Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із вищевказаним позовом, мотивуючи його тим, що з 20 липня 1985 року по 20 лютого 2007 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] В період шлюбу вони разом з відповідачем побудували житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS], який був зареєстрований на відповідача в 2008 році. Також, 27 грудня 2007 року на ім'я відповідача був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку, на якій розташований вищевказаний житловий будинок. Хоча житловий будинок та земельна ділянка і зареєстровані на відповідача, однак позивачка вважає, що дане майно є їх спільною сумісною власністю. Так, земельна ділянка була виділена відповідачу для будівництва житлового будинку в 1996 році, тобто в період їх перебування в зареєстрованому шлюбі. Також все будівництво велось за їх спільні з відповідачем кошти, а після розірвання шлюбу вони проживали з відповідачем однією сім'єю до червня 2013 року, а тому питання поділу спільного майна між ними до цього часу не виникало. За таких обставин позивачка просить суд визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] та виділити їй в натурі наступні приміщення, що розташовані на першому поверсі будинку: кухню 6, площею 11,3 кв. метри; житлову кімнату 5, площею 10,7 кв. метри; житлову кімнату 4 площею 18,4 кв. метри; котельню площею 13,9 кв. метри, а також виділити їй погріб, ворота та частину огорожі. Відповідачу [PERSON] виділити в натурі наступні приміщення: на першому поверсі - коридор 1, площею 12,1 кв. метри; туалет 2, площею 1,3 кв. метри; ванну 3, площею 3,9 кв. метри; веранду площею 7, 1 кв. метри; на другому поверсі - виділити коридор 8, площею 5 кв. метри; житлову кімнату 9, площею 10,4 кв. метри; житлову кімнату 10, площею 6,7 кв. метри; житлову кімнату 11, площею 10,3 кв. метри; а також виділити ганок, гараж, ворота з хвірткою та частину огорожі. Також позивачка просить визнати за нею право власності на ? частину земельної ділянки, що розташована по [ADDRESS], виділивши її частину в натурі. Крім того, в червні 2013 року їй стало відомо, що 25 січня 2008 року з метою забезпечення виконання кредитного зобов'язання відповідач [PERSON] уклав із ВАТ «Державний ощадний банк України» іпотечний договір, за яким передав житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] та земельну ділянку, на якій розташований цей будинок, в іпотеку банку. Оскільки позивачка є співвласником вищевказаного нерухомого майна, а відповідач [PERSON] передав це майно в іпотеку без її згоди, то позивачка просить визнати недійсним іпотечний договір, який був укладений 25 січня 2008 року між відповідачем [PERSON] та ВАТ «Державний ощадний банк України». Відповідач [PERSON] позов визнав повністю. Відповідач - ПАТ «Державний ощадний банк України» позов [PERSON] вважає повністю не обґрунтованим і в його задоволенні просить відмовити. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав: Так, судом встановлено, що з 20 липня 1985 року по 20 лютого 2007 року позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі. Також судом встановлено, що після розірвання шлюбу відповідач [PERSON] набув права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS], зареєструвавши дане нерухоме майно 9 січня 2008 року. А 27 грудня 2007 року відповідач [PERSON] отримав у власність земельну ділянку, площею 0,0947 га на якій розташований вищевказаний житловий будинок. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Також, відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. В той же час, відповідно до ч.2 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Такі ж самі положення містять і ч.3 ст.368 та ч.1 ст.372 ЦК України. При цьому із матеріалів справи вбачається, що шлюб між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] був розірваний у лютому 2007 року. Право власності на спірну земельну ділянку позивач набув в грудні 2007 року, а на будинок - на початку січня 2008 року. Однак із позовом про визнання права власності на частину спільного майна подружжя та поділ спільного сумісного майна подружжя в натурі, позивачка звернулась грудні 2013 року - тобто майже через 6 років після того, як відповідач [PERSON] зареєстрував право власності на вищевказане нерухоме майно. Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що на час розірвання шлюбу сторони розділили спільне майно за взаємною згодою, а іншого позивачка не довела. Оскільки право власності на спірний житловий будинок та земельну ділянку відповідач [PERSON] набув уже після розірвання шлюбу з позивачкою, то це майно є його особистою власністю. При цьому із матеріалів справи вбачається, що іпотечний договір між відповідачем [PERSON] та ВАТ «Державний ощадний банк України» був укладений 25 січня 2008 року, тобто після розірвання шлюбу між позивачкою та відповідачем [PERSON] Тому згода колишньої дружини на укладення цього іпотечного договору потрібна не була. Сам іпотечний договір за формою та змістом повністю відповідає вимогам закону, а тому підстав для його визнання недійсним немає. Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивачки.

Outcome: dismissed