Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом посилаючись на те, що [INFO] помер мій батько, [PERSON], якому належав житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] на праві особистої власності виданого виконкомом Іларіонівської селищної ради, 28 грудня 1998 року. Батько перебував у шлюбі з [PERSON], яка була рідною матір'ю позивачки. Після смерті батька відкрилась спадщина на вищезазначений житловий будинок. Спадкоємцем на спадкове майно за законом стала лише мати позивачки [PERSON] згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Бордюг І.Ю. від 08.09.2006р. На той час спору з матір'ю щодо користування будинком не виникало, тому позивачка не надавала значення оформленню документів на спадщину. Відповідач по справі [PERSON] - є рідним братом позивачки. Він та сестра позивачки [PERSON] - на спадщину батька не претендували і не прийняли спадщину у встановленому законом порядку, оскільки на час відкриття спадщини мешкали окремо і с заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталися. Через деякий час після смерті [PERSON], мати позивачки [PERSON] попрохала її виїхати з будинку, але іншого житла позивачка не мала і тоді вона все ж таки вирішила подарувати позивачці літній будиночок в якому на той час не було ні газу, ні води. [INFO] померла мати позивачки [PERSON]. У шестимісячний термін позивачка подала заяву до другої державної нотаріальної контори для прийняття спадщини. У 2013 році брат позивачки - відповідач по справі повідомив її, що мати залишила будинок йому і сестрі [PERSON], а саме що ? будинку належить йому на підставі заповіту посвідченого державним нотаріусом [PERSON], а інша частина (1/2) нібито сестрі [PERSON], яка померла [INFO], і яка відмовилась від своєї частини на користь відповідача. Таким чином будинок, що знаходиться в [ADDRESS], повністю належить відповідачу [PERSON] Після того, як їй стало відомо про те, що спадщина після матері повністю відійшла відповідачу - вона звернулась за консультацією до юриста і їй було повідомлено, що 1/2 частина житлового будинку, що дісталась матері після смерті батька мала бути розділена на усіх живих спадкоємців. У зв'язку з тим, що з'ясувалися такі обставини - вона вимушена звернутися з позовом до суду за захистом свого права. Просила суд ухвалити рішення, яким: визнати свідоцтво про право на спадщину, видане Другою синельниківською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області від 08 вересня 2006 року на ім'я [PERSON] - частково недійсним; визнати заповіт від 25.09.2006 року виданий Другою синельниківською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської обл., на ім'я [PERSON] - недійсним; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS], після смерті батька [PERSON]. В подальшому представник позивача уточнила позовні вимоги та доповнила їх вимогою про визнання заяви [PERSON] про відмову від спадщини на користь [PERSON] від 21.02.2012 року - недійсною. В ході судового розгляду 17.04.2014 року представник позивача [PERSON] не підтримала уточнену позовну заяву та просила суд розглядати позовні вимоги за первісним позовом. Підтримала позовні вимоги в повному обсязі і просила задовольнити позов на підставах, які в ньому викладені. Відповідач [PERSON], його представник за довіреністю [PERSON], представник [PERSON] проти задоволення позову заперечували та просили відмовити в задоволенні позову. Третя особа - Друга синельниківська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області в судове засідання свого представника не направила, але направила на адресу суду листа, в якому просила розглянути справу за відсутності представника нотаріальної контори. В судовому засіданні відповідач [PERSON] надав суду пояснення про те, що батько сторін по справі [PERSON] помер [INFO]. 08 вересня 2006 року дружина померлого і мати сторін по справі - [PERSON], як є спадкоємець пер шої черги спадкування за законом, отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, яке було видано нотаріусом Другої Синельниківської державної нотаріаль ної контори. Спадкове майно складалося з домоволодіння [ADDRESS], розташованого на земельній ділянці площею 911 кв.м. місцевої ради. На цій земельній ділянці розташовано два житлових будинки: один жит ловий будинок загальною площею 62,3 кв.м., в якому проживали батько й мати, і другий житловий будинок загальною площею 40,2 кв.