Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаною позовною заявою і просить стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 2000 грн. з урахуванням індексації, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та аліменти сплачувати їй, мотивуючи свої вимоги тим, що 21.09.2007 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від спільного життя мають сина [PERSON], [INFO]. Сімейне життя не склалося, рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 18.06.2013 року шлюб був розірваний. Неповнолітня дитина від спільного життя з відповідачем проживає разом з нею, батько матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не цікавиться його життям, не приймає участі у його вихованні та забезпеченні. Тому звернулася з даним позовом в суд, яким просить стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 2000 грн. з урахуванням індексації, до досягнення сином повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та аліменти сплачувати їй. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 01 листопада 2018 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторонам розяснено положення ст.279 ЦПК України. Крім цього, відповідачу визначено п'ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Вказана ухвала з доданими матеріалами вручена відповідачу 08.11.2018 року, про що в справі мається розписка. Позивачці вручена копія ухвали від 01.11.2018 року під розписку 06.11.2018 року, будь яких заяв, клопотань від неї не надійшло. Відповідач, будучи повідомленим про розгляд справи у спрощеному провадженні, відзив на позовну заяву та заперечення проти розгляду справи у спрощеному провадженні до суду не надав. Відповідно до положень ст.277 ч.4, ч.5 ЦПК України відповідач не подав у встановлений строк заперечення, не ініціював перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, будь-яких заяв від нього не надійшло. У звязку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк та відсутністю клопотань будь якої зі сторін про інше, суд вирішує справу за наявними матеріалами відповідно до положень ч.5 ст. 278 ЦПК ). Оскільки, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд проаналізував матеріали справи, дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Встановлені судом фактичні обставини та мотиви суду. Судом встановлено,\~що \~сторони перебували\~у зареєстрованому\~шлюбі,\~який зарішенням Охтирського міськрайсуду від 18 червня 2013 року розірвано. Від спільного життя сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], в свідоцтві про народження якого відповідач записаний батьком, а позивачка записана матірю (а.с.6,10). Як встановлено судом, дитина проживає разом з матірю та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою про склад сімї, виданою виконавчим комітетом Грунської сільської ради Охтирського району Сумської області від 28.09.2018 року №842, згідно якої позивачка має склад сімї: син [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO] (а.с.7). Як вказує позивачка у позові, [PERSON] не надає матеріальної допомоги на утримання спільної дитини, будь-якої участі у її вихованні та матеріальному забезпеченні він не приймає. Відповідно до вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно\~із\~практикою Європейського\~суду з\~прав людини\~за своєю\~природою змагальність\~судочинства засновується\~на диференціації\~процесуальних функцій\~і відповідно\~-\~правомочностей головних\~субєктів процесуальної\~діяльності цивільного\~судочинства -\~суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій обєктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обовязків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Згідно ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3\~ст.181 СК України\~передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, з ким проживає дитина. Відповідно до ч. 2\~ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно\~ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя і матеріальне становище дитини та платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків; наявність рухомого і нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів; інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 184 СК України передбачено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Крім того, у постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~зазначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно принципу 2 «Декларації прав дитини» від 20 листопада 1959 року, ст. 27 Конвенції ООН від листопада 1989 року «Про права дитини» (ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року) та\~ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»\~встановлено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7 і 8\~ст.7 Сімейного кодексу України\~при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум на одну особу для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Таким чином, виходячи з принципів розумності, справедливості та виваженості, враховуючи вік дитини, майнове становище сторін, фактичні обставини справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково та стягувати з відповідача на утримання дитини аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1300 грн., щомісячно, до повноліття дитини, починаючи стягнення з 17.10.2018 року та аліменти сплачувати матері [PERSON], відмовивши в решті вимог за необґрунтованістю, оскільки позивачкою в розумінні ст.81 ЦПК України не надано належних, допустимих та переконливих доказів в обґрунтування вимог щодо аліментів у заявленому розмірі. При цьому також суд враховує, що відповідач не скористався своїм правом подати відзив та докази в обґрунтування заперечень. Тому суд вважає, на даний час такий розмір аліментів буде достатнім і необхідним для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Вимога позивачки в частині стягнення аліментів у розмірі, не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, не підлягає задоволенню, оскільки законом не передбачено застосування вказаної норми при стягненні аліментів у твердій грошовій сумі. На підставі п.1 ч.1\~ст.430 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial