Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з 27.12.1993 року вони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований виконавчим комітетом Новобілокоровицької селищної ради Олевського району Житомирської області за актовим записом № 37. Від спільного проживання у шлюбі з відповідачем мають неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO], які проживають по місцю проживання позивачки. Позивачка надала до суду письмову заяву в якій просить суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач також надав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що сторони з 27.12.1993 року перебувають у шлюбі, який був зареєстрований виконавчим комітетом Новобілокоровицької селищної ради Олевського району Житомирської області за актовим записом № 37, що стверджується свідоцтвом про шлюб. Від спільного проживання в шлюбі сторони мають неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO], які проживають по місцю проживання позивачки, що стверджується копіями свідоцтв про народження дітей. Під час спільного проживання у шлюбі між позивачкою та відповідачем виникли неприязні відносини, які створили обстановку при якій збереження сім'ї є неможливим, і у зв'язку з чим сторони не підтримують шлюбні відносини більше восьми років, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Позивачка не перебуває на обліку з приводу вагітності в Олевській центральній районній лікарні, що стверджується довідкою Олевської ЦРЛ від 30.09.2014 року за №115, а також немає неповнолітніх дітей віком до одного року. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд дійшов висновку, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються ст.ст.109,110,112 СК України з яких слідує, що шлюб розривається за заявою одного із подружжя, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу стали неможливими і якщо заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини або чоловіка. Із ст.113 СК України слідує, що особа яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка у поданій до суду позовній заяві запевнила суд про те, що її рішення про розірвання шлюбу є остаточним і відповідає її волі. Обставин, які перешкоджають розірванню шлюбу судом не встановлено. В даному випадку суд прийшов до висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сім'ї є неможливим, тому шлюб між ними слід розірвати. Разом з тим вирішуючи питання щодо визначення місця проживання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], у відповідно до ст.29 ЦК України з якої слідує, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що у відповідності до ст.29 ЦК та 160 СК України, неповноліття дитина позивачки та відповідача - дочка [PERSON], [INFO] маючи вік 17 років і 5 місяців на день розгляду справи, має відповідне право вільно і самостійно обирати собі місце свого проживання, або проживання по місцю проживання з одним із своїх батьків. Вирішуючи питання щодо визначення місця проживання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], суд у відповідності до ч.4 ст.29 ЦК України, вважає, дочку [PERSON], [INFO] слід залишити з позивачкою для подальшого виховання, оскільки це не суперечить її інтересам та інтересам дитини.

Outcome: partial