м., в якому проживала [PERSON] з 1980 року. Отриманим в спадщину майном мати розпорядилася наступним чином: - 25 вересня 2006 року залишила на ім'я відповідача [PERSON] заповіт на все своє майно, майнові права та обов'язки, які належатимуть їй на час смерті. Але, крім того, 04 жовтня 2007 року [PERSON] подарувала один з житлових будинків, розташованих за вищевказаною адресою [ADDRESS], - позивачу [PERSON]. Перед цим частина домоволодіння була виділена в натурі і їй присвоєний [ADDRESS]. Договір дарування посвідчено нотаріусом Другої синельниківської державної нотаріальної контори. Як вказано в договорі дарування, на час укладення договору, житлово му будинку, який був об'єктом дарування вже було присвоєно [ADDRESS], загальна площа становила 40,2 кв.м., житлова площа 18,5 кв.м., а земельна ділянка, яка була виділена під цей житловий будинок складала 405 кв.м. і належала місцевій раді. Тобто, позивач [PERSON], в результаті договору дарування, отримала від матері один з житлових будинків, разом з господарськими будівлями, що воче видь, становить значно більше, ніж 1/4 частина від домоволодіння в цілому, на яке вона мала право як спадкоємець першої черги спадкування за законом разом з матір'ю після смерті батька [PERSON]. Таким чином, відсутні підстави для визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину виданого 08 вересня 2006 року на ім'я [PERSON] Крім того, на думку відповідача на час відкриття спадщини після смерті матері [PERSON], яка настала [INFO] в склад спадкового майна входив один житло вий будинок за адресою: [ADDRESS], який залишив ся з двох після того, як мати подарувала один з них позивачу. 22 листопада 2013 року відповідач отримав свідоцтво про право на спад щину за заповітом в Другій синельниківській держнотконторі на 5/6 частин вищевказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Спадкоємців першої черги спадкування за законом після смерті матері [PERSON] - було троє: відповідач [PERSON], та його сестри - [PERSON] та [PERSON] Заповіт мати залишила на ім'я [PERSON], але так як на час відкриття спадщини і [PERSON] і [PERSON] до сягли пенсійного віку і мали право на обов'язкову долю у спадщині, доля кожної складала 1/2 частину від того, щоб вони отримали, якби не було заповіту, згідно зі cт. 1241 ЦК України. Тобто доля кожної з сестер складала -1/6 частина (1/3:1/2). Сестра [PERSON] відмовилася від своєї частини у спадщині у встановлений законом, а саме ст. 1273 ЦК України, шестимісячний строк з часу відкриття спадщини, так як 13 лютого 2012 року, державним нотаріусом Скадовської держнотконтори Херсонської області посвідчено її заяву про відмову від спадщини після смерті [PERSON] на користь [PERSON]. В свідоцтві про право на спадщину після смерті [PERSON], яке відповідач отри мав 22.11.2013 року вказано, що на 1/6 частку спадкового майна має право [PERSON], але свідоцтво їй не видавалось. Таким чином, відсутні підстави для визнання недійсним заповіту на ім'я [PERSON] Позивачка [PERSON] має право в будь-який час отримати свідоцтво про право на спадщину, на 1/6 частку належного їй спадкового майна в Синельниківській держнот конторі. Крім того, відповідач посилався на пропуск позивачкою строку позовної давності і просив застосувати до позовних вимог позивачки строк позовної давності на таких підставах: Спадщина після смерті батька [PERSON] відкрилася [INFO]. Позивачка звернулася з позовом до суду лише в грудні 2013 року. Загальна позовна давність встановлена ст.257 ЦК України - три роки. Тільки виходячи з підстав спливу строку позовної давності, згідно зі ст.267 ч.4 ЦК України, необхідно відмовити в задоволенні по зову. Але самостійною підставою для відмови в позові є недоведеність позовних вимог. Суд вислухав пояснення сторін, дослідив матеріали справи. Судом встановлено, що [INFO] помер батько сторін по справі [PERSON] . Зазначена обставина підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого [INFO] виконкомом Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області ( а.с.40 т.1). [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 1947 року ( а.с.42 т.1) до моменту смерті. На момент смерті [PERSON], на підставі свідоцтва на право особистої власності на домоволодіння від 28.12.1998 року, яке було видане виконкомом Іларіонівської селищної ради на підставі рішення виконкому Іларіонівської селищної ради народних депутатів №102 від 14.12.1998 року, належало домоволодіння [ADDRESS]. На час смерті спадкодавця домоволодіння [ADDRESS] складалося із: А-1 житлового будинку загальною площею 62,3 кв.м., житловою площею 38,4 кв.м; А1 -1 жилий будинок загальною площею 40,2 кв.м.; житловою площею 18,5 кв.м.; Б-1-літня кухня; В-1-сарай; Г-1-гараж; П-1-погріб; Е-1- вбиральня; Ж-1- літній душ; И-1- літня кухня; Д-1- сарай; П1-1- погріб; К-1-лазня; М-1-навіс; Л-1-водоколонка; Л1-1-вбиральня; 1-4 огорожа; І-І1- бруківка. Саме на вказане майно 08.09.2006 року державним нотаріусом Другої синельниківської державної нотаріальної контори було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого [INFO] [PERSON] його дружині [PERSON]. Підставами для оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом після [PERSON] стали документи, які були надані спадкоємцем [PERSON], в тому числі заява про видачу свідоцтва на спадщину від 08.09.2006 року ( а.с.31 т.1); довідка Іларіонівської селищної ради № 4572 від 30.11.2005 року, в якій зазначено, що [PERSON] був зареєстрований та проживав по день своєї смерті [INFO] в [ADDRESS], разом з дружиною [PERSON] ( а.с.41 т.1). Позивачка [PERSON], яка є рідною донькою спадкодавця [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 17.12.1951 року, виданого ЗАГС с. Іларіонове Синельниківського району Дніпропетровської області ( а.с.61 т.1) та не оспорювалося відповідачем по справі. На момент смерті батька [PERSON] [INFO] позивачка [PERSON] була зареєстрована та проживала разом зі спадкодавцем за адресою [ADDRESS] . Відповідно до ч. 3 ст.1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України він не заявив про відмову від неї. Факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті батька [PERSON] підтверджується довідкою сільської ради про постійне проживання у спірному будинку з 1980 року, відміткою у паспорті, поясненнями відповідача та його представника, які цей факт визнали і не оспорювали його. Разом з тим, в матеріалах спадкової справи №429/2006 після померлого [PERSON], яка була надіслана на запит суду Другою синельниківською державною нотаріальною конторою (а.с.30-53 т.1) відсутня заява від [PERSON] про відмову від спадщини після батька [PERSON], який помер [INFO]. Суд приймає до уваги те, що позивачка [PERSON] була спадкоємицею першої черги після померлого батька нарівні з матір'ю; була зареєстрована та проживала разом зі спадкодавцем на момент його смерті за однією адресою ( а.с.15, т.1; а.с.19 т.1, ); заяву про відмову від спадщини, у встановлений законом шестимісячний строк не подавала - отже є такою, що прийняла спадщину у встановленому законом порядку. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що свідоцтво про право на спадщину за законом від 08.09.2006 року на ім'я [PERSON] після померлого [INFO] чоловіка [PERSON] -було оформлено в порушення прав позивачки [PERSON]. Відповідно до ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування також в інших випадках, встановлених законом. Суд прийшов до висновку про можливість задовольнити позовні вимоги [PERSON] в цій частині позовних вимог. Представником позивачки [PERSON] в судовому засіданні 17.04.2014 року суду була надана постанова №02-31/1994 від 07.12.2013 року, видана державним нотаріусом Другої синельниківської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Зазначеною постановою позивачці [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частку майна, після смерті [INFO] [PERSON], оскільки 08.09.2006 року свідоцтво про право на спадщину за законом було видано [PERSON] на все майно. Позивачка [PERSON] звернулася з позовом до суду 25.12.2013 року . Оскільки суду не надано будь-яких переконливих доказів того, що до 2013 року (до моменту оформлення свідоцтва про спадщину за заповітом [PERSON]) позивачка [PERSON] була ознайомлена зі свідоцтвом про право на спадщину після померлого батька [PERSON], та була обізнана про те, яким саме чином було розподілене спадкове майно, яке залишилось після батька - суд не вбачає підстав для задоволення заяви відповідача про застосування строку позовної давності до вимог [PERSON] Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] про визнання недійсним заповіту від 25.09.2006 року, який був складений [PERSON] та посвідчений секретарем виконавчого комітету Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області - суд приходить до таких висновків: [PERSON] померла [INFO] у віці 85 років. Зазначена обставина підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], яке було видано виконавчим комітетом Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області 17.08.2011 р.( а.с.56 т.1). Заповіт [PERSON] був складений та посвідчений секретарем виконавчого комітету Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області 25.09.2006 року ( а.