Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-23 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, згідно якої просить стягнути з відповідача, інтереси якого представляє [PERSON], аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини з усіх видів заробітку(доходу), але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття дитини, оскільки добровільно виділяти кошти на утримання дитини у належному обсязі відповідач не бажає. Сторони перебували у шлюбі з 2000 р. по жовтень 2013 р. 21 жовтня 2013 року за рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя шлюб розірвано. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, так як він є інвалідом 1 групи з дитинства. Дитина [PERSON] проживає з позивачкою, знаходиться на її повному утриманні, при цьому позивачка не працює, є інвалідом 3 групи з дитинства, і як вона вважає її доходів на утримання дитини в неї не вистачає, через це, вона звернулася до з позовом до суду. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні наполягала на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник позивача [PERSON] повністю підтримав позовні вимоги позивачки та просить їх задовольнити. Представник недієздатного [PERSON] - [PERSON], яка є матір'ю відповідача, проти позовних вимог позивачки заперечувала частково, пояснивши суду, що вона в добровільному порядку виплачувала аліменти позивачці на утримання онука, але після того як в черговий раз її син потрапив до лікарні і пройшов курс стаціонарного лікування, який є дуже затратним, оскільки він потребує лікування дорогими ліками, вона перестала надавати аліменти позивачці, до того ж вона з'ясувала, що позивачка разом з дитиною, отримує більшу суму грошової допомоги, чим відповідач по справі, тобто син [PERSON] Крім того, позивачка поживає в квартирі за адресою [ADDRESS], яка належить її сину [PERSON] на праві приватної власності, і квартплату і комунальні послуги повністю сплачує відповідачка, тобто позивачка проживає в квартирі безкоштовно. Тому, представник недієздатного відповідача - [PERSON] не має матеріального достатнього матеріального забезпечення, щоб сплачувати ще й аліменти на утримання онука, оскільки матеріальне забезпечення позивачки з дитиною набагато більше чим матеріальне забезпечення відповідача - ії недієздатного сина.. Заслухавши пояснення позивачки, її представника, представника недієздатного [PERSON] - [PERSON], вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 02.06.2000р., який розірвано 21.10.2013р. Ленінським районним судом м. Запоріжжя, яке залишено без змін апеляційним судом Запорізької області від 27.11.2013 року та Вищим спеціалізованим судом від 12.02.2014 року /а.с.23-25/. Від шлюбу мають дитину: [PERSON] [INFO] /а.с.5/, який визнаний інвалідом дитинства у зв'язку з розумовою відсталістю /а.с.8/. Дитина проживає разом з позивачкою, у квартирі [ADDRESS] що підтверджується відповідною довідкою про склад сім'ї виданою центром обслуговування абонентів №9 /а.с.6/. Судом встановлено що сторони разом не проживають, дитина знаходиться з матір'ю, яка отримує на дитину соціальну допомогу. Позивачка є інвалідом з дитинства 3 групи, ніде не працює та займається доглядом за своїм сином [PERSON] /а.с. 7/. Відповідач [PERSON] є інвалідом дитинства 1 групи, що підтверджується відповідним посвідченням виданим 21.04.2014 /а.с. 20/. Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК відповідач є інвалідом дитинства групи інвалідності «А» за зором - безстроково, потребує постійної сторонньої допомоги, оскільки він нічого не бачить, нічого не чує, не розмовляє, та потребує постійного стороннього догляду, який здійсню його мати - [PERSON] /а.с.28/. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27.06.2012 року, відповідач [PERSON] був визнаний недієздатним /а.с.9/. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22.08.2012 року недієздатному [PERSON] призначено опікуна, його матір - [PERSON] /а.с. 10/. Згідно ст. 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа , яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є ії здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Відповідно до ст. 40 ЦК України фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Суд звертає увагу на те, що в позовній заяві позивачки міститься вимога про стягнення аліментів на утримання дитини саме з недієздатного [PERSON] Як вбачається з матеріалів справи, рішення суду про визнання недієздатним [PERSON] набрало законної сили 10.07.2012 року, таким чином, суд вважає що відповідач [PERSON] не може відповідати по аліментним зобов'язанням перед позивачкою на утримання свого неповнолітнього сина, оскільки [PERSON] в силу закону не може нести ніякої відповідальності за невиконання своїх обов'язків у випадку прострочення або несплати аліментів, крім того, звідси витікає неможливість зобов'язувати або застосовувати заходи впливу у випадку невиконання зобов'язання до сторони яка здійснює представництво інтересів недієздатного [PERSON] - [PERSON], що суперечило б правовій природі опіки. Судом також встановлено, що позивачка щомісячно отримує державну соціальну допомогу яка призначається дітям інвалідам у розмірі 1307,30 грн., державну соціальну допомогу на себе, як інваліда дитинства 3 групи у розмірі 949 грн, та пенсію в разі втрати годувальника померлого внаслідок загального захворювання яка становить 1049 грн. що в сукупності складає 3305,30 грн, /а.с.41,42,43/. В той час як недієздатний [PERSON] отримує державну допомогу як інваліда з дитинства у розмірі 1660,75 грн, щомісячно, при цьому страждає пухлиною головного мозку. Крім того, в силу інших захворювань, він визнаний інвалідом 1 групи, згідно висновку МСЕК він регулярно повинен бути під наглядом окуліста, невропатолога, лорлікаря, нейрохірурга, періодично проходити магнітно - комп'ютерну томографію головного мозку, тобто лікування є дуже затратним, таким чином, у випадку здійснення виплат аліментів за рахунок відповідної соціальної допомоги, це відповідача може поставити у дуже скрутне матеріальне становище. Тобто, судом встановлено що позивачка з дитиною має більше матеріальне забезпечення, чим недієздатний відповідач по справі. При цьому, судом встановлено що опікун відповідача по справі [PERSON] ще й утримує позивачку з дитиною, сплачуючи квартплату та комунальні послуги, за квартиру і якій проживає позивачка з дитиною, при цьому квартира належить на праві власності відповідачу по справі, а позивачка перешкоджає користуванню цією квартирою і відповідачу і його матері, крім того, позивачка утримує у себе правовстановлюючі документи на цю квартиру, відмовляючись повернути їх опікуну власника. Таким чином, у суда є всі підстави для відмови в задоволенні позовних вимог позивачки щодо стягнення аліментів на утримання її неповнолітньої дитини з недієздатного відповідача, матеріальне становище якого значно гірше чим ії матеріальне становище. У зв'язку з тим, що позивач звільнений від судових витрат на підставі п. 3 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», судові витрати необхідно віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed