Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

Позивачка звернулась із вказаним позовом до суду, посилаючись на те, що вона та відповідач є батьками неповнолітньої дитини [PERSON],[INFO]. Дитина мешкає з нею. Шлюбні стосунки між нею та відповідачем припинено,між ними склалися неприязні стосунки. Позивачка просила визначити місце проживання дитини за місцем проживання матері, вирішити питання про участь відповідача у вихованні дочки шляхом надання йому можливості спілкуватися з дитиною один раз на місяць протягом одного часу у першу неділю кожного місяця за її участю та за місцем її мешкання. Також просила стягнути судові витрати: 114 ,70 грн.- судовий збір та 3600 грн. - витрати на правову допомогу. Рішенням Калінінського районного суду м. Горлівки Донецької області від 13 січня 2014 року позовні вимоги [PERSON] задоволено. Визначено місце проживання [PERSON], [INFO], з матір'ю [PERSON] за місцем її проживання. Визначено [PERSON] спосіб участі у вихованні малолітньої [PERSON] шляхом спілкування з нею в першу неділю кожного місяця з 10-00 год. до 11-00 год. за місцем проживання дитини та в присутності матері [PERSON] Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати у розмірі 3 714, 70 грн. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з нього на користь [PERSON] судових витрат у розмірі 3 714, 70 грн., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що на підтвердження витрат на правову допомогу відповідачкою надано лише копію договору про надання цієї допомоги адвокатом від 01.07.2013 року та копію квитанції до прибуткового касового ордеру від 01.07.2013 року , згідно яких нею сплачено адвокату 3 600 грн. Представником позивача 13.01.2014 року до суду надано довідку-розрахунок витрат робочого часу за даною справою, з якого вбачається, що на підготовку позовної заяви у нього було витрачено 5 годин робочого часу, що відповідно оцінюється ним в 2 294 гривні. Проте, судом першої інстанції не вмотивоване стягнення такої суми за судові витрати, не зазначено розрахунків витрат на правову допомогу, з яких виходив суд при стягненні означеної суми; не враховано положення ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» щодо граничного розміру компенсації на правову допомогу; не перевірено, якими документами підтверджуються розрахунки витрат, а саме: документами, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов»язаних з наданням правової допомоги, оформлених у встановленому законом порядку (платіжного доручення з відміткою банку або іншого банківського документу, касового чеку та акту виконаних робіт, узгодженого з позивачем), що є порушенням процесуального права. Суд в порушення норм матеріального та процесуального права стягнув судові витрати на користь малолітньої дитини [PERSON], хоча позивачем по даній справі та особою, яка могла нести судові витрати, є позивачка [PERSON] Також судом відповідно до журналів судового засідання не було враховано фактично відпрацьований час представником позивача. Сторони в засідання апеляційного суду не з»явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином ( а.с.101-107). Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині вирішення питання про розподіл судових витрат, в іншій частині вирішення позовних вимог в апеляційному порядку не переглядається. Ухвалюючи рішення, суд стягнув з відповідача на користь [PERSON] витрати на правову допомогу та судовий збір у сумі 3 714, 70 грн. Проте повністю погодитись з таким висновком суду не можна, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про стягнення з відповідача витрат по сплаті судового збору у сумі 114грн.70коп., оскільки ці витрати підтверджені відповідної квитанцією (а.с.1). Разом з тим, не можна погодитись з визначеним судом розміром витрат на правову допомогу у сумі 3600грн., який підлягає стягненню на користь [PERSON] З матеріалів справи вбачається, що 01 липня 2013р. між позивачкою [PERSON] та адвокатом [PERSON] ( свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю [NUMBER] від 06.07.2004р.) було укладено договір про надання правової допомоги, за яким адвокат прийняв на себе зобов»язання по підготовці позовної заяви про визначення місця проживання дитини та участі у її вихованні і представлення інтересів позивачки при розгляді цивільної справи в Калінінському районному суді м.Горлівка (а.с.36). Згідно умов п.4 даного Договору та квитанції до прибуткового касового ордеру [PERSON] сплатила за надання правової допомоги 3600грн., що підтверджується оригіналами цих документів, наявними в матеріалах справи ( а.с.36-37). Згідно ст.1 Закону України №4191-У1 від 20.12.2011р. «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах- суб»єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Відповідно до ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України» розмір мінімальної заробітної плати у 2013р. встановлено на рівні: з 01 січня -1147грн., з 01 грудня - 1218грн. Згідно довідки- розрахунку, наданої адвокатом позивачки, ним для підготовки позовної заяви та пакету документів до нього було витрачено 5 годин ( а.с.82). З урахуванням зазначених вимог закону сума витрат складає 2294грн. ( 1147грн. х 40% х 5). Оскаржуючи рішення суду в апеляційному порядку, відповідач не надав доказів, які б спростовували дані обставини, у зв»язку з чим вказані витрати підлягають стягненню на користь позивачки. З журналу судового засідання від 13 січня 2014., під час якого справу розглянуто по суті, вбачається, що адвокатом [PERSON] було витрачено 1 година робочого часу, що відповідно складає 487грн.20коп. ( 1218грн. х 40 х 1) ( а.с.83-87). Інші витрати, які зазначені у довідці-розрахунку, відповідно до діючого законодавства не відносяться до процесуальних дій поза судовим засіданням, а тому не можуть бути визнані витратами на правову допомогу, які підлягали би стягненню на користь позивачки. Крім того, в резолютивній частині рішення судом помилково зазначено, що судові витрати підлягають стягненню на користь [PERSON], оскільки особою, яка таки витрати понесла є позивачка [PERSON]. За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині стягнення судових витрат підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] понесених нею витрат по сплаті судового збору у сумі 114грн.70коп. та витрат на правову допомогу у сумі 2781грн.20коп. ( 2294грн. + 487грн.20коп.).

Outcome: partial