Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Тізенберг Д.Д. 23.02.2016р., вона є власником квартири [ADDRESS]. Після укладання договору купівлі-продажу у зазначеній квартирі зареєстровані та мешкають вона та члени її родини. Також в зазначеній квартирі залишається бути зареєстрованою відповідачка, яка є членом сім'ї колишнього власника квартири - [PERSON] За умовами договору купівлі-продажу [PERSON] та члени її сім'ї зобов'язувались знятися з реєстрації за даною адресою до 23.05.2016р. Однак відповідачка дані умови не виконала, з реєстрації не знялася, хоча в квартирі фактично не проживає, її особисті речі в ній відсутні, оплату за житлово-комунальні послуги не здійснює. Оскільки до теперішнього часу відповідачка не бажає добровільно знятися з реєстрації, вона вимушена нести додаткові витрати у зв'язку з оплатою житлово-комунальних послуг за зареєстровану відповідачку, не може вільно розпорядитися своєї власністю, що порушує її право власності, усунення яких вона має права вимагати в судовому порядку. Просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням та зняти її з реєстрації. Позивачка в судове засідання не прибула, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує повністю, просить його задовольнити. Проти розгляд справи у заочному порядку не заперечує. Відповідачка в судове засідання не з'явилася за невідомими суду причинами, про місце, день та час розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином в порядку ч.5 ст.74 ЦПК України. Суд, враховуючи згоду позивачки і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим відповідно до ст.224 ЦПК України провести заочний розгляд справи у відсутність відповідачки. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився за невідомими суду причинами, про місце, день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивачки та представника третьої особи за наявними у справі доказами. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, знаходить позов обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню за таких підстав. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Тізенберг Д.Д. 23.02.2016р., позивачка [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Право власності зареєстровано у встановленому законом порядку (арк.6-7). Згідно з п.3.2.1 зазначеного договору продавець [PERSON] була зобов'язана зняти себе та членів своєї родини до 23.05.2016р. Згідно з довідкою Департаменту реєстраційних послуг ЗМР від 06.10.2016р. в зазначеній квартирі зареєстровано 5 осіб: позивачка по справі [PERSON], члени її сім'ї [PERSON], [PERSON], [PERSON] та відповідачка по справі [PERSON] (арк.11). Згідно з актом ЖБК №14 «Запоріжсталь» від 01.12.2016 року [PERSON] зареєстрована в зазначеній квартирі, але в квартирі не мешкає з лютого 2016 року та по теперішній час (арк.24). Встановлене ст.41 Конституції України право кожного володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю (даний принцип відповідно закріплений ст.317 ЦК України) передбачає право власності як абсолютне праве, яке надає власнику повноваження щодо повного, всебічного і комплексного використання трьох елементів права власності як такого. Непорушність права приватної власності означає проголошену Конституцією неможливість несанкціонованого втручання будь-кого у здійснення власником своїх повноважень, а також недопустимість дій всупереч інтересам власника, його волі тощо. Згідно зі ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї родини, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Оцінивши обставини справи та надані докази в їх сукупності, взаємозв'язку і достатності, суд вважає встановленим та доведеним, що відповідачка [PERSON] є членом сім'ї колишнього власника спірної квартири [PERSON], остання в силу вимог ст.346 ЦК України через укладання нею договору відчуження квартири втратила право користування та проживання в спірній квартирі. Оскільки право члена сім'ї власника на користування житлом є похідним від права власності власника такого житла, суд вважає, що відповідачка також втратила право користування спірним помешканням. При цьому, судом встановлено, що відповідачка після укладання договору купівлі-продажу квартири фактично в квартирі не проживає, її майна в квартирі немає, житлово-комунальні послуги не сплачує, однак добровільно з реєстраційного обліку не знялася, чим чинить позивачці перешкоди в користуванні її власністю, оскільки вона вільно не може розпорядитися своїм майном, вимушена нести додаткові витрати по сплаті житлово-комунальних послуг. Виходячи з вимог ст.15,16 ЦК України, ст.3,4 ЦПК України, суд вважає необхідним захистити порушене право власності позивачки шляхом визнання відповідачки такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням, у зв'язку з чим позов [PERSON] в цій частині слід задовольнити. Позовні вимоги в частині зняття відповідачки з реєстрації за вказаною адресою є безпідставними, оскільки відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Тобто рішення суду про визнання особи втратившим право користування є самостійною правовою підставою для зняття відповідачки з реєстрації, тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Outcome: partial