Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

Позивачка звернулася до Жидачівського районного суду Львівської області із позовною заявою про визнання за нею права на земельну ділянку (пай) площею 0,71 га відповідно до Сертифікату серії ЛВ № 11421 від 31 травня 1997 року, для ведення селянського господарства на території Монастирецької сільської ради Жидачівського району Львівської області після смерті батька. Свої вимоги мотивує тим, що 19 червня 2002 року помер її батько [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на усе його майно, у тому числі і на земельну ділянку площею 0,71 га відповідно до Сертифікату серії ЛВ № 11421 від 31 травня 1997 року, для ведення селянського господарства на території Монастирецької сільської ради Жидачівського району Львівської області. Її мати відповідачка по справі [PERSON], як спадкоємиця обовязкової частки після смерті чоловіка відмовилася від своїх спадкових прав. Відтак позивачка як єдина спадкоємиця після смерті батька звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину, проте нотаріус відмовив у цьому з підстави відсутності у неї оригіналу правовстановлюючого документу на спадкову земельну ділянку. Позивачка подала до суду заяву про слухання справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачка подала до суду заяву про слