Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання матері дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з червня 2017 року позивач та відповідач почали проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство. За час спільного проживання у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] . 26 жовтня 2020 року рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області, відповідача визнано батьком малолітнього [PERSON] . Дитина та позивач проживають разом, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи. Відповідач деякий час надавав кошти на дитину, але наразі добровільно матеріальної допомоги на утримання малолітнього сина та позивача не надає, належним чином не приймає участі у його вихованні, тому він повністю знаходиться на утриманні матері. Вимоги про стягнення аліментів на дитину позивачем заявлено до суду шляхом подання окремої заяви про видачу судового наказу. Враховуючи дані обставини, а саме те, що позивач не працює, не має будь-яких доходів та потребує матеріальної допомоги, а відповідач не надає матеріальної допомоги, хоча має таку можливість, офіційно працевлаштований на підприємстві «Кам-Пол Импорт-Єкспорт Петр Фурмански» в м. Насельськ Польща, отримує стабільний дохід в розмірі що дорівнює в середньому 30000грн. на місяць, інших неповнолітніх дітей на утримані не має, то позивач вимушена була звернутись з вказаною позовною заявою до суду. Відповідач в судове засідання не з`явився, направив суду заяву про розгляд справи за його відсутності, та заперечення проти позову, в якому позовні вимоги не визнав, зазначивши що з 2017 року він з позивачкою [PERSON] дійсно проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу в місті Несельськ, Республіка Польща. За час спільного проживання [INFO] у нас народився син [PERSON] . Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26.10.2020 року його визнано батьком малолітнього [PERSON] . Малолітній син дійсно фактично проживає разом з позивачкою. Станом на сьогоднішній день відповідач працює на сезонних роботах (згідно контракту), постійних та стабільних заробітків не має, однак, відповідно до довідки про доходи, виданої роботодавцем, за 2020 рік отримав 16759.40 польських злотих, що відповідно до офіційного курсу НБУ становить 128209, 41 гри. за рік. Починаючи з часу народження сина, незважаючи на встановлення батьківства і до сьогоднішнього дня він певну частину отриманої заробітної плати надавав (перераховував на рахунок позивачки) для утримання [PERSON] . Відповідач вважає, що у нього відсутня можливість надавати матеріальну допомогу [PERSON] у виді аліментів на її утримання. На його утриманні фактично перебуває бабця, - [PERSON] ( [INFO] ), дядько [PERSON] , який являється інвалідом ІІ групи та брат [PERSON] ( [INFO] ), з якими він проживає разом. Позивачем на підтвердження факту його офіційного та постійного працевлаштування, крім слів, доказів не надано, жодних клопотань про витребування доказів щодо його офіційного та постійного працевлаштування також не заявлено. Частиною 1 ст.13 ЦПК України також передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із частиною 1 етапі 81 ЦГІК України кожна сторона повинна довести та обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 76-80 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене, в позові [PERSON] слід відмовити у зв`язку з його недоведеністю. В судовому засіданні позивачка та її представник повністю підтримали позовні вимоги, посилаючись на доводи, зазначені у позовній заяві. Дослідивши докази по справі, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з нижченаведених підстав. Судом встановлено, що з червня 2017 року позивач та відповідач проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство. За час спільного проживання у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] . 26 жовтня 2020 року рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області, відповідача визнано батьком малолітнього [PERSON] . Дитина та позивач проживають разом, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи. Відповідач, який є здоровою, працездатною особою, у добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дружини не надає. Позивач не працює, оскільки знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, дитина проживає із нею та знаходиться повністю на її утриманні. Статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Згідно статті 84 СК України, право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини», ч. 1 - дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; ч .2 - дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; ч.3 - якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років; ч. 4 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; ч. 5 - аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду; ч. 6 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Стаття 85 СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання. Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач є здоровою, працездатною особою. Доводи відповідача про неможливість надання матеріальної допомоги позивачці, так як на його утриманні фактично знаходяться члени його сім`ї, що мешкають разом з ним, а саме бабця, непрацездатний дядько, та неповнолітній племінник, на переконання суду, не звільняють його від обов`язку надання допомоги на утримання дружини, з якою проживає його малолітня дитина у віці до трьох років, тому є всі підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання дружини до досягнення їх спільною дитиною трирічного віку. Отже, за таких підстав, з відповідача слід стягнути аліменти на користь позивачки на її утримання аліменти в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісяця і до досягнення дитиною трирічного віку. Згідно до ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Датою подачі позову є 11.01.2021 року. Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів, тому в порядку ч. 2 ст.141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави, та витрати на правову допомогу. Відповідно до ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі по стягненню аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved