Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання заповіту недійсним. В обґрунтуванні своїх позовних вимог посилалася на те, що [INFO] померла її бабуся [PERSON]. У встановлений законом строк позивачка, як спадкоємиця за заповітом від 17.05.1994 року, звернулася до Четвертої державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але свідоцтво про право власності не отримала, оскільки 27.05.2006 року [PERSON] посвідчила заповіт на ім'я свого сина [PERSON]. Позивачка зазначала, що її бабуся протягом тривалого часу тяжко хворіла, у 2004 році перенесла тяжку форму інфаркту мозку по геморагічному типу в басейні лівої СМА з правобічним геміпарезом, опорно-моторною афазією ГБ ІІІ ст. ДЕП. ІІІ ст. Відповідно до довідки комісії ВКК №394/08 від 14.01.2008 року вона страждала на атеросклеротичний та постінфарктний атеросклероз, в анамнезі 3-кратного інфаркту міокарду Т5 ІІІ ст. СИ ІІ А-5 ст. ФК ІІІ-ІУ ст. та потребувала постійного стороннього догляду. Починаючи з 2004 року протягом усього часу з [PERSON] постійно проживав її старший син, а батько позивачки, [PERSON], який також був зареєстрований разом з нею в її квартирі. Позивачка самостійно сплачувала усі комунальні послуги, купувала для бабусі необхідні ліки та продукти харчування, контролювала лікування та медичне обстеження, виконувала всю домашню роботу. Приблизно у 2006 році батько позивачки тяжко захворів, знаходився на стаціонарному лікуванні та потребував стороннього догляду, у зв'язку з чим попросив свого молодшого брата [PERSON] доглянути за матір'ю. У червні 2006 року позивачці зателефонували сусіди та повідомили, що бабуся сидить у дворі житлового будинку в інвалідному візку без догляду, у зв'язку з чим позивачка була змушена забрати її додому та після цього ніколи її не покидала. Як з'ясувалося пізніше, в період тимчасового проживання [PERSON] в сім'ї свого молодшого сина [PERSON], в його квартирі і був посвідчений від її імені заповіт, в якому вона заповідала все належне їй майно саме [PERSON]. Посилаючись на те, що [PERSON], будучи тяжко хворою та не розуміючи значення своїх дій саме в цей період 27.05.2006 року, посвідчила заповіт на ім'я свого сина [PERSON], позивачка просила визнати вказаний заповіт недійсним з підстав, передбачених ст.225 ЦК України. Відповідач [PERSON] проти позову заперечував та звернувся із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання за ним права власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO]. Свій позов обґрунтовував тим, що його мати 27.05.2006 року склала заповіт, посвідчений Приватним нотаріусом дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №1866, згідно з яким все належне їй майно заповідала йому. Оскільки через оспорювання даного заповіту відповідачкою нотаріус не видав йому свідоцтво про право на спадщину, тому просив у судовому порядку визнати за ним право власності на спадкове майно - квартиру [ADDRESS], що належала на праві власності спадкодавцю. У судовому засіданні позивачка за первісним позовом [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги про визнання заповіту недійсним та просили їх задовольнити, за заявою позивачки позовні вимоги про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом ухвалою від 12.02.2014 року було залишено без розгляду. Проти зустрічного позову вони заперечували, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість, оскільки заповіт від 27.05.2006 року є недійсним з підстав, передбачених ст.225 ЦК України, бо вчинений особою, яка хоча в судовому порядку і не була визнана недієздатною, але за своїм психічним станом внаслідок хвороби не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Як зазначила в суді представник позивачки, згідно з висновком посмертної судово-психіатричної експертизи від 05.12.2013 року, складеним відділенням судово-психіатричних експертиз КЗ «ДКПЛ» ДОР», комісією не надано однозначної відповіді стосовно неможливості [PERSON] надавати значення своїм діям та керувати ними станом на 27.05.2006 року, через суперечливість показань свідків та малоінформативністю в медичній документації, однак із мотивувальної частини висновку вбачається, що [PERSON] не могла вільно розуміти свої дії та їх наслідки, свідомо