Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-20 00:00:00

Позивачка звернулась з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку відповідача, але не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення повноліття [PERSON] , [INFO] . Також просила стягнути аліменти за минулий час у 1/3 частини від усіх видів заробітку відповідача, але не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за період з 04.04.2019 року по 13 березня 2020 року. Свої вимоги мотивує тим, що сторони по справі є батьками дітей, синів: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Старший син [PERSON] проживає разом з батьком, молодший син [PERSON] проживає разом з матір`ю. У свідоцтві про народження дітей батьком записаний [PERSON] . Молодший син, [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю та знаходяться на її утриманні та вихованні. Окрім того, зазначила, що 12 серпня 2019 року Суворовським районним судом м. Одеси було видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на отримання обох дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку, з 31 липня 2019 року і до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2020 року вищезазначений судовий наказ було скасовано за заявою [PERSON] про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами. Відмовлено у видачі судового наказу. Роз`яснено, що заявлені вимоги можуть бути розглянуті в порядку позовного провадження з додержанням загальних правил щодо пред`явлення позову. Як зазначила позивачка в своєму позові, враховуючи те, що відповідач не надає допомогу в утриманні сина [PERSON] , аліменти добровільно сплачувати фактично відмовився, тому просила стягнути аліменти за минулий час, а саме з квітня 2019 року по березень 2020 року. Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 01 квітня 2020 року, було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін в загальному порядку. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. (а.с. 43,44). 11 червня 2020 року стороною відповідача надано відзив на позовну заяву в котрому відповідач частково визнав позовні вимоги [PERSON] та зазначив, що має змогу платити аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/6 частини від його заробітку щомісячно. Також зазначив, що на його утриманні перебувають непрацездатні батьки, [PERSON] та [PERSON] , також на його утриманні перебуває старший син [PERSON] . Щодо позивних вимог про стягнення аліментів за минулий час просив відмовити у задоволенні, оскільки відповідач не ухилявся від сплати аліментів, про що надав відповідні докази - квитанції. Окрім того здійснював оплату за навчання сина [PERSON] в Одеській загальноосвітній приватній художньо-естетичної ім. К. К. Костанді. (а.с. 69-178). 03 липня 2020 року стороною позивача подано додаткові пояснення в котрих фактично надано пояснення на відзив відповідача. (а.с. 181-185). Позивачка в судовому засіданні, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. Представник відповідача, адвокат Хижняк А. В. в судовому засіданні підтримала відзив на позовну заяву, зазначила, що відповідач має змогу платити аліменти на утримання молодшого сина у розмірі 1/6 частини від його заробітку щомісячно та просила відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення аліментів за минулий час. З`ясував обставини справи, вислухав позивача та представника відповідача, дослідив та проаналізував матеріали справи, враховуючи приписи ч.8 ст.7 СК України, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Суд встановив, що сторони по справі, [PERSON] та [PERSON] є батьками дітей, синів: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Старший син [PERSON] проживає разом з батьком, молодший син [PERSON] проживає разом з матір`ю. У свідоцтві про народження дітей батьком записаний [PERSON] . [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю та знаходяться на її утриманні та вихованні. (а.с. 8,9). Суд приймає до уваги відзив відповідача [PERSON] . Відповідачем надано належні та допустимі докази того, що на його утриманні перебувають його батьки [PERSON] та [PERSON] та старший син [PERSON] . На їх утримання [PERSON] витрачає значні кошти, що підтверджується квитанціями. (а.с. 139-152). Правилами ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Утримання дітей, надання їм матеріальної допомоги є обов`язком батьків, що випливає зі змісту положення ст. 180 Сімейного кодексу України, яке зобов`язує батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. (ч. 2 ст. 182 СК України). Згідно із частинами восьмою, дев`ятою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912)та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із статтею 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Одним із способів захисту прав неповнолітньої дитини при ухиленні батьків від обов`язку її утримувати є законодавчо передбачена можливість судового стягнення коштів на їх утримання. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно із штампом суду на позовній заяві, позивач подав її 16 березня 2020 року. Таким чином, з оглядом на вищевказану норму матеріального закону, аліменти потрібно стягувати з відповідача, починаючи з 16 березня 2020 року. СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Згідно зі ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. У разі винесення судом рішення про стягнення аліментів, згідно з частиною 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Крім того, частиною 1 ст. 184 СК України визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Як вбачається із вказаних норм закону спосіб стягнення аліментів визначається судом за вибором позивача, на утримання дитини, з якою вказана особа проживає. Враховуючи матеріальний стан сторін, з врахуванням встановленого законом розміру прожиткового мінімуму для неповнолітніх дітей, суд вважає можливим, не порушуючи права сторін, стягнути з відповідача на користь позивачки на утримання сина [PERSON] аліменти у розмірі 1/5 частини від усіх видів заробітку відповідача, але не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з індексацією відповідно до закону, до повноліття сина [PERSON] , тобто до [INFO] включно. В частині позовних вимог про стягнення аліментів за минулий час, суд відмовляє у їх задоволенні, виходячи з наступного. 12 серпня 2019 року Суворовським районним судом м. Одеси було видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на отримання обох дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку, з 31 липня 2019 року і до досягнення дітьми повноліття. (а.с. 12,13). Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2020 року вищезазначений судовий наказ було скасовано за заявою [PERSON] про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами. Відмовлено у видачі судового наказу. Роз`яснено, що заявлені вимоги можуть бути розглянуті в порядку позовного провадження з додержанням загальних правил щодо пред`явлення позову. (а.с. 14-16). Посилання позивачки на те, що відповідач [PERSON] не надавав допомогу на утримання сина [PERSON] не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки відповідачем надано належні та допустимі докази протилежного - квитанції про замовлення речей в магазину «Розетка», оплату котрих відповідач здійснював регулярно з квітня 2019 року по кінець 2020 року. Окрім того, здійснював оплату за навчання сина [PERSON] в Одеській загальноосвітній приватній художньо-естетичної ім. К. К. Костанді. (а.с. 154-165). В своїх поясненнях в судовому засідані, позивачка підтвердила факт направлення відповідачем різних речей для сина [PERSON] , але вона відмовилась їх отримувати, оскільки бажає отримувати аліменти на утримання сина безпосередньо грошовими коштами. Викладене також є підставою унеможливлення задоволення вимог про стягнення аліментів за минулий період в порядку ч.2 ст.191 СК України, оскільки незгода з розміром аліментів, не визначених у встановленому порядку, не є ознакою ухилення від їх сплати. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Також, відповідно до положення ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 840 гривень 80 копійок.

Outcome: partial