Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-25 00:00:00

Позивачка звернулась з позовом до відповідача про зняття арешту з майна, посилаючись на те, що 04 березня 2014 року вона придбала у [PERSON] дві земельні ділянки, які належать їй на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку , цільове призначення яких для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, які розташовані по [ADDRESS]. Договір на придбання вказаних земельних ділянок, був укладений в простій письмовій формі (розпискою) і нею було передано [PERSON] 90.000,00 грн., ціну земельних ділянок, яку узгодили між собою. В листопаді 2014 року вона , звернулась до приватного нотаріуса з відповідною заявою, про переоформлення вказаних земельних ділянок у приватну власність. Але нотаріус повідомила , що Центральним відділом державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції, винесена постанова про арешт на все рухоме майно , що належить боржникові [PERSON]. 03 грудня 2014 року Центральним відділом державної виконавчої служби був направлений лист за № 52402 на ім'я [PERSON] де зазначалось, що згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП N° 18077218 від 29.06.2010 року накладено арешт на все рухоме майно боржника [PERSON], про що внесено відповідний запис до Державного реєстру обтяжень рухомого майна (№ обтяження 9980444 від 29.06.2010 року). 05 грудня 2014 року старший державний виконавець Кнігніцька С.С. повторно винесла постанову ВП № 18077218 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а саме накладається арешт на все майно, що належить боржнику [PERSON]. 14 грудня 2015 року вона звернулася з заявою до Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції з проханням скасувати вказану постанову в частині накладання арешту на земельну ділянку площею 0,0219 га (кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER]) та земельну ділянку площею 0,0092 га (кадастровий номер [NUMBER]. 05 грудня 2015 року вона отримала лист за № 1601/08-036 від 01.02.2016 року Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції в якому повідомлялось, що відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Вказаний арешт перешкоджає позивачці в повному обсязі реалізувати свої права щодо користування та розпорядження своїм майном, у зв'язку з чим звернулася за захистом своїх прав до суду. Позивачка сумісно із своїм захисником в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, орган виконавчої служби про час і місце слухання справи належним чином був повідомлений про розгляд справи. Третя особа [PERSON] в судове засідання також не з'явилася. До початку слухання по справі від неї надійшла заява на адресу суду у якій вона вказує, що не зможе надійти у судове засідання і фактично погоджується із вимогами позивачки. Заслухавши пояснення сторони позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини які регулюються нормами цивільно-процесуального законодавства. З письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Як встановлено в судовому засіданні, 04 березня 2014 року [PERSON] придбала у [PERSON] дві земельні ділянки, які належать останній на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], площею 0,0219 га (кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER]) та державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], площею 0,0092 га (кадастровий номер [NUMBER]), цільове призначення яких для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, які розташовані по [ADDRESS]. Договір на придбання земельних ділянок, був укладений між ними розпискою від 04 березня 2014 року про отримання коштів за земельні ділянки в суді 90.000,00 грн., а аткож у цей же день були здійснені процедурні питання пов'язані щодо поміщення даних у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно. При здійсненні позивачкою заходів щодо переоформлення вказаних земельних ділянок у приватну власність було встановлено наявність згідно Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна обтяжень № 9980444 від 29.06.2010 року арешту на вказані земельні ділянки накладені Центральним відділом ДВС Черкаського міського управління юстиції. Згідно даного Витягу арешт зареєстровано на підставі постанови державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №18077218 від 29.06.2010 року. Згідно ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності за земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У відповідності до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно положень ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч.1 ст. 181 ЦК до нерухомих речей ( нерухоме майно, нерухомість) належить земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Відповідно до ч.1 ст. 132 ЗК України угоди про перехід права власності на земельні ділянки укладаються в письмовій формі та нотаріально посвідчуються. Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, посвідченого нотаріально, дійсним. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, так-як позовні вимоги позивача є цілком обґрунтованими, а саме позивачка надала суду правовстановлюючі документи такі як свідоцтво на право власності приміщення 2 житлового будинку з надвірними спорудами № 30 по [ADDRESS], у будинку що раніше належала [PERSON] і придбаний був нею згідно договору купівлі-продажу від 26.06.2007 року посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], та надала два акти на земельні ділянки розмірами 0,0219 га та 0,0092 га., а також додала у судовому засіданні витяг із Державного реєстру речових прав від 04.03.2014 року. Таким чином, з огляду на те, що Центральним відділом ДВС Черкаського міського управління юстиції було здійснено фактично арешт на майно не позивачки а на майно третьої особи, а також виходячи із того що саме на цей момент це майно на момент накладення даного арешту вже не належало [PERSON] , суд і прийшов до висновку про задоволення позовних вимог позивачки.

Outcome: approved