Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення суми позики, трьох процентів річних від простроченої суми та процентів за користування позикою. [PERSON] вимоги обгрунтовує слідуючими обставинами. 01 травня 2012р. між позивачем та відповідачем було укладено договір позики відповідно якого позивач позичив відповідачу кошти у сумі 10000.00Доларів США, на що було надано розписку у присутності свідків. Згідно умов договору позивачка 1 травня 2012 року позичила [PERSON] 10000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на день звернення до суду становить 217830,27 грн., а [PERSON], в свою чергу, зобовязався повернути надані йому грошові кошти не пізніше як через один рік, тобто до 01 травня 2013 року. У звязку із не поверненням коштів позивачка бажає стягнути з відповідача три проценти річних від простроченої суми, проценти від суми позики. Враховуючи вищевказані обставини, позивачка просить постановити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь 328488,05 гривень боргу за договором позики, три проценти річних від простроченої суми у розмірі 12801,26грн., проценти від суми позики у розмірі 46078,59грн., судовий збір. 14. 08.2015р. представник позивачки подав до суду заяву про збільшення позовних вимог у якій просив збільшити позовні вимоги та стягнути з відповідача на користь позивачки суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції у розмірі 380549.48гривень; стягнути три проценти річних від простроченої суми за період з 02.05.2013р. по 14.08.2015р у розмірі 14949.72гривень; стягнути проценти від суми позики за період з 01.05.2012р. по 14.08.2015р. у розмірі 83945.22гривень; стягнути судовий збір у розмірі 3654гривень. Представник позивачки у судовому засіданні змінений позов підтримав, просить його задоволити. Відповідач, його представник у судове засідання не зявилися, хоча про час та місце розгляду справи належним чином були повідомлені. Суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача та його представника на підставі наданих суду матеріалів справи. В судовому засіданні встановлено, що 01 травня 2012р. між позивачем та відповідачем було укладено договір позики відповідно якого позивач позичив відповідачу кошти у сумі 10000.00Доларів США, на що було надано розписку у присутності свідків. Згідно умов договору позивачка 1 травня 2012 року позичила [PERSON] 10000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на день звернення до суду становить 217830,27 грн., а [PERSON], в свою чергу, зобовязався повернути надані йому грошові кошти не пізніше як через один рік, тобто до 01 травня 2013 року. У звязку із не поверненням коштів позивачка бажає стягнути з відповідача три проценти річних від простроченої суми, проценти від суми позики. Відповідно до частини 1\~статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо). Як зазначено в\~статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Статтею 625 ЦК України, передбачена відповідальність за порушення грошового зобов'язання та відповідно до даної норми права, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений, договором або законом. Відповідно до\~ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом\~ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року, прийнятої за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах (справа № 6-63 цс 13), яка є обов'язковою для всіх судів і суди зобов'язані привести свою практику у відповідність із цим рішенням (ст. 360-7 ЦПК України), зазначено, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Суд приходить до висновку, що сторонами були дотримані вимоги ч. 1\~ст. 1047 ЦК України\~щодо письмової форми договору позики. Тобто, розписка, яка міститься в матеріалах справи, підтверджує факт передачі позивачем та отримання відповідачем грошових коштів. Відповідно до ч. 1\~ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати - судовий збір. Як передбачено нормами закону «Про індексацію грошових доходів населення» від 3.07.91 №1282-ХІІ, індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в націо\-нальній валюті гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає тільки грошова одиниця України, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (рішення Верховного Суду від 28.03.2012 у справі №6-36736вов10). Тому норми ч.2 ст.625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, яке визначене в гривні. Ураховуючи ту обставину, що відповідачу надавались кошти у іноземній валюті, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги щодо стягнення з відповідача суми індексу інфляції. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

Outcome: partial