Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідачки про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи свої вимоги тим, що 08 вересня 2014 року між нею та відповідачкою було укладено договори позики, у відповідності до яких вона передала відповідачці грошову позику в розмірі 500 доларів США( що на день написання позовної заяви складає за офіційним курсом НБУ (за 1 долар - 25,475 грн.) становить 12 737,5 (дванадцять тисяч сімсот тридцять сім) гривень 50 копійок строком повернення 300 доларів США до 27 березня 2015 року та 200 доларів США зі строком повернення до 03 квітня 2015 року. Укладення договорів позики підтверджується розписками від 08 вересня 2014 року власноруч написаною відповідачкою. Зазначає, що відповідачкою в порушення умов договорів позики, а також вимог ст.ст. 1046, 526, 530, 610, 1049 ЦК України, станом на день звернення до суду грошова позика в загальному розмірі 12 737,5 грн., не повернута. У зв'язку з чим звертається з даним позовом до суду. Позивачка в судовому засіданні вимоги підтримала з вищевикладених підстав, обґрунтувавши поясненнями, просить вимоги задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідачки також сплачений судовий збір 127,38 грн. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена вчасно та належним чином, причини неявки її суду не відомі. Суд вважає за можливе, відповідно до вимог ст. 169 ЦПК України, розглянути справу за відсутності відповідачки. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, згідно ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 08.09.2014 року позивачка надала в борг відповідачці грошові кошти в розмірі 500 доларів США, зі строком повернення 300 доларів США до 27 березня 2015 року та 200 доларів США зі строком повернення до 03 квітня 2015 року . Факт отримання відповідачкою від позивачки вищезазначених коштів в борг, підтверджується наданою суду копією Розписки від 08.09.2014 року (а.с. 3). Судом встановлено, що відносини, які виникли між сторонами регулюються нормами Глави 71, Параграфу 1. ЦК України (Позика). Частина перша статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно був укладений Договори позики в якому вони погодили всі їх істотні умови, які є характерними даному виду договорів, а саме суму позики яка складає 500 доларів США, а також строк повернення позики, який по сумі 300 доларів США закінчується 27 березня 2015 року , а 200 доларів США 03 квітня 2015 року.. Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, а відповідачкою в порушення вимог ст.ст. 60, 10 ЦПК України, не спростовано належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, що остання отримавши в борг грошові кошти в загальній сумі 500 доларів США., свої зобов'язання щодо їх повернення в строк погоджений сторонами в укладеному між ними Договорі позики, не виконала. Стаття 525 ЦК України визначає, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Враховуючи вищевикладене, встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку про доведеність позивачкою факту порушення відповідачкою її прав, як позикодавця, у зв'язку з чим суд вважає, що наявні правові підстави для їх захисту шляхом стягнення з відповідачки на користь позивачки суми бору за Договором позики, що узгоджується із ст. 16 ЦК України та ст.ст. 1046, 1049 ЦК України. Стаття 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, оскільки суд прийшов до висновку про доведеність позовних вимог позивачки та необхідності задоволення її позову, в силу ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки підлягає стягненню сплачена останньою сума судового збору в розмірі 127,38 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 16, 202, 509, 525, 526, 530, 610, 611, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: approved