Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

Позивачка звернулася в суд із позовом до відповідача. Позов мотивує тим, що одружилася із відповідачем 21 вересня 2001 року. Від спільного проживання у них народилося двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. В якості підстав розірвання шлюбу наводить те, що відповідач зловживає алкоголем, безпідставно ревнує, вчиняє скандали, ображає її та піднімає на неї руку. На даний час разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Шлюб став носити формальний характер. Примирення між ними неможливе, а тому просить шлюб розірвати, дітей залишити на проживання при ній та стягувати аліменти на їх утримання в розмірі по 500 грн щомісячно на кожну дитину, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця. В судовому засіданні позивачка [PERSON] заявлений позов підтримала, наполягає на розірванні шлюбу, дітей просить залишити на проживання при ній, просить стягувати аліменти на утримання дітей в розмірі по 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця на одну дитину. Відповідач [PERSON] заявлений позов про розірвання шлюбу визнав, суду пояснив, що так як склалися такі обставини де дружина настоює на розірванні шлюбу, то він погоджується шлюб розірвати. Позовні вимоги в частині стягнення аліментів визнає частково так як певний період не працює на постійному місці роботи, тому вважає, що стягнення аліментів в твердій грошовій сумі по 500 грн. на дитину він не буде мати можливості оплачувати, просить проводити стягнення аліментів в розмірі по 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця так як з такими вимогами позивачка погодилася і в судовому засіданні в цій частині позовних вимог позов змінила та підтримала. Суд, заслухавши пояснення сторін , вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази вважає за доцільне позовні вимоги задовольнити. У відповідності до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. У судовому засіданні встановлено, що подружжя разом не проживає, спільного господарства не ведуть, позивачка настоює на розірванні шлюбу. При таких обставинах суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, а тому шлюб слід розірвати. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч.1 ст.24 Сімейного Кодексу України шлюб грунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка , примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Вирішуючи питання проживання дітей суд виходить із вимог ч.ч. 1,2 ст. 160 Сімейного кодексу України згідно якої місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Вирішуючи позовні вимоги що стягнення аліментів на неповнолітніх дітей суд бере до уваги, що у відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом відповідно до ст. 182, 184 СК України враховуються обставини при визначенні розміру аліментів, та визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи те, що відповідач не має постійного місця роботи, однак має певні тимчасові заробітки, та визнав позов частково про стягнення аліментів в розмірі не менше 30% прожиткового мінімуму відповідного віку дитини на кожну дитину, а позивачка в цій частині позов підтримала, суд вважає, що в цій частині позовні вимоги слід задовольнити. На підставі ст. ст. 104, 110, 112, 113, 160, 180, 182, 184, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved