Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про визнання права власності на домоволодіння. Заявлений позов обґрунтовувала тим, що згідно свідоцтва про право власності на жилий будинок від 22.10.1988 р. домоволодіння [ADDRESS] належало колгоспному двору, головою якого була [PERSON] - матір позивачки. Станом на 1991 р. у дворі проживали двоє членів: позивачка та її матір, які мали право власності на майно колишнього колгоспного двору, оскільки на день набрання чинності Законом України «Про власність» (15 квітня 1991 р.) проживали однією сім'єю в даному колгоспному дворі, свого права на частку в зазначеному майні не втратили, вони стали співвласниками домоволодіння по ? частині. Матір 10.07.1992 р. склала заповіт, посвідчений головою Угринівської сільської ради, згідно якого все належне їй на день смерті майно заповіла позивачці. Після смерті [INFO]. матері позивачка прийняла спадщину відповідно до вимог ст.549 ЦК УРСР 1963 р. шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Спадкоємець за законом першої черги - рідний брат позивачки, який є відповідачем у справі, спадщину після смерті матері не прийняв і на неї не претендує. У зв'язку з відсутністю належного правоустановлюючого документу на домоволодіння нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Тому просила визнати за нею право власності на вказане домоволодіння з підстав належності ? частини на праві спільної сумісної власності як члену колишнього колгоспного двору та ? - у порядку спадкування за заповітом після смерті матері. Позивачка та її представник у судовому засіданні позов підтримали і просили його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, у надісланій суду заяві позов визнав, проти його задоволення не заперечував, просив справу розглянути в його відсутності. Вислухавши пояснення сторони позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Встановлено, що спірне домоволодіння [ADDRESS] мало статус колгоспного двору, майно якого відповідно до вимог ст.ст. 121, 123 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.) належало його членам у рівних частках на засадах спільної сумісної власності. Станом на 1991 р. у дворі проживали двоє членів: [PERSON] - голова двору та її дочка - позивачка [PERSON], які мали право власності на майно колишнього колгоспного двору, оскільки на день набрання чинності Законом України «Про власність» (15 квітня 1991 р.) проживали однією сім'єю в даному колгоспному дворі, свого права на частку в зазначеному майні не втратили, вони стали співвласниками домоволодіння по ? частині. Інвентаризаційна вартість домоволодіння на даний час становить 86444 грн. Після смерті [INFO]. матері позивачка прийняла спадщину, як єдиний спадкоємець за заповітом від 10.07.1992 р., відповідно до вимог ст.549 ЦК УРСР 1963 р. шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Спадкоємець за законом першої черги - рідний брат позивачки, який є відповідачем у справі, спадщину після смерті матері не прийняв і на неї не претендує. Вказані обставини, які відповідачем не заперечувались, підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами. З огляду на те, що відсутність правоустановлюючого документу на частку в спірному домоволодінні на ім'я спадкодавця перешкоджає позивачці в отриманні свідоцтва про право на спадщину в нотаріальному порядку, за нею слід визнати право власності на домоволодіння з підстав належності ? частини на праві спільної сумісної власності та ? - у порядку спадкування за заповітом після померлої матері. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 121, 123, 534, 548, 549 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.),

Outcome: approved