Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення на її користь аліментів в розмірі 2700 грн. щомісяця на утримання неповнолітнього сина [PERSON] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що у шлюбі з відповідачем народила сина [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя з відповідачем не склалося і вони припинили спільне проживання. Дитина залишилася проживати з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач кошти на утримання дитини не надає. Вважає, що відповідач, як батько, зобов`язаний брати участь в забезпеченні належних умов життя і розвитку сина. Зазначила, що відповідач, хоч і не працевлаштований офіційно, однак має стабільний дохід і може сплачувати аліменти на утримання сина. Позивачка та її представник в судовому засіданні вимоги позову підтримали та просили позов задовольнити. Позивачка зазначила, що син часто хворіє і це потребує додаткових коштів, а відповідач періодично виїжджає на роботу за межі України і може сплачувати аліменти у визначеному нею розмірі. Відповідач в судовому засіданні вимоги позову визнав частково та пояснив, що згідний сплачувати аліменти на утримання сина, однак у меншому розмірі ніж просить позивачка. Зазначив, що в даний час він ніде не працює, а його заробіток має сезонний характер, тому не має можливості сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному позивачкою. Також наголосив на незадовільному стані свого здоров`я через отриману травму хребта. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити частково з таких підстав. Судом встановлено, що відповідач є батьком народженого у шлюбі з позивачкою сина [PERSON] , [INFO] . Дитина є неповнолітньою та проживає з матір`ю. В добровільному порядку питання щодо утримання сина позивачка та відповідач не вирішили. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України регламентують, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Зі змісту ст.180 СК України вбачається, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька. Стаття 182 СК України передбачає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Виходячи з наведених позивачкою доводів, висловлених відповідачем заперечень суд приходить до переконання, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання неповнолітнього сина у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Питання про розподіл судових витрат слід вирішити відповідно до ст.141 ЦПК України. На підставі наведеного, ст.ст. 84, 141, 180, 181, 182, 184, 191 СК України,

Outcome: partial