Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить суд визнати право власності та звільнити з -під арешту належне їй нерухоме майно, а саме: садовий будинок без надвірних споруд за адресою [ADDRESS] Біляївського району Одеської області (стара адреса: [ADDRESS] та земельну ділянку , кадастровий номер 5121084200:02:001:0541, площею 0,0530 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] Позивачка до судового засідання не з'явилася, але на адресу суду надіслала заяву в якій наполягала на задоволенні позовних вимог, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просила справу слухати у її відсутність. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував. Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного: У судовому засіданні встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 05.11.2009 року, позивачка придбала у [PERSON] садовий будинок без надвірних споруд за адресою [ADDRESS] Біляївського району Одеської області (стара адреса: [ADDRESS]. 05.11.2009 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, кадастровий номер 5121084200:02:001:0541, площею 0,0530 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] Відповідно до постанов відділу ДВС від 01.04.2011 року, 09.08.2011 року та 28.08.2013 року на нерухоме майно [PERSON] у тому числі на вищевказане нерухоме майно накладено арешт. У відповідності до ч. 4 ст. 41 КонституціїУкраїниніхто не може бути протиправнопозбавлений права власності. Право приватноївласності є непорушним. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захистсвогоцивільного права у разійогоневизнання та право на захистсвогоінтересу, який не суперечитьзагальним засадам цивільногозаконодавства. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистомсвогоособистого права та інтересу. Способами захистуцивільних прав та інтересівможуть бути: визнання права, примусовевиконанняобов'язку в натурі, визнаннянезаконнимидіїчибездіяльност і органу місцевогосамоврядування. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власниковіналежить право володіння, користування та розпорядженнясвоїммайном. Згідно ст. 319 ЦК України, власникволодіє, користується, розпоряджаєтьсясвоїммайном на власнийрозсуд, Власникмає право вчинятищодосвого майна будь-якідії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправнопозбавленийцього права чиобмежений у йогоздійсненні. Особа може бути позбавлена права власностіабообмежена у йогоздійсненнілише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусовевідчуженняоб'єктів права власностіможе бути застосованелише як виняток з мотивівсуспільноїнеобхідності на підставі і в порядку, встановлених законом та за умовипопереднього та повноговідшкодуванняїхвартості. На підставі статті 391 ЦК України власник майна має право вимагатиусуненняперешкод в здійсненні ним права користування і розпорядженнясвоїммайном. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власностівважається набутим правомірно, якщоінше прямо не випливаєіз закону абонезаконністьнабуття права власності не встановлена судом. Таким чином, аналізуючи факти та відповідні правовідносини, суд вважає що позивачка правомірно звернулася до суду з позовом про звільнення майна з під арешту та виключення його з акту опису та арешту майна, та цей позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved