Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

Позивачка звернулася в суд із позовом до відповідача, у якому просить стягнути з останнього аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який 17.07.2018 р. було розірвано. Від подружнього життя у них народився син [PERSON] , [INFO] , який досягнув повноліття. Ствердила, що їхній син являється інвалідом ІІ-ої групи (причина інвалідності - загальне захворювання), і йому протипоказана важка фізична робота в неприйнятних мікрокліматичних умовах, робота пов`язана з тривалою ходьбою. Окрім цього зазначає, що син потребує стороннього догляду. У зв`язку з тим, що відповідач протягом тривалого часу не виділяє грошових коштів на утримання сина, покликаючись на ст.ст. 80, 88 СК України, просить позов задовольнити. Ухвалою від 22.08.2019 р. судом відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судовий розгляд на 27.09.2019 р. на 14:00 год. в залі судового засідання Червоноградського міського суду Львівської області, без виклику сторін. В подальшому розгляд справи було відкладено на 30.09.2019 р., у зв`язку із перебуванням головуючого судді у відрядженні. Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін суду не подали. Відповідач відзиву та будь-яких інших заяв чи клопотань не подавав. У відповідності положень п. 1 ч. 3 ст. 223, ст. 247, ч. 5 ст. 279 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Дослідивши докази і письмові пояснення, що викладені у заявах по суті справи, суд прийшов до наступного висновку. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який 17.07.2018 року було розірвано, що стверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 17.07.2018 р. Як вбачається з копії свідоцтва № [NUMBER] у даному шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , який досягнув повноліття. Відповідно до копії довідки МСЕК серії 12 ААА №830066 від 03.07.2018 р., син сторін є інвалідом ІІ-ої групи загального захворювання. Висновком про умови та характер праці йому протипоказана важка фізична робота в неприйнятних мікрокліматичних умовах, робота пов`язана з тривалою ходьбою. Інвалідність встановлена на строк до 01.08.2020 р. Згідно копії посвідчення серії [NUMBER] та довідки №2081 від 22.07.2019 р., [PERSON] знаходиться на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради Львівської області, та отримує державну соціальну допомогу у розмірі 1 497,00 грн. в місяць. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Так, згідно з ч.1 ст.88 СК України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Разом з тим, відповідно до ст. 6 СК України, правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.1 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні», дитина з інвалідністю - особа віком до 18 років (повноліття) зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист. У ході судового розгляду було встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , тобто є повнолітнім, у зв`язку з чим, в розумінні наведених вимог закону, на час звернення до суду з даним позовом так і на даний час не може мати статусу дитини з інвалідністю. За таких обставин та міркувань суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити. Окрім цього, суд звертає увагу на приписи ст. 198 СК України, відповідно до яких, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати, та роз`яснення, що містяться у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодобатьківства, материнства та стягнення аліментів», згідно яких стягнення аліментів на дочку, сина, які досягли повноліття, з підстав, передбачених статтями 198, 199 СК України здійснюється за позовною заявою у судовому порядку.

Outcome: dismissed