Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, свої позовні вимоги мотивувала тим, що позивачка являється власником житлового будинку [ADDRESS] . В даному господарстві прописаний син позивачки [PERSON] - відповідач по справі. З липня 1999 р. відповідач по справі не проживає в належному позивачці господарстві так як виїхав в Португалію, та одружився і не бажає повертатися. Позивачка вважає, що відповідач втратив право на користування належним їй житловим приміщенням, а тому позивачка вимушена була звернутися до суду із даним позовом. Позивачка подала до суду заяву, про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила позов задоволити, на заочний розгляд справи згідна. Відповідач в судове засідання не з`явився, по невідомій суду причині, про час та день розгляду справи повідомлявся на веб-сайті суду, а тому справу слід розглянути заочно у відсутності відповідача. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не проводилось. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, суд прийшов до такого переконання з слідуючих міркувань: З письмових пояснень [PERSON] , [PERSON] , долучених до матеріалів справи слідує, що останні проживають по сусідству з позивачкою. Син позивачки [PERSON] вже більше як двадцять років виїхав на роботу до Португалії. На протязі цього часу не приїжджав до матері. Згідно акту обстеження матеріально - побутових умов проживання сім`ї від 03.12.2019 р., [PERSON] , 1942 р.н., являється пенсіонером по віку. Проживає одна у власному будинку. Син [PERSON] , 1976 р.н. не проживає в даному господарстві, а проживає із своєю сім`єю в Португалії більше 20 років. Фінансово не допомагає, зв`язку із ним немає. З довідки від 03.12.2019 р. № 1123, виданої Іллінецьким старостинським округом Заболотівської селищної ради об`єднаної територіальної громади Снятинського району, Івано-Франківської області, вбачається, що [PERSON] , 1942 р.н. зареєстрована і проживає в [ADDRESS] . До складу сім`ї входить [PERSON] , 1976 р.н., син, не проживає. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно [PERSON] на праві приватної власності належить будинок, що знаходиться в [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника житлового будинку, які проживають разом з ним у будинку, який йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також ст.405 ЦК України. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватися цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якої вони є. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Виходячи із наведеного суд вважає, що оскільки відповідач не проживає у належному позивачці житловому будинку понад 1 рік, тому його слід визнати таким, що втратив право на проживання у цьому будинку. На підставі ст.ст.319, 405 ЦК України,

Outcome: approved