Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-29 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості з заробітної плати, з оплати лікарняних, компенсації за невикористану відпустку, індексації заробітної плати, компенсації заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування поданого позову позивачка посилалась на те, що в період з 21 травня 2004 року по 31 січня 2005 року вона перебувала у трудових відносинах із відповідачем. Однак за час її роботи у відповідача заробітна плата їй виплачувалась нерегулярно, із затримками, без дотримання умов колективного договору та вимог регіональної та галузевих угод, що призвело до боргу перед нею з заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, компенсації заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, індексації заробітної плати, оплаті лікарняних. Оскільки відповідач не виплатив їй в день звільнення усі суми, що належали їй, то відповідач грубо порушив трудові права позивачки. Вказує при цьому, що вона зверталась до відповідача з письмовою заявою про видачу їй відповідних довідок про наявність заборгованості по виплаті усіх сум, що належали їй на день звільнення. Оскільки порушення її прав триває, то вважає, що відповідач повинен виплатити їй середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи від дати звільнення позивачки по день повної виплати всіх належних сум в день звільнення або по день ухвалення рішення. Зазначала також, що діями відповідача їй було завдано моральних страждань, які позивачка оцінює у 10000 грн., бо відповідачем тривалий час порушувались її трудові права, які не були відновленні до тепер. На підставі викладеного просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 5500 грн., заборгованість по оплаті лікарняного в сумі 1000 грн., заборгованість по компенсації за невикористану відпустку в сумі 1200 грн., компенсацію заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати в сумі 450 грн., індексацію заробітної плати в сумі 150 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 31 січня 2005 року по 4 листопада 2014 року в сумі 225229,40 грн. (згідно уточнених позовних вимог) та 10000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Ані позивачка, ані її представник, який діє на підставі довіреності, [PERSON], в судове засідання не з'явились, надавши суду заяви з проханням вирішити справу у їх відсутність, наполягаючи при цьому на задоволенні позовних вимог та не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення по справі. Представники відповідача у судове засідання не з'явились за невідомих суду причин повторно, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, не надавши суду заяв про розгляд справи у відсутність представників ПрАТ «Інтербудмонтаж». Натомість з наданих суду письмових заперечень, представник відповідача, яка діє на підставі довіреності, Лопатинська Є. Г., не визнаючи заявлені вимоги [PERSON], вказувала, що вимоги позивачки не ґрунтуються на законі та не підтверджені жодними доказами. В свою чергу підтвердила, що позивачка дійсно працювала в ПрАТ «Інтербудмонтаж» з 21 травня 2004 року по 31 січня 2005 року економістом. Зазначала при цьому, що позивачкою було пропущено передбачений законом строк для звернення до суду із вказаним позовом для захисту своїх трудових прав. Також зазначала, що жодної заборгованості перед [PERSON] у відповідача немає, тому ніяким чином права останньої не були порушені ПрАТ «Інтербудмонтаж». Додавала, що на підставі актів про знищення відомості про оплату заробітної плати [PERSON] були знищенні на підставі минування десятирічного строку їх зберігання. На підставі переліченого просила суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України в разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, постановлячи заочне рішення. Тому зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 21 травня 2004 року по 31 січня 2005 року перебувала у трудових відносинах із «Інтербудмонтаж», що підтверджується копією трудової книжки позивачки та визнавалось представниками відповідача (а. с. 12). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Згідно до копій розрахункових листів за період роботи [PERSON] в «Інтербудмонтаж» вбачається, що позивачка працювала на підприємстві відповідача економістом, якій було виплачено через касу підприємства нараховану за весь період роботи [PERSON] (протягом травня 2004 року - січня 2005 року) заробітну плату з відрахуванням обов'язкових платежів, а також позивачці були сплачені суми відпускних за цей період (а. с. 84-92). Виплата усіх належних [PERSON] сум відпускних за час роботи позивачки у відповідача підтверджується також довідкою ПрАТ «Інтербудмонтаж» (а. с. 95). Вказане свідчить про те, що підприємство відповідача розрахувалось з [PERSON] по нарахованій їй заробітній платі та по сумам відпускних. Про відсутність заборгованості перед [PERSON] по заробітній платі з боку відповідача також свідчить довідка ПрАТ «Інтербудмонтаж» (а. с. 93). На підставі відсутності прострочення проведення виплат заробітної плати [PERSON] з боку відповідача відсутня також й заборгованість ПрАТ «Інтербудмонтаж» перед позивачкою з компенсації за порушення строків проведення такої виплати доходів останньої, що підтверджується відповідною довідкою відповідача (а. с. 94). Також з довідки ПрАТ «Інтербудмонтаж» вбачається, що за час роботи [PERSON] у відповідача остання не перебувала на лікарняному, тому позивачці не було нараховано суми виплати лікарняних (а. с. 96). Таким чином в судовому засіданні було встановлено відсутність будь-яких доказів на підтвердження доводів [PERSON] щодо існування з боку відповідача порушення трудових прав позивачки. Натомість судом було встановлено, що після звільнення з «Інтербудмонтаж» позивачка отримала повний розрахунок від відповідача по усім сумам, що належали [PERSON] на день її звільнення. Позивачкою також не було надано жодних доказів перебування її протягом з 21 травня 2004 року по 31 січня 2005 року на лікарняному. Натомість в судовому засіданні було підтверджено відсутність перебування [PERSON] на лікарняному за період роботи в «Інтербудмонтаж». За ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. За наданими відповідачем довідками, виконаними на підставі відомостей з первинних документів, було встановлено, що доводи [PERSON] про наявність у ПрАТ «Інтербудмонтаж» перед нею заборгованості з індексації заробітної плати та компенсації за затримку у проведенні її виплати були спростовані. На підставі зазначеного вимоги позивачки щодо виплати [PERSON] сум боргу з заробітної плати, сум лікарняних, сум відпускних, індексації заробітної плати та компенсації за затримку у проведенні такої виплати задоволенню не підлягають. Згідно до ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно ст. 117 КЗпП у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Перелічені норми з урахуванням встановлених судом обставин справи свідчить про відсутність правових підстав для проведення стягнення на користь [PERSON] середнього заробітку за час затримки у проведенні розрахунку при звільненні позивачки, а також для стягнення на її користь моральної шкоди, оскільки в судовому засіданні не було підтверджено посилання [PERSON] на існування невиконаних перед нею ПрАТ «Інтербудмонтаж» зобов'язань по виплаті заробітної плати та її складових, що свідчить в свою чергу про відсутність порушення трудових прав позивачки. Оскільки в судовому засіданні було встановлено відсутність неправомірності дій відповідача по відношенню до [PERSON], то таким чином усі заявлені позивачкою позовні вимоги до ПрАТ «Інтербудмонтаж», як безпідставні, задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed