Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-21 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позову зазначила, що з 08.07.2016 по 17.07.2017р.р. працювала черговим стрілочного посту 3-го розряду по залізничній станції Бункерна виробничого підрозділу «Станція Дебальцеве» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії Донецька залізниця ПАТ «Українська залізниця». З березня 2017 року роботодавець припинив виплачувати їй заробітну плату, хоча і продовжував її нараховувати. Станом на 17 липня 2017 року розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року становить 13 096 грн. 03 коп. (за вирахуванням податків та інших обов`язкових платежів до виплати належить 10 462 грн. 30 коп.), що підтверджується довідкою, виданою за місцем роботи. Однак, ця довідка не засвідчена печаткою відповідача, оскільки, як їй повідомили, всі печатки із структурних підрозділів відповідача, що залишилися на території, не підконтрольній органам державної влади України, були ним вилучені. Отримати від відповідача належним чином засвідчену довідку про розмір нарахованої, але не виплаченої їй заробітної плати, за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року, вона не має можливості. Первинні документи для нарахування заробітної плати знаходяться у регіональній філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» (вул. Привокзальна, м. Лиман Донецької області). Добровільно сплатити їй заборгованість із заробітної плати відповідач відмовляється. Не сплачуючи їй заробітну плату за період з березня 2017 року по теперішній час відповідач грубо порушує вимоги чинного трудового законодавства, що змушує її вжити заходів щодо судового захисту порушених прав. Просить стягнути з відповідача нараховану, але невиплачену заробітну плату за період з 01 березня 2017 по 17 липня 2017р.р. в сумі 10 462 грн. 30 коп. Ухвалою суду від 31 серпня 2020 року відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник відповідача надав відзив на позов, у якому зазначив, що заявлені вимоги не визнає, в задоволенні позову просить відмовити. Перебування позивача у трудових відносинах з підприємством не заперечував, але зазначив, що Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України» було уведено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року, про припинення переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей. Наслідком даного рішення є відсутність зв`язку з виробничими підрозділами, а також неможливість передачі з непідконтрольної території первинних документів, що стало підставою для неможливості нарахування заробітної плати. Про унеможливлення виконання ПАТ«Українська Залізниця», в особі Регіональної філії «Донецька Залізниця ПАТ«Українська Залізниця», обов`язків передбачених чинним законодавством України, через вплив форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), зазначила Торгово-промислова палата України у своєму Науково-правовому висновку від 16 січня 2018 року №126/2/21-10.2. Останнє нарахування заробітної плати проведено позивачу за першу половину березня 2017 року в сумі 1589 грн. 82 коп., і ця сума, згідно відомості, їй виплачена. Решту заборгованості по заробітній платі відповідач не визнає, через те, що її нарахування не здійснювалося через відсутність первинних документів, а розрахунки заборгованості по заробітній платі, надані позивачем, виготовлені на непідконтрольній території, тому підлягають критичному оцінюванню (а.с. 31-46). Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином. У прохальній частині позовної заяви просить розглянути справу без її участі (а.с. 4). Представник відповідача акціонерного товариства «Українська залізниця» у судове засідання не з`явився. Про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином. У відзиві просить справу розглянути без участі представника відповідача (а.с. 31-35). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Судом встановлено, що позивач до 17.07.2017р. працювала черговим стрілочного поста 3 розряду по залізничній станції Бункерна виробничого підрозділу «Станція Дебальцеве» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії Донецька залізниця публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», що підтверджується копією трудової книжки, була звільнена 17.07.2017р. на підставі наказу від 10.07.2017 № 7062ДН-ос на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП у зв`язку із скороченням штату (а.с.5-7). Відповідач факт перебування позивача з ним у трудових відносинах до 17 липня 2017 року не оспорює. Згідно з довідкою, яка підписана начальником виробничого підрозділу «Станція Дебальцеве» [PERSON] та головним бухгалтером [PERSON] , наданою позивачем, на день звільнення їй нарахована, але не виплачена заробітна плата з березня 2017 року по 17 липня 2017 року в сумі 13 096,03 грн. (з урахуванням податків та інших обов`язкових платежів) та 10 462,30 грн. (заробітна плата до видачі без урахування податків та інших обов`язкових платежів), з яких: сума заборгованості за березень 2017 року складає 3240,25 грн., за квітень 2017 року - 541,09 грн., за травень 2017 року - 551,50 грн., за червень 2017 року - 156,08 грн. та за липень 2017 року - 5973,38 грн. (а.с. 8). Зазначена сума заробітної плати, яка належить до виплати [PERSON] за період з березня 2017 року по липень 2017 року, зазначена також у копіях рахунків по заробітній платі, наданих позивачем (а.с. 12-16). Згідно довідки про доходи від 02.10.2020 № 1264/1, наданої відповідачем, [PERSON] за березень 2017 року нараховано заробітну плату в сумі 1999,31 грн., до видачі - 1589,82 грн. В період з квітня 2017 року по липень 2017 року заробітна плата позивачу не нараховувалась (а.с. 39). З копії відомості на виплату грошей № 25 за березень 2017 року ДС Дебальцеве -пасажирський, вбачається, що [PERSON] було виплачено заробітну плату за березень 2017 року у розмірі 1589,82 грн., яка була нею отримана 17.07.2017 року, що підтверджується особистим підписом позивача про одержання грошових коштів та скріплено печаткою підприємства (а.с.41-42). Так, Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року №405/2014 на території Донецької та Луганської областей розпочато антитерористичну операцію. Відповідно до статті 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», період проведення антитерористичної операції - це час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. На теперішній час Указ Президента України про завершення проведення антитерористичної операції не видавався. Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02 грудня 2015 року, яким затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, місто Дебальцево Донецької області, де був розташований виробничий підрозділ «Станція Дебальцеве» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», в якому працювала позивач, входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Частиною 3 ст. 43 Конституції України встановлено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оплату праці», ч.1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Стаття 47 КЗпП України передбачає обов`язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Частина перша цієї норми права наголошує, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Статтею 110 КЗпП України передбачено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати. Отже, виходячи з положень Кодексу Законів про працю України, Закону України «Про оплату праці», заробітна плата працівникам виплачується за умови виконання ними своїх функціональних обов`язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності. Згідно з положеннями ст.ст. 115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець, але це не звільняє позивача від обов`язку доведення наявності права на отримання певних сум. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічні положення закріплені у ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи. Суд вважає, що надана позивачем довідка заборгованості у вигляді нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року у сумі 10462,30 грн. не є належним доказом того, що позивачу нараховувалася заробітна плата за зазначений період, оскільки вона не містить інформації щодо розцінки та норми праці, обліку використаного часу; документального підтвердження нарахування зарплати, не засвідчена печаткою та не містить необхідні реквізити, дату документа, що унеможливлює перевірити повноваження посадових (відповідальних) осіб, які підписали довідку, на час її видачі, а також наявність заборгованості на час розгляду справи. Інших доказів на підтвердження наявності заборгованості по оплаті праці за період з березня 2017 року по липень 2017 року позивачем не надано. Окрім того, ті обставини, що у спірний період позивач з`являлася на робоче місце та за нею зберігався середній заробіток, не підтверджені належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, зокрема, табелями обліку робочого часу, журналом обліку приходу - уходу працівників, які знаходяться на простої, тощо. Матеріали справи не містять доказів того, що позивач [PERSON] отримала при звільненні довідку про заборгованість та зверталася до роботодавця з вимогою про надання необхідних документів щодо проведення з нею розрахунку при звільненні. Сам по собі факт звільнення позивача з АТ «Українська залізниця» не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах з роботодавцем. Аналогічний правовий висновок, підстав для відступлення від якого не вбачила Об`єднана палата Касаційного цивільного суду під час касаційного перегляду 10 жовтня 2019 року справи № 243/2071/18, висловлений Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 408/3267/17 та Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 квітня 2019 року у справі № 408/2445/17-ц. Разом з тим у матеріалах справи наявна довідка, видана АТ «Українська залізниця» № 1264/1 від 02.10.2020, яка засвідчена підписом і печаткою підприємства, згідно якої позивачу [PERSON] за березень 2017 року була нарахована заробітна плата у розмірі 1999,31 грн., до виплати - 1589,82 грн. і відповідно до копії відомості на виплату грошей № 25 за березень 2017 року ДС Дебальцеве - пасажирський, [PERSON] 17.07.2017 року отримала заробітну плату за березень 2017 року у розмірі 1589,82 грн. Згідно зі статтею 10 Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України. Зважаючи на вимоги позивача - виплата заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, компенсацію за затримку видачі трудової книжки та середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, а також встановлені форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), застосуванню підлягають положення трудового і цивільного законодавства. Статтею 617 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків. Відповідно до статті 117 КЗпП України підставою відповідальності власника за затримку розрахунку при звільненні є склад правопорушення, який включає два юридичних факти: порушення власником строку розрахунку при звільненні та вина власника. Згідно зі статтею 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо. Вказане відповідає правовим позиціям Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі №243/2071/18, від 02 квітня 2020 року у справі № 610/2068/19. Відповідно до Науково-правового висновку Торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16.01.2018 щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільнені працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) терористична загроза та загроза територіальної цілісності України, у тому числі територій міста Донецьк Донецької області, міста Луганськ Луганської області, що супроводжується актами тероризму, для подолання яких направлене проведення в Донецькій та Луганській областях антитерористичної операції у 2014 році та станом на поточну дату заходи її проведення тривають є надзвичайними, непередбачуваними та невідворотними обставинами, що об`єктивно унеможливлюють виконання обов`язків сторонами, передбачених умовами трудового договору (контракту), законодавчими та іншими нормативними актами. Отже, судом встановлено, що у трудових правовідносинах між позивачем та відповідачем, з березня 2017 року виникли обставини, які відповідач не міг передбачити чи відвернути, та у період існування яких останній об`єктивно, з незалежних від нього причин був позбавлений можливості виконати зобов`язання, передбачені умовами договору, обов`язки згідно із законодавчими та іншими нормативними актами щодо своїх працівників, у тому числі щодо позивача, тому суд доходить до висновку про відсутність вини АТ «Українська залізниця» у проведенні з відповідачем повного розрахунку при звільненні. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що в задоволенні позовної заяви [PERSON] слід відмовити у повному обсязі. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, підстави для стягнення судового збору з відповідача відсутні.

Outcome: dismissed