ними керувати на надавати їм звіт. Окрім цього, за медичним енциклопедичним тлумаченням хвороби та діагнозів, встановлених [PERSON] та зазначених в історії її хвороби і виписних епікризах, вона була паралізованою, пересувалася тільки у інвалідному візку, мова була невнятною, нечленороздільною та не зрозумілою для сторонньої особи, вона не могла себе жодним чином ніяк обслуговувати в побуті, самостійно їсти, писати, через порушення зору майже не бачила, не завжди впізнавала рідних та близьких людей, не могла вільно рухатися. Окрім цього, при посвідченні вказаного заповіту від 27.05.2006 року нотаріусом були допущені суттєві порушення чинного законодавства. Так, заповідач не читала і не могла читати заповіт через свій фізичний та психічний стан, оскільки вона не могла розмовляти та взагалі висловити свою думку з приводу розпорядження майном на випадок своєї смерті. В тексті заповіту зазначено, що заповідач прочитала вголос заповіт, однак як свідки, які були присутніми при посвідченні заповіту, пояснили, що [PERSON] в дійсності заповіт не читала та за своїм станом здоров'я не могла прочитати. Також нотаріуса викликала за місцем проживання не заповідач, а дружина [PERSON], на користь якого і був складений заповіт. Представники позивача за зустрічним позовом проти позову [PERSON] заперечували, посилаючись на те, що [PERSON] станом на 27.05.2006 року повністю усвідомлювала свої дії, вільно розмовляла та спілкувалася, а встановлення І групи інвалідності їй було необхідно лише для отримання пільг та пенсії. В ході розгляду справи за їх клопотанням була призначена посмертна судово-психіатрична експертиза, яка не надала однозначного висновку про те, що [PERSON] у вказаний період на час складання заповіту не віддавала звіт своїм діям та не могла керувати ними, тому підстави для визнання заповіту недійсним відсутні, у зв'язку з чим у позовних вимогах просили відмовити. Зустрічний позов просили задовольнити, оскільки нотаріус через наявність спору між сторонами не видала [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом, тому просили визнати за ним право власності на квартиру в судовому порядку. Третя особа Приватний нотаріус дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про день та час слухання справи повідомлялася належним чином, причин неявки суду не повідомила. Представник третьої особи Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просив розглядати справи за його відсутності та постановити рішення відповідно до вимог діючого законодавства. Вислухавши пояснення позивачки та представників сторін, дослідивши матеріали даної справи та спадкової справи, висновок посмертної судово-психіатричної експертизи, суд вважає позов [PERSON] таким, що підлягає задоволенню, а [PERSON] в зустрічних позовних вимогах необхідно відмовити з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] проживала у квартирі [ADDRESS], яка належала їй на підставі свідоцтва про право власності на житло від 05.08.1993 року, виданого Нижньодніпровським трубопрокатним заводом на підставі розпорядження №П-47 від 05.08.1993 року (а.с.11). За життя 17.05.1994 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної Устиновою Т.Г., в якому належну їй квартиру заповідала своїй онуці [PERSON] (а.с.10). 27.05.2006 року Приватним нотаріусом дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстром №1866, у присутності свідків [PERSON] та [PERSON], за підписом [PERSON], був посвідчений заповіт від імені [PERSON], який їй був уголос прочитаний та підписаний свідком за місцем її проживання. Згідно з даним заповітом [PERSON] на випадок своєї смерті все належне їй майно де воно не знаходило та з чого б воно не складалося, усі майнові права та обов'язки, заповідала своєму сину [PERSON], [INFO] (а.с.81). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, актовий запис №455 (а.с.12). Як встановлено судом та підтверджується медичними довідками, [PERSON] протягом тривалого часу тяжко хворіла, у 2004 році перенесла тяжку форму інфаркту мозку по геморагічному типу в басейні лівої СМА з правобічним геміпарезом, опорно-моторною афазією ГБ ІІІ ст. ДЕП. ІІІ ст. Відповідно до довідки комісії ВКК №394/08 від 14.01.2008 року вона страждала на атеросклеротичний та постінфарктний атеросклероз, в анамнезі 3-кратного інфаркту міокарду Т5 ІІІ ст. СИ ІІ А-5 ст. ФК ІІІ-ІУ ст. та потребувала постійного стороннього догляду. Згідно з довідкою МСЕК, копія якої знаходиться в матеріалах справи, [PERSON] з 05.06.2006 року визнана інвалідом першої групи по загальному захворюванню безстроково та потребувала стороннього догляду (а.с.15). Згідно з довідкою КЖЕП №39 від 20.03.2006 року, з [PERSON] в належній їй квартирі [ADDRESS] був зареєстрований її син [PERSON], 1954 року народження, та як встановлено в ході слухання справи, проживав з нею (а.с.17). Даний факт також підтверджується показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які підтвердили факт проживання [PERSON] разом з матір'ю та факт догляду за бабусею з боку позивачки [PERSON]. Згідно з висновком посмертної судово-психіатричної експертизи від 05.12.2013 року, складеним відділенням судово-психіатричних експертиз КЗ «ДКПЛ» ДОР» (а.с.165-167), комісією неможливо визначити психічний стан [PERSON] на час складання нею заповіту 27.05.2006 року, у зв'язку з суперечливістю показань свідків про її психічний стан та малоінформативністю даних в медичній документації. Частиною 2 ст.1257 ЦК України передбачено, що за позовом заінтересованої сторони суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. За змістом ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст.203 цього Кодексу. Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені ст.1247 ЦК України. Згідно зі ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи та випадок смерті. Статтею 1234 ЦК України передбачено, що право на заповіт здійснюється особисто, вчинення заповіту через представника не допускається. За вимогами ч.2 ст.1248 ЦК України нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, у цьому випадку заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Ч.1 ст.1253 ЦК України зазначено, що на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках. Як пояснили в судовому засіданні свідки [PERSON], який підписав заповіт, та [PERSON], яка зазначена в заповіті свідком, [PERSON] через свій фізичний та психічний стан не читала заповіту та не висловлювала нотаріусу про свій намір скласти заповіт, текст заповіту також писала нотаріус на свій розсуд, оскільки заповідач не була взмозі ані вільно та зрозуміло говорити, ані висловити свою думку та прочитати. Свідків запрошувала до своєї квартири дружина [PERSON], на користь якого і був складений заповіт, - [PERSON], яка і викликала нотаріуса для складання заповіту (а.с. 154-163). Окрім цього, із пояснень свідків [PERSON], [PERSON] [PERSON] також вбачається, що [PERSON] за своїм фізичним та психічним станом не могла розуміти значення своїх дій навіть в побуті, не розуміла про що з нею розмовляють, не завжди впізнавала навіть синів, не могла висловити свою думку, мова була невнятною та не членороздільною, будучи паралізованою вона постійно знаходилася у інвалідному візку та не могла самостійно пересуватися, у зв'язку з чим потребувала сторонньої допомоги. Таким чином, у судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт відсутності вільного волевиявлення [PERSON] при посвідченні заповіту від 27.05.2006 року, оскільки за своїм психічним та фізичним станом через тяжку хворобу вона не могла самостійно та добровільно здійснити волю щодо розпорядження майном на випадок своєї смерті, у зв'язку з чим суд вважає визнати недійсним заповіт від 27 травня 2006 року, складений [PERSON] та посвідчений 27.05.2006 року Приватним нотаріусом дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №1866. Показання інших свідків та усі зібрані по справі докази не спростовують встановлених судом вищевказаних обставин та фактів. З огляду на вищевикладене та приймаючи до уваги усі докази, які свідчать про недійсність заповіту від 27.05.2006 року, суд вважає [PERSON] в зустрічних позовних вимогах про визнання за ним права власності на квартиру в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] за вказаним заповітом, відмовити. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд вважає стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 128 гривень 50 копійок судових витрат.

Outcome: approved