Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовною заявою до\~[PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням в якому посилається на те, що вона є власником житлового будинку №125 по вулиці Яворницького (попередня назва Фадєєва) у м. Підгородне, Дніпровського району, Дніпропетровської області де, разом із нею у вказаному будинку зареєстрований її син відповідач [PERSON], який не проживає у належному їй будинку з березня 2014 року, а тому позивачка просить ухвалити рішення, яким [PERSON] визнати таким, що втратив право користування\~вищевказаним житлом. У судовому засіданні представник позивача повністю підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином. За таких обставин, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що не суперечить положенням ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи до суду не зявився, надавши письмову заяву про можливий розгляд справи без їх участі та прийняти рішення на розсуд суду. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та необхідність його задоволення з наступних підстав. Судом встановлено,\~що на підставі договору купівлі-продажу від 12 грудня 1990 року який зареєстровано в реєстрі під №2/2195, [PERSON] є власником будинку який розташований за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, м. Підгородне. вул. Яворницького (Фадєєва), буд. 125. Крім того,\~згідно довідки\~виданої Підгородненською\~міською радою\~№ 1403\~від 27.18.2018\~року у\~будинку №125\~по\~вулиці Яворницького у м. Підгородне, Дніпровського району, Дніпропетровської області зареєстрований\~відповідач [PERSON], який\~приходиться позивачці сином, та який з березня 2014 року не проживає за вищевказаною адресою. Відповідно до п. 39 постанови пленуму вищого спеціалізованого суду України №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. Як встановлено у судовому засіданні, відповідач з 2014 року не проживає в будинку позивачки, не бере будь-якої участі у сплаті комунальних платежів і позивачка не бажає, щоб відповідач значився зареєстрованим в її власності. Своєю реєстрацією та небажанням добровільно знятись з реєстрації, відповідач чинить позивачу, як власнику, перешкоди в користуванні власністю. Згідно ст. 391 ЦК України, позивач як власник вправі вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні його права володіння, користування та розпорядження своєю власністю шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до Конституції України та ст. 221 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений нього права чи обмежений у його здійсненні. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383ЦК\~України та ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5 роз'яснив наступне: «Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить віл вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст.71,72,116,156ЖК Української PCP, ст. 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилам приміщенням: про визнання особи безвісно відсутньою: про оголошення фізичної особи померлою». ВСУ зазначив: «Власник житла усуває перешкоди в користуванні цим житлом зареєстрованою особою шляхом подання позову про визнання цієї особи такою, що втратила право на користування житлом та зняття з реєстрацію (ВСУ від 16.11.2016 року №6-709цс16). Відповідно до п. 3 Правил Реєстрації місця проживання, постановою Кабінету Міністрів України\~від 02.03.2016року\~№207 реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради). Відповідно до п. 26 Правил Реєстрації місця проживання, постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За змістом ч. 1 ст.16ЦК\~України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Виходячи з положень ст.ст.16,391,386 ЦК України, власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позивачкою надано достатньо доказів того, що відповідачка, більше як один рік відсутня за місцем своєї реєстрації, інших домовленостей між сторонами щодо користування житловим приміщенням не було, підстав для збереження за відповідачем житлового приміщення, передбачених ст.71 ЖК України, не встановлено, реєстрація відповідача у квартирі позивача створює останній перешкоди у користуванні та розпорядженні належним їй майном, у зв'язку з чим вказане порушене право позивачки підлягає захисту шляхом визнання відповідачки такою, що втратила право користування вказаним житлом. Крім того, в силу вимог ст.ст. 15, 141 ЦПК України, із відповідача підлягає стягненню на користь Держави судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. Таким чином,

Outcome: approved