Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням в будинку по [ADDRESS], посилаючись на те, що відповідно до договору купівлі-продажу від 14 грудня 2011 року вона є власником ? частини житлового будинку [ADDRESS]. Разом з нею в придбаному будинку певний час проживав її син - відповідач по справі. З березня 2012 року в її будинку він не проживає, але стверджує, що має право на проживання будинку і на все майно, яке там знаходиться, оскільки є її сином і тривалий час проживав в будинку, у зв'язку з чим набув права на користування житловим приміщенням. Незважаючи на такі заяви відповідача, вона вважає, що він немає таких прав, оскільки тривалий час в будинку не проживає, участі в утриманні будинку не приймає, комунальні послуги не сплачує. Все це порушує її конституційні права на володіння та користування та розпорядження житловим приміщенням, відповідач добровільно усунути вище вказані оставити відмовляється. В судовому засіданні позивачка, та її представник позов підтримали, просили задовольнити та пояснили, що відповідно до договору купівлі-продажу від 14 грудня 2011 року позивачка є власником ? частини житлового будинку [ADDRESS]. Разом з нею в придбаному будинку певний час проживав її син - відповідач по справі. Зараз у неї з сином складні сімейні відносини, в будинку по пров.Мирводи він іноді ночує, але не проживає,оскільки участі в утриманні будинку не приймає, комунальні послуги не сплачує, а вона має на меті розпорядитися своїм майном на власний розсуд - тобто продати будинок, а син заперечує. В судовому засіданні відповідач позов не визнав, проти задоволення заперечував та пояснив, що він постійно проживає в будинку по [ADDRESS] і, відповідно до відмітки у паспорті, там же зареєстрований. Іншого житла у нього немає. Довідки голови квартального комітету не є належними доказами факту не проживання і не мають юридичної сили, оскільки не засвідчені секретарем виконкому Уманської міської ради і при їх видачі не було враховано записи домової книги, яка знаходиться у володінні позивача (його матері), де також значиться відмітка про його місце реєстрації. Чинним законодавством не передбачено право голови квартального комітету видавати довідки про місце проживання. Форма довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб затверджена Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 22.07.2003 року №204. В ній вказується, що довідка заповнюється виконавчим органом міської ради, а не квартальним комітетом. Відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» документом, який підтверджує реєстрацію місця проживання або місця перебування особи є довідка про реєстрацію місця проживання або місця перебування, яка видається органом реєстрації фізичних осіб (Державної міграційної служби України відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року №360 «Про затвердження Положення про Державну міграційну службу України»), а не довідка голови квартального комітету. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно із ч. 4 цієї ж статті до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (дружина наймача, їх діти і батьки). В силу приписів статті 59 Сімейного кодексу України той із подружжя, хто є власником майна, визначає режим володіння та користування ним з урахуванням інтересів сім'ї , насамперед дітей. При розпорядженні своїм майном дружина, чоловік зобов'язані врахувати інтереси дитини, інших членів сім'ї, які відповідно до закону мають право користування ним. Статті 71, 72 ЖК УРСР, на які вказує позивач, визначають строк зберігання жилих приміщень за наймачем та членами його сім'ї. ЇЇ застосування в даній справі є безпідставне, оскільки будинок по вул. Мирводи, 5 перебуває у приватній власності і позивач є його власником, а не наймачем. У національному законодавстві та судовій практиці право на житло гарантоване людині ст.47, 48 Конституції України. Так, ч. 3 ст. 47 Основного закону проголошує, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону та за рішенням суду. Стаття 72 ЖК УРСР передбачає можливість визнання особи в судовому порядку такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності понад встановлені строки в неприватизованому жилому приміщенні. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. У відповідності до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Проте він постійно проживав і проживає у вказаному житлі і саме воно вважається місцем його проживання згідно із реєстраційною відміткою у паспорті, а відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово. Згідно із вимогами позовної заяви його намагаються виселити з приміщення, у якому він має законне право проживати, що є неприпустимим. В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], суду показали, що дійсно відповідач [PERSON] в будинку по [ADDRESS] буває, вони його там бачили, а чи ночує не знають. Вони бачили, що він конфліктував з позивачкою [PERSON]. В судовому засіданні свідки [PERSON], яка є головою квартального комітету №12 м.Умань та [PERSON], яка є секретарем квартального комітету №12 м.Умань, суду пояснили, що довідка про проживання надана відповідачу секретарем квартального комітету і підписана головою квартального комітету видана помилково, лише за наявності паспорта відповідача, без будинкової книги, що є порушенням. Тому пізніше при виході на місце було з'ясовано, що відповідач [PERSON] в спірному будинку прописаний, а не проживає. Сусіди підписувати акт відмовилися, бо чогось бояться. Довідка ж позивачки видана і з паспортом, і з будинковою книгою. Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, оскільки в судовому засіданні позивачкою не надано суду достатньо доказів про те, що відповідач [PERSON] дійсно не проживає в будинку по [ADDRESS], а ті що є - викликають у суду сумніви в їх достовірності. Суд критично оцінює покази свідків [PERSON], яка є головою квартального комітету №12 м.Умань та [PERSON], яка є секретарем квартального комітету №12 м.Умань, оскільки їх покази спростовують показами свідків [PERSON] та [PERSON], які суду пояснили, що дійсно відповідач [PERSON] в будинку по [ADDRESS] буває, вони його там бачили, а чи ночує не знають, та показами самої відповідачки про те, що в будинку по пров.Мирводи відповідач іноді ночує, але, на її думку це не означає що він там проживає,оскільки участі в утриманні будинку не приймає, комунальні послуги не сплачує. Суд вважає, що посилання позивачки на те, що її син, відповідач по справі, лише ночує в будинку але не приймає участі в утриманні будинку та не сплачує комунальні послуги, не є підставами для визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням в будинку по [ADDRESS].

Outcome: dismissed