Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.На обґрунтування своїх позовних вимог позивачка вказує, що 26 червня 2007 року вони з відповідачем уклали шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації шлюбів вчинено запис №1202. Від шлюбу, [INFO] народився син [PERSON]. В останні роки в сім'ї виникають постійні суперечки навіть на побутовому рівні, відповідач неодноразово підіймав на неї руку, погрожував фізичною розправою, з приводу чого вона зверталась до міліції із заявою. Також відповідач підіймав руку на їх спільного сина. Позивачка зазначає, що подальше спільне проживання може негативно вплинути на психіку та виховання дитини та таке відношення до членів сім'ї відповідача є неприпустимим, на що вона вказувала відповідачеві, однак той ігнорував її твердження, а тому просить шлюб розірвати. Крім того в позовній заяві позивачка зазначає, що відповідач не приймає участі у вихованні дитини, матеріальної допомоги на утримання сина не надає, хоча відповідно до Закону зобов'язаний це робити. Дитина проживає з нею та вона має право на звернення до суду про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, що вона і зробила. Їй відомо, що відповідач працює, розмір його офіційної заробітної плати є незначним, хоча його дійсні доходи набагато більші. Відповідач має нерегулярний мінливий дохід, а тому просить аліменти на її користь присудити в твердій грошовій сумі та вважає, що відповідач спроможний їх сплачувати в розмірі 1000 гривень на місяць. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та просить позов задовольнити, шлюб з відповідачем розірвати, після розірвання шлюбу залишити їй для подальшого іменування прізвище «[PERSON]», стягнути з відповідача наа її користь аліменти на сина сина [PERSON] в твердій грошовій сумі по 1000 гривень щомісячно, починаючи з дня подання заяви додосягнення дитиною повноліття. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав, погодився на розірвання шлюбу та стягнення з нього на утримання сина аліментів в твердій грошовій сумі та в розмірі, запропонованому позивачкою, суду пояснив, що дійсно між ними склались такі відносини, що спільне проживання, як подружжя, є неможливим. Він має нерегулярний мінливий дохід, інших аліментних зобов'язань не має, а тому згоден, щоб аліменти на утримання неповнолітнього сина з нього стягувались в твердій грошовій сумі по 1000 гривень щомісячно. Дослідивши матеріали справи, повно, всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 26 червня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції, Вінницької області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 1202 та видано свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] (а.с. 24). Після реєстрації шлюбу позивачці присвоєно прізвище «[PERSON]». Від шлюбу, [INFO], народився син [PERSON], на що вказує свідоцтво про народження серія [NUMBER], видане 09 січня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції, Вінницької області (а. с. 5). Батьком дитини в свідоцтві про народження вказано відповідача. Сторони спільно не проживають, дитину спільно не виховують, шлюбних відносин не підтримують, господарства спільно не ведуть, намірів зберегти сім'ю не мають, обоє впевнені, що сім'я розпалась остаточно та збережена бути не може. За таких обставин суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та дитини, що мають істотне значення Крім того неповнолітній син [PERSON], [INFO] проживає з матір'ю, домовленість між батьками про сплату аліментів відсутня, що не заперечується сторонами. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча стверджує, що працює, має нерегулярний, мінливий дохід,тобто суд вважає, що відповідач спроможний виплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина в твердій грошовій сумі, запропонованій позивачкою, з чим погоджується відповідач.. Правовідносини, що є предметом спору про розірвання шлюбу та стягнення аліментів є сімейними, а відтак регулюються Сімейним кодексом України від 10 січня 2002 року N 2947-III Відповідно до ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Зі змісту ст.ст.104, 105, 110 СК України слідує, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду шляхом пред'явлення позову одним із подружжя Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу ст. 113 СК України, відповідачка має право має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ст.ст.180 - 184 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; кошти на утримання дитини можуть присуджуватись у частці від доходу батька, або у твердій грошовій сумі. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» ( п. 17) за відсутністю домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом. Крім того, відповідач позов визнав. На підставі ст.174 ч.4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, враховуючи, що визнання відповідачем позовних вимог - не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про задоволення позову. Відповідно до ч ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину та дружину за рішенням суду присуджуються від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею та документально підтверджені судові витрати та згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягають стягнення судові витрати у виді судового збору, оскільки позивачка звільнення від сплати судового збору за позовом про стягнення аліментів. На підставі ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання даного рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved