Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, вказуючи, що вона відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно з 01.03.2007 року є власницею квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] Дану квартиру отримала в приватну власність в порядку приватизації державного житлового фонду. В зазначеній квартирі проживає разом з неповнолітнім сином з 11.01.2006 року. В даній квартирі був зареєстрований також громадянин [PERSON]. Рішенням Олександрівського районного суду Донецької області від 13 листопада 2006 року /справа № 2-о-104/2006рік/ відповідача по справі було визнано безвісті відсутнім та знято з реєстрації У березні 2007 році позивачка приватизувала квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] Рішенням Олександрівського районного суду Донецької області від 02 грудня 2013 року /справа № 2-о/240/78/13, за заявою Відповідача, рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 13 листопада 2006 року /справа № 2-о-104/2006рік/, було скасовано. Олександрівським районним сектором ГУ ДМС України в Донецькій області було анульовано зняття з реєстрації Відповідача. На даний час Відповідач формально зареєстрований в квартирі, яка належить позивачці, хоча фактично не має права ані володіти, ані користуватися даною квартирою. Вважає, що факт реєстрації в квартирі позивачки відповідача порушує її законні права приватної власності на житло, так як це заважає їй вільно володіти та користуватися своєю власністю. В зв'язку з цим просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: Донецька область, Олександрівський район, [ADDRESS] Представник позивачки - адвокат [PERSON] позов підтримав та просив задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився по невідомій суду причині, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідно до вимог ст.ст.224-225 ЦПК України, судом прийняте рішення про заочний розгляд справи. Представник позивачки не заперечує проти такого вирішення справи. Представник третьої особи - Олександрівського районного сектора ГУ ДМС України в Донецькій області належним чином був повідомлений про час слухання справи, в судове засідання не з»явився, про причини неявки суд не повідомив. Але, в наданому до суду запереченні на позов підтвердив доводи позовної заяви відносно того, що відповідача по справі відповідно рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 13 листопада 2006 року за заявою позивачки було знято з реєстрації за адресою: [ADDRESS]. В грудні 2013 року Олександрівським районним сектором ГУ ДМС України в Донецькій області було анульовано зняття з реєстрації відповідача відповідно до наданого ним рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 02 грудня 2013 року. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, через оголошення в пресі. Відповідно до вимог ст.ст.224-225 ЦПК України, судом прийняте рішення про заочний розгляд справи. Представник позивачки не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши представника позивача, проаналізувавши в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.319 Цивільного Кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до Конституції України, право приватної власності громадян є непорушним і ніхто не може бути протиправно його позбавлений. Відповідно до ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушувати права інших осіб, завдати шкоди культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоду іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна дотримуватися моральних засад суспільства. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст.9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку передбаченим законом. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Позивачка є власницею квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] з 01.03.2007 року. Дану квартиру отримала в приватну власність в порядку приватизації державного житлового фонду, що підтверджується розпорядженням голови районної державної адміністрації № 95 від 01.03.2007року. Мешкає в даній квартирі з 11.01.2006 року разом із своїм неповнолітнім сином 2001 року народження. В даній квартирі був зареєстрований відповідач по справі [PERSON] Рішенням Олександрівського районного суду Донецької області від 13 листопада 2006 року /справа № 2-о-104/2006рік/ відповідача по справі було визнано безвісті відсутнім. Згідно до зазначеного рішення у відповідності до вимог Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» відповідача у 2006 році було знято з реєстрації місця проживання за вищевказаною адресою. У березні 2007 році позивачка приватизувала квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Олександрівського районного суду Донецької області від 02 грудня 2013 року /справа № 2-о/240/78/13, за заявою відповідача по справі, рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 13 листопада 2006 року /справа № 2-о-104/2006рік/ було скасовано. Олександрівським районним сектором ГУ ДМС України в Донецькій області було анульовано зняття з реєстрації Відповідача по справі за адресою [ADDRESS] На даний час відповідач зареєстрований в квартирі, яка належить позивачці на праві приватної власності, хоча фактично не має права ані володіти, ані користуватися даною квартирою, так як був відсутній за місцем реєстрації з березня 2005 року. В 2007 році, коли відповідача було відповідно до законодавства України знято з реєстрації за місцем проживання, квартира змінила свій правовий статус, та була передана позивачці у приватну власність. Факт реєстрації в квартирі, яка належить позивачці відповідача порушує її законні права приватної власності на житло, так як це заважає їй вільно володіти та користуватися квартирою [ADDRESS] Таким чином, позовні вимоги позивачки [PERSON] про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню.

Outcome: approved