Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із вказаним позовом у своїх інтересах та інтересах неповнолітніх [PERSON], [PERSON], до [PERSON], відповідно до якого просить усунути перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] вселивши у вказану квартиру позивачку та її неповнолітніх дітей; визначити порядок користування наведеною квартирою - виділити позивачці та неповнолітнім дітям дві жилі кімнати, площею 10,4 кв. метрів та 17,2 кв. метрів, виділити у користування [PERSON] ізольовану жилу кімнату площею 17,2 кв. метрів з балконом площею 2,0 кв. метрів, кухню, вбиральню, коридор, ванну кімнату залишити у спільному користуванні. В обгрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що квартира [ADDRESS] була визнана об'єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] - за сторонами визнано по ? частці вказаної квартири без поділу її в натурі. У зв'язку із неприязними відносинами, які склались між сторонами, вони не можуть дійти згоди щодо порядку користування спірною квартирою - у позивачки та її неповнолітніх дітей немає можливості використовувати 1/2 частку належної [PERSON] квартири для проживання, оскільки відповідач чинить у цьому перешкоди, не надає позивачці ключі від дверей. Квартира [ADDRESS] має загальну площу 64,4 кв. метрів, жилу площу - 44,8 кв. метрів та складається з трьох ізольованих кімнат - площею 10,4 кв. метрів, площею 17,2 кв. метрів та площею 17,2 кв. метрів. На теперішній час у спірній квартирі зареєстровані: позивачка, відповідач, їх неповнолітні діти - [PERSON] та [PERSON] Враховуючи той факт, що належну позивачці ? частку неможливо виділити в натурі, спільне користування квартирою неможливо через неприязні відносини, які склались між сторонами, вважає за доцільне встановити порядок користування квартирою та вселити позивачку та її неповнолітніх дітей до спірної квартири. В судовому засіданні представник позивачки - [PERSON], який діє на підставі довіреності, позовні вимоги [PERSON] підтримав з підстав, які вказано у позові та наполягав на їх задоволенні. Додатково зазначив, що на теперішній час позивачка та її неповнолітні діти постійно мешкають за межами України - у м. Гонконг Китайської Народної Республіки, проте щорічно у літній період позивачка разом з неповнолітніми дітьми - [PERSON] та [PERSON] - приїжджають до м. Маріуполя для того, щоб відвідати родичів та на літній відпочинок. Іншого житла, крім належної їй на праві власності ? частки квартири [ADDRESS], у [PERSON] немає. У спірній квартирі на теперішній час фактично проживає відповідач із своєю новою родиною - дружиною та малолітньою донькою. У [PERSON] немає можливості користуватись належної їй ? часткою квартири, оскільки позивачка не має ключів від квартири, у добровільному порядку відповідач ключі їй не надає, внаслідок чого вона вимушена в період знаходження її та неповнолітніх дітей винаймати житло для проживання. На теперішній час [PERSON] не сплачуються комунальні послуги за спірну квартиру. В судовому засіданні представник відповідача - [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правової допомоги, - позовні вимоги [PERSON] не визнала. В обгрнтування своїх заперечень зазначила, що [PERSON] ніколи не створювались перешкоди позивачці та їх неповнолітнім дітям - [PERSON] та [PERSON] у користуванні спірної квартирою. Так, [PERSON] жодного разу не зверталась до відповідача з проханням отримати ключі від квартири, оскільки на протязі тривалого часу позивачка разом з дітьми постійно мешкає у м. Гонконг КНР. Враховуючи відсутність між сторонами спору, вважає що позовні вимоги [PERSON] про усунення перешкод у праві користування квартирою задоволенню не підлягають. Зауважила, що на теперішній час у спірній квартирі фактично проживає відповідач разом з дружиною - [PERSON] та малолітньою донькою - [PERSON], 2012 року народження. При встановленні порядку користування квартирою [ADDRESS] у запропонований позивачкою спосіб, передані сторонам приміщення не будуть відповідати часткам кожного з них у праві спільної сумісно власності, а саме виділення у користування позивачці та неповнолітнім дітям двох жилих кімнат, площею 17,2 кв. метрів та 10,4 кв. метрів істотно порушить права відповідача, як власника ? частини квартири та штучно погіршить житлові умови відповідача та його родини. В судовому засіданні представник третьої особи - [PERSON], яка діє на підставі довіреності, залишила питання щодо задоволення позовних вимог [PERSON], на розсуд суду, проте при ухваленні рішення просила врахувати інтереси неповнолітніх дітей. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] зазначив, що на протязі тривалого часу він підтримує дружні стосунки з позивачкою [PERSON] Дійсно на теперішній час позивачка та її неповнолітні діти постійно мешкають у КНР, проте в кожен рік на літо приїжджають до м. Маріуполя. Свідку відомо, що [PERSON] влітку 2013 року приїжджала до м. Маріуполя та не мала можливості попасти до квартири [ADDRESS] де на теперішній час мешкає її колишній чоловік разом з родиною. Враховуючи викладене, весь час перебування у м. Маріуполі, позивачка проживала [PERSON] Чи знаходяться будь-які особисті речі позивачки у спірній квартирі свідку невідомо. Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка, дослідивши надані сторонами докази та матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. При цьому суд виходить з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 17.11.2009 року було розірвано шлюб, укладеного між [PERSON] та [PERSON] Відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 29.10.2012 року, яке набрало законної сили 18.12.2013 року, квартира [ADDRESS] визнано спільної частковою власністю [PERSON] та [PERSON], за [PERSON] та [PERSON] визнано право власності по ? частці наведеної квартири /а.с.6-8/. Право власності [PERSON] на ? частку квартири [ADDRESS] зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16.07.2013 року, згідно із витягом, який міститься у матеріалах справи /а.с. 13/. Відповідно до копії особового рахунку 2678-59 /а.с.16/, на теперішній час у спірній квартирі зареєстровані [PERSON], 1969 року народження; [PERSON], [INFO] та неповнолітні діти сторін - [PERSON], 1996 р.н. та [PERSON], 1999 р.н. Фактично на теперішній час у квартирі [ADDRESS] проживає відповідач - [PERSON], та його родина - дружина [PERSON], 1971 року народження та неповнолітня дитина - [PERSON], 2012 року народження, які проживають у спірній квартирі без реєстрації, згідно із довідкою № 3478 ЖКП «Житло «Центр» від 16.11.2013 року /а.с.24/. Вказані обставини не оспорюють ся сторонами у справі, а отже не підлягають додатковому доказуванню, відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України. Згідно із ст. 316 ч. 1 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України) правом власності є право особи на річ, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ч. 1,2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник маж право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до посилань [PERSON], викладених у її позовній заяві, на теперішній час вона позбавлена можливості реалізувати своє право власності на 12 частину квартири [ADDRESS] та користуватись належною їй часткою квартири через вчинення [PERSON] перешкод у користування вказаною квартирою. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Законодавець забезпечує рівні умови здійснення своїх прав усім власникам, згідно із ч. 4 ст. 319 ЦК України. За імперативним приписами ч. 3 ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі рішення суду. На теперішній час судом при розгляді даної цивільної справи встановлено, що позивачка дійсно не має можливості реалізувати свої права власника спірної квартири, користуватись та розпоряджатись належній їй часткою квартири. Приходячи до таких висновків судом враховано наступне. Як було зазначено вище, зміст права власності, визначений ст.317 ЦК України, охоплює в тому числі й право позивачки на проживання у спірній квартирі, яке підлягає захисту за умови створення їй та її неповнолітнім дітям, які зареєстровані у спірній квартирі, у здійсненні цього права. Суд не бере до уваги посилання представника відповідача щодо відсутності факту вчинення [PERSON] перешкод у здійсненні Позивачкою та її неповнолітніми дітьми права користування належною [PERSON] часткою спірної квартири. Дійсно, при розгляді даної справи встановлено, що [PERSON] та неповнолітні [PERSON] та [PERSON] постійно мешкають у м. Гонконг КНР, проте кожного року у літній період перебувають у м. Маріуполі. Як було вказано вище на теперішній час у спірній квартирі мешкає [PERSON] разом із своєю дружиною та малолітньою донькою, що також не заперечувалось сторонами при розгляді судом даної справи. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що посилання представника відповідача на відсутність у даному випадку спору щодо створення [PERSON] перешкод у здійсненні [PERSON] та неповнолітніми [PERSON] та [PERSON], їх права користування ? часткою квартири [ADDRESS] не підтверджуються об'єктивними обставинами даної справи. Так,сторони є колишнім чоловіком та дружиною, між ними склались неприязні відносини, про що свідчать, зокрема, спори, які розглядались мали місце між сторонами та вирішувались в судовому порядку, згідно із копіями рішення суддів, доданих до матеріалів позовної заяви. Крім того, даний факт підтверджує звернення [PERSON] до суду із позовом. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою [ADDRESS] суд приходить до висновку про доцільність відмови в задоволенні цієї частини позовних вимог [PERSON], враховуючи наступне. Згідно із копією технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] загальна площа спірної квартири складає 64,4 кв. метрів, жила - 44,8 кв. метрів. Квартира складається з наступних приміщень: жилої кімнати літ. « 3» площею 10,4 кв. метрів, жилої кімнати літ. « 5» площе. 17,2 кв. метрів, жилої кімнати літ. « 4» площею 17,2 кв. метрів, кухні « 6» площею 6,7 кв. метрів, ванної кімнати « 7» площею 2,1 кв. метрів, вбиральні літ. « 9» площею 0,8 кв. метрів, коридору літ. « 1» площею 7,5 кв. метрів, вбудовано шафи літ. « 7» площею 0,7 кв. метрів., балкону площею 2 кв. метрів. Позивачкою запропоновано наступний порядок користування спірною квартирою: виділити позивачці та неповнолітнім дітям дві жилі кімнати, площею 10,4 кв. метрів та 17,2 кв. метрів, виділити у користування [PERSON] ізольовану жилу кімнату площею 17,2 кв. метрів з балконом площею 2,0 кв. метрів, кухню, вбиральню, коридор, ванну кімнату залишити у спільному користуванні сторін. Як роз'яснено в абз. 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на жилий будинок» від 04.10.1991 року № 7, якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор), можуть бути залишені у загальному користуванні учасників спільної сумісної власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності. Згідно із ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно із аналізом положень ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожному із співвласників надано одне суб'єктивне право, пов'язане із спільним майном. Це або право користування частиною спільного майна, або право на одержання відповідної матеріальної компенсації. Існування права на одержання частини спільного майна не залежить від розміру частки співвласника у праві спільної власності, оскільки таке право має кожен зі співвласників. Однак реалізація такого права об'єктивно залежить від розміру частки того зі співвласників, який заявив вимогу про це, та від фізичних особливостей спільного майна, тобто наявності змоги надати в користування його частину. Враховуючи викладене, надання співвласнику у користування частини майна має ґрунтуватись на встановленні відповідності між розміром частки співвласника в праві спільної власності та часткою того майна,надання якого в користування вимагає такий співвласник. У випадку неможливості задоволення вимог співвласника на одержання у користування частини спільного майна такому співвласнику може бути надано відповідну матеріальну компенсацію. У даному конкретному випадку розмір часток співвласників у праві спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS] складає по ? частці. Жила площа спірної квартири складає 44,8 кв. метрів, а своїх позовних вимогах [PERSON] ставить питання про виділ їй у користування двох жилих кімнат, площею 10,4 кв. метрів та 17,2 кв. метрів (разом 27,6 кв. метрів), а відповідачу - жилку кімнату, площею 17,2 кв. метрів. Такий поділ, запропонований [PERSON], призведе до порушення прав власника та житлових прав [PERSON], оскільки жила площа кімнати, яку пропонує виділити у користування відповідачу [PERSON], менша ніж частка відповідача у спільній частковій власності. Згідно із ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При зверненні до суду 14.01.2014 року [PERSON] було сплачено судовий збір у розмірі 229,40 грн., проте з 01.01.2014 року розмір судового збору за подання до суду позовів складає 243 грн. 60 коп. Враховуючи викладені норми ст. 88 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог [PERSON], суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь позивачки судового збору у розмірі 121 грн. 80 коп. Крім того, з позивачки на користь суду підлягає стягненню недоплачений нею при зверненні до суду судовий збір у розмірі 7 грн. 10 коп. На підставі ст. ст. 63, 64, 78, 103, 107, 150 Житлового Кодексу України, ст. ст. 319, 391 ЦК України.

Outcome: partial