Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-17 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, пояснивши, що 14.07.2012 року сторони зареєстрували між собою шлюб. Від спільного шлюбу вони мають малолітню дитину: сина - [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з матір`ю. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15.06.2015 р. шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03.12.2013 р. з відповідача на її користь стягнуто на утримання дитини аліменти в розмірі 400 грн. щомісячно, починаючи з 22.10.2013 р. і до повноліття дитини. Проте, через постійні хвороби дитини, позивачка не може влаштуватись на роботу, а тому не має належного матеріального забезпечення для дитини. Відповідач, тривалий час проживає окремо, працює, має постійний, регулярний щомісячний дохід, має земельні ділянки, які здає в оренду та отримує за це кошти, але не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Крім того, розмір прожитковий мінімум на одну дитини з часу винесення рішення про стягнення аліментів значно збільшився. За таких обставин просить збільшити розмір аліментів та стягнути з відповідача на її корить аліменти на утримання їх спільної дитини в розмірі 4000 грн. щомісяця з 04.05.2018 року і до досягнення ним повноліття. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, вказавши, що згоден виплачувати аліменти в розмірі не більшому 1100,00 грн., оскільки його дохід не дозволяє сплачувати суму, яку просить стягнути позивачка. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як передбачає ч.1, ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ч.1-2, ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. У відповідності до ч.1, ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати до досягнення нею повноліття. Як наголошує ч.2, ст.182 СК України розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим за неоподаткований мінімум доходів громадян. За правилами ч.1, ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають малолітню дитину: сина - [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з матір`ю. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15.06.2015 р. шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03.12.2013 р. з відповідача на її користь стягнуто на утримання дитини аліменти в розмірі 400 грн. щомісячно, починаючи з 22.10.2013 р. і до повноліття дитини. Вказані обставини не заперечувались сторонами у судовому засіданні. За змістом ч.4, ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, вказаним судовим рішенням було встановлено обов`язок батька, відповідача по справі, утримувати свою малолітню дитину з визначенням розміру аліментів. У відповідності до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» - установити у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2019 року - 1853 гривні, з 1 липня - 1936 гривень, з 1 грудня - 2027 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Як вбачається із зазначених норм Законів України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» та «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум на одну дитину відповідного віку з дня винесення судового рішення і на день винесення даного рішення збільшився. За змістом положень ч.3, ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є повне забезпечення інтересів своєї дитини. Як наголошує ч.1, ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судом окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. За правилами ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач [PERSON] працює на посаді юриста ТОВ «Український капітал», отримує заробітну плату. Згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна у відповідача на праві приватної власності перебувають земельні ділянки, які розташовані в Житомирській обл., Ружинський р-н, с/рада Дерганівська , для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які відповідачем здані в оренду ТОВ «Сігнент-Центр» та житловий будинок із господарськими спорудами, що розташований в [ADDRESS] . Аналізуючи описані вище докази, зібрані у судовому засіданні, а також диспозицію ст.192 СК України, беручи до уваги, що прожитковий мінімум на одну дитину відповідного віку з дня винесення судового рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03.12.2013 р. і на день винесення даного рішення збільшився, а також з урахуванням матеріального та сімейного стану відповідача та матеріального і сімейного стану позивача, віку дитини, суд дійшов до висновку про необхідність збільшити розмір призначених аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] з 400 грн. щомісяця до 3000 грн. щомісяця, який забезпечить необхідний рівень для його фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, в решті розміру позовних вимог відмовити. Згідно ст.133; 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову з відповідача [PERSON] на користь держави необхідно стягнути 768 грн. 40 коп. судового збору, від сплати якого була звільнена позивачка при зверненні до суду.

Outcome: partial