Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаною позовною заявою, в обґрунтування вимог якої зазначила, що на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 08.10.2019 вона являється власницею квартири [ADDRESS] . Відповідач по справі [PERSON] являється колишнім власником квартири, й на момент укладення договору її купівлі-продажу був відсутній за місцем свого проживання і не вирішив питання про зняття себе з реєстраційного обліку за попереднім місцем проживання. З наведених підстав позивачка просила усунути перешкоди в користуванні належною їй квартирою шляхом позбавлення відповідача права на користування вказаним житловим приміщенням. В судове засідання позивачка не з`явилася, її представник подала заяву з проханням розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, спрямував на адресу суду клопотання з проханням розглядати справу без його участі, висловив позицію про визнання позову. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до статті 247 частини 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних матеріалів. Дослідивши наявні в справі докази, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до частин 1, 4 статті 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до статей 317, 319, 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), право власності є непорушним, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Пунктом 1 частини 1 статті 346 ЦК України передбачено, що право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Відповідно до статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкоди у здійсненні ним права користування своїм майном. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 08.10.2019 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності (а.с. 07-09). Як вбачається з даних домової книги [PERSON] зареєстрований в квартирі з 30.05.2001 (а.с. 10-11). За вказаних обставин суд приходить до висновку, що наявність реєстрації відповідача в квартирі, власницею якої є позивачка обмежує останню у здійсненні прав на користування, володіння і розпорядження власністю, тому позовні вимоги підлягають задоволенню у заявлений позивачкою спосіб. Як вбачається з матеріалів справи, позивачкою за подання до суду позовної заяви сплачено 768,40 грн. судового збору (а.с. 1). Відповідно до статті 141, статті 142 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Беручи до уваги вищенаведене, підлягають поверненню позивачці з державного бюджету 384,20 грн., що дорівнює 50-ти відсоткам судового збору, сплаченого нею при поданні позову (768,40 х 0,5 = 384,20). На підставі статей 319, 321, 346, 391 ЦК України та

Outcome: approved