с.67 т.1). В заповіті від 25.09.2006 року було визначено, що усе належне спадкодавцю майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося , усі майнові права та обов'язки, які належатимуть спадкодавцеві на час посвідчення заповіту, а також майнові права та обов'язки, які належатимуть спадкодавцеві [PERSON] на день смерті вона заповідала [PERSON]. В ході судового розгляду представник позивача [PERSON] пояснила, що позивачка вважає заповіт недійсним, оскільки свідоцтво про право на спадщину за законом від 08.09.2006 року після померлого [PERSON] є недійсним і цей заповіт порушує права позивачки. Інші підстави для визнання заповіту недійсним суду названі не були і обґрунтування в цій частині позовних вимог суду не надані. Статтею 1257 ЦК України встановлено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Заповіт є волевиявленням особи, спрямованим на розпорядження належним заповідачу майном на випадок його смерті. З урахуванням цього - основним є спрямованість волі особи, яка складає заповіт у виборі спадкоємця; чи є це волевиявлення вільним; спрямованим на настання реальних наслідків. Позивачка та її представник не надали суду доказів того, що волевиявлення [PERSON] в момент складання заповіту не було вільним, і заповіт не відповідав її волі. Та обставина, що заповіт не відповідає інтересам позивачки - не є підставою для визнання його недійсним. Суд вважає, що вимоги [PERSON] про визнання недійсним заповіту від 25.09.2011 року, складеного [PERSON] і посвідченого секретарем виконавчого комітету Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області - не підлягають задоволенню, як необґрунтовані. В частині позовних вимог [PERSON] про визнання права власності на ? частину домоволодіння [ADDRESS] після померлого [INFO] батька [PERSON] суд приходить до таких висновків: Свідоцтво про право на спадщину за законом від 08.09.2006 року після померлого [INFO] [PERSON] на ім'я його дружини [PERSON] визнано судом частково недійсним на підставі того, що при оформленні свідоцтва були порушені права позивачки, як спадкоємиці першої черги. Однак, суд не знаходить підстав для визнання права власності за позивачкою на ? частину домоволодіння, а вважає можливим частково задовольнити вимоги позивачки в цій частині, виходячи з наступного: [PERSON] та [PERSON] перебували з зареєстрованому шлюбі з 1947 року (а.с.42 т.1) до моменту смерті [PERSON] [INFO] . Право власності на домоволодіння [ADDRESS] було оформлено на ім'я [PERSON] в 1998 році на підставі свідоцтва на право особистої власності на домоволодіння від 28.12.1998 року, яке було видане виконкомом Іларіонівської селищної ради на підставі рішення виконкому Іларіонівської селищної ради народних депутатів №102 від 14.12.1998 року . Згідно з ч.1 ст.22 КоБШ України - майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно до ст.17 Закону України « Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Станом на 1998 рік [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] і у подружжя виникло право спільної сумісної власності відповідно до норм Кодексу про шлюб України та Закону України «Про власність» (стаття 16 Закону України «Про власність»). Таким чином, суд приходить до висновку, що домоволодіння [ADDRESS] належало [PERSON] і [PERSON] на праві спільної сумісної власності подружжя, в рівних частках. Тобто, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді ? частини зазначеного домоволодіння [ADDRESS], оскільки інша ? частина належала його дружині [PERSON], за законом. Посилання представника позивача на те, що в заяві від 08.09.2006 року (а.с.31 т.1) [PERSON] відмовилась від виділення ? частки в спільному майні подружжя - не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки зазначена заява [PERSON] не є письмовою угодою, в розумінні закону, укладеною чоловіком та дружиною стосовно режиму спільного майна подружжя. Позивачкою не надано доказів, які б свідчили про те, що між її батьками була письмова угода стосовно належності права власності на домоволодіння [ADDRESS] тільки її батькові [PERSON]. Відповідно до ст.10 ЦПК України - сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до частини 1 ст.11 ЦПК України: суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Виходячи з встановлених судом фактів, доказів досліджених на їх підтвердження; з урахуванням позовних вимог, заявлених позивачкою - суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання права власності на ? частину домоволодіння [ADDRESS] після смерті батька [PERSON]. Крім того, суд вважає, що доводи відповідача, наведені в запереченнях на позов і наданих в судовому засіданні, а саме те, що житловий будинок [ADDRESS], який був подарований [PERSON], [PERSON] - складає більш ніж ? частина домоволодіння [ADDRESS], на яке у [PERSON] виникало право власності в порядку спадкування за законом після померлого батька, і воно є сухим, теплим - не мають значення для правильного вирішення спору. З урахуванням того, що позовні вимоги позивачки задоволені частково - судові витрати не підлягають стягненню з відповідача [PERSON], відповідно до ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial