Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом мотивуючи, що в кінці 2005 року вона познайомилася з відповідачем, з яким у них склалися гарні стосунки, а влітку 2007 року вони почали проживати однією сім`єю. Тоді відповідач переїхав до неї у гуртожиток, де вона на той час проживала з неповнолітньою донькою. До 30.08.2013 року вони всі разом проживали у гуртожитку, вона працювала та ВАТ «Буринський цукровий завод». Проживши декілька років, вони з відповідачем заощадили грошові кошти і вирішили придбати житловий будинок. У кінці літа 2010 року вони придбали будинок в [ADDRESS] , в який вселилися майже відразу, де вона і проживає до теперішнього часу з дочкою. За взаємною домовленістю будинок був оформлений на відповідача. У грудні того ж року, вони зареєстрували шлюб між собою. Від самого початку проживання однією сім`єю у них з відповідачем були довірительні відносини, вели спільний бюджет та господарство. Однак навесні 2016 року їхні відносини погіршилися і в травні 2016 року відповідач пішов із сім`ї. В подальшому, 23.12.2016 року шлюб між ними було розірвано. З часом він став не визнавати її право на Ѕ частину будинку та відмовляється визнати об`єктом спільної сумісної власності. Просила встановити факт проживання з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу з серпня 2007 року по 09 грудня 2010 року, визнати житловий будинок об`єктом права спільної сумісної власності, а також визнати за нею право власності на Ѕ його частини без поділу в натурі. В судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала і в своїх поясненнях підтвердила обставини наведені у позові, просила розгляд справи провести без її участі. Відповідач [PERSON] неодноразово був належним чином повідомлений до дату, час і місце судового засідання, до суду не з`явився по невідомій причині. З наданих ним письмових заперечень на позовну заяву вбачається, що останній позову не визнав. Вказав, що спірний житловий будинок був придбаний ним за власні кошти, частину з яких надала його мати. На час його купівлі вони з позивачкою однією сім`єю не проживали, взаємних прав і обов`язків не мали. Визнав, що був зареєстрований в гуртожитку де мешкала позивачка з дочкою, хоча в основному проживав у своєї матері в с. Красне Сумського району. Просив у задоволенні позову відмовити. Свідок [PERSON] пояснив, що його сім`я та сім`я [PERSON] проживають на одній вулиці. Восени 2010 року [PERSON] та [PERSON] почали проживати у придбаному будинку. Його дружина [PERSON] була свідком, коли вони віддавали кошти за придбаний будинок. Вона говорила йому, що гроші продавцю будинку віддавала саме позивачка. Сторони жили добре. Потім вони дізналися, що вони розлучилися. Свідок [PERSON] підтвердила, що житловий будинок сторони купляли у двох. Вона була присутньою коли вони розраховувалися з покупцем. Вважала, що будинок вони купляли спільно. Потім, вони почали там проживати однією сім`єю, робили ремонт, вели спільне господарство. Свідок [PERSON] пояснила, що вона проживає в с. Чумакове. [PERSON] знала ще з 2004 року, коли вони працювали на цукрозаводі. Восени 2010 року [PERSON] та [PERSON] придбали у них в селі житловий будинок. До цього, близько трьох років, вони проживали однією сім`єю в кімнаті гуртожитку цукрозаводу, де працювала позивачка. Після того як придбали будинок, вони переїхали туди і проживали разом як чоловік і дружина. Свідок [PERSON] підтвердила, що вона також проживала у гуртожитку цукрозаводу. У 2007 року з позивачкою став проживати в її кімнаті [PERSON] , де прожив до 2010 року, доки не переїхали в село. Жили вони однією сім`єю, як чоловік і дружина. Свідок [PERSON] показав, що знає відповідача з дитинства. Йому відомо, що [PERSON] якийсь час жив у позивачки в гуртожитку. близько трьох років вони прожили однією сім`єю поки не зареєстрували шлюб. Він разом відпочив з ними, ходив у гості. Будинок в с. Чумакове [PERSON] придбав за кошти, що йому дала його мати (близько 10000 грн.). Він допомагав ремонтувати будинок. Позивачка при цьому також була присутня. Свідки [PERSON] та [PERSON] були допитані судом раніше, і суд визнав можливим обмежитись дослідженням технічного запису їхнього допиту в судовому засіданні. Зокрема, [PERSON] пояснила, що раніше вона жила в с. Чумакове Буринського району. Восени 2010 року її син [PERSON] попросив надати грошових коштів у сумі 12000 грн. на придбання в цьому селі житлового будинку. У неї було лише 9000 грн., решту 3000 вона позичили у знайомих і віддала йому. З позивачкою син познайомився перед одруженням. Їй не відомо чи проживали до цього вони разом. Підтвердила, що до шлюбу приїздив із [PERSON] допомагати їй на городі. Свідок [PERSON] вважав, що спірний будинок був придбаний за кошти матері відповідача. Він допомагав їм перевозити речі до нового будинку. Підтвердив, що сторони проживали в спірному будинку, який строк не пам`ятає. Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі в судове засідання 20.10.2020 року не явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України. Перевіривши доводи сторін, вислухавши пояснення свідків, дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що із серпня 2007 року [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) до [INFO] та [PERSON] почали проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу в гуртожитку по [ADDRESS] де мешкала позивачка, що підтверджується довідкою міської ради про реєстрацію місця проживання відповідача, договором найму житлового приміщення №12, копією трудової книжки позивачки, сімейними фотокартками та показами свідків (а.с.15,22-32). З повідомлення Буринського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану вбачається, що сторони у вказаний період у зареєстрованих окремо шлюбах не перебували (а.с.216). Статтею 3 Сімейного кодексу України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Таким чином суд приходить до висновку, що позивачка [PERSON] проживала однією сім`єю з відповідачем [PERSON] . [PERSON] без реєстрації шлюбу в період із серпня 2007 року до 09.12.2010 року, вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом та виконували по відношенню взаємні права і обов`язки притаманні подружжю. За змістом ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Згідно з частиною 4 ст.368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідно з положеннями ст.ст.60,70,74 СК України, поділу підлягає те майно, яке було набуте під час спільного проживання чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, яке є наявним у натурі та перебуває у власності чоловіка та жінки. Відповідно до роз`яснень, що містяться в пунктах 20,22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. При цьому суд зазначає, що набуття майна за час спільного проживання створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, тобто позивач не зобов`язаний доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте за час спільного проживання без реєстрації шлюбу, оскільки відповідно до ст.74 СК України воно вважається таким, що належить жінці та чоловіку, які проживають однією сім`єю, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Для спростування презумпції права спільної сумісної власності на майно, відповідач має звернутися з позовом про визнання майна особистою власністю і довести, що майно, яке придбане за час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, придбано за власні кошти. З договору купівлі-продажу від 10.09.2010 року вбачається, що відповідач придбав житловий будинок за адресою: [ADDRESS] вартістю 12000 грн., право власності на який зареєстрував за собою, що також підтверджується витягом про державну реєстрацію прав (а.с.9-13). Оскільки відповідач на час придбання будинку проживав з позивачкою однією сім`єю і не довів належними та допустимими доказами, що спірний будинок був придбаний лише за рахунок його коштів, суд приходить до переконання, що він придбаний за спільні з позивачкою грошові кошти, що підтверджується також показами позивачки, свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] .. Суд розцінює критично покази свідків [PERSON] та [PERSON] , оскільки вони є непослідовними та суперечать фактичним обставинам справи встановленим в судовому засіданні. З 09.12.2010 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 23.12.2016 року рішенням Буринського районного суду Сумської області (а.с.7,8). Статтею ст.60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 70 ч.1 СК України встановлено, що у разі поділу такого майна, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що будь-яких домовленостей з приводу спірного будинку на період його придбання ними не укладалося, житловий будинок придбаний за спільні кошти і в період їх проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а тому суд, у відповідно до ст. 60 СК України, вказане будинковолодіння вважає спільною сумісною власністю подружжя і частки сторін є рівними, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Outcome: approved