Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-24 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб з відповідачем, який вони зареєстрували 25 вересня 2004 року. Свої вимоги мотивує тим, що протягом спільного сімейного життя вони виявили, що мають різні характери та погляди на сімейне життя, через що їх сімейні стосунки стали погіршуватися та почуття любові один до одного вони втратили. Вони з відповідачем не проживають разом, а тому вона вважає, що їх шлюб носить формальний характер та підлягає розірванню. Крім цього, позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на утримання їх неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , щомісяця у розмірі ј частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення ним повноліття, тобто до [INFO] , посилаючись на те, що син проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні, а відповідач матеріальної допомоги на його утримання не надає. Позивачка у судове засідання не з`явилася, але до позовної заяви долучила клопотання, в якому вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить справу розглянути у її відсутність та не заперечує проти заочного розгляду справи у разі неявки відповідача. Відповідач в судове засідання не з `явився, хоча повідомлявся про день слухання справи належним чином, відзив на позов не подав, а тому суд, приймає до уваги заяву позивачки та вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до статті 280 ЦПК України. Приймаючи до уваги заяву позивачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, згідно статті 110 цього Кодексу. Ч. 1 ст. 110 СК України зазначає, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Біляївського районного управління юстиції Одеської області сторони перебувають у шлюбі з 25 вересня 2004 року, актовий запис № 77 (а.с.7). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина: [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 22 грудня 2005 року Василівською сільською радою Біляївського району Одеської області (а.с.11). Враховуючи те, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, неявку відповідача суд розцінює як небажання зберегти сім`ю та вважає, що подальше збереження шлюбу подружжя суперечить інтересам позивачки, а тому шлюб підлягає розірванню. Позивачка також зазначає, що їх неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні, а відповідач матеріальної допомоги на його утримання не надає. Згідно положень ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а ч. 3 ст. 181 вказаного Кодексу передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 21.12.1995 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Враховуючи те, що утримання неповнолітньої дитини - це обов`язок батьків, а не їх право, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що буде достатнім для його гармонійного розвитку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп., сплачений нею за позовну вимогу про розірвання шлюбу, а також судовий збір на користь держави у розмірі 840 грн. 80 коп. за позовну вимогу про стягнення аліментів.

Outcome: approved