому засіданні свідки: [PERSON] донька позивачки, [PERSON] чоловік позивачки, [PERSON] сусід позивачки, суду пояснили, що не бачили [PERSON] з 2016 р. Судом встановлено, що [PERSON] колишнім зятем [PERSON] та зареєстрований в належній їй квартирі за адресою: [ADDRESS] , однак з 2016 р. не проживає за вищевказаною адресою в оскільки з 14.08.2016 р. перебуває на військовій службі за контрактом. Правовідносини між сторонами витікають із здійснення права власності і регулюються Цивільним кодексом України. Згідно з ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Ст.391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд констатує, що правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до пункту 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K., 21.02.90). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення в справі Gillow v. the U.K., 24 листопада 1986 року), так і на наймача (рішення в справі Larkos v. Cyprus, 18.02.99). Член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік. До поважних причин закон відносить строкову службу в армії, навчання, робота за кордоном, лікування, тривалі відрядження, тощо. Власник житла і член його сім`ї можуть домовитись про інші умови припинення права користування житлом. Вирішуючи питання по суті позовних вимог суд враховує і правову позицію Верховного Суду, який розглядаючи справу про втрату права користування житловим приміщенням особи, яка з 2013 року не проживала у спірній квартирі прийшов до висновку, що тимчасова відсутність особи за місцем проживання у зв`язку з працевлаштуванням в іншому місті сама по собі не свідчить про постійну її відсутність, як підставу втрати права на житло (ВС/КЦС, справа № 644/10619/15-ц, 24.09.18). Оскільки судом достовірно встановлено, що відповідач перебуває на військовій службі за контрактом, що, відповідно до діючого законодавства, є поважною причиною його відсутності за місце проживання, позивачка способом захисту обрав посилання на ч.2 ст. 405 ЦК України відсутність відповідача-члена сім`ї в спірному житловому приміщенні понад строки встановленими в законі без поважних причин, суд вважає позовні вимоги такими, що задоволенню не підлягають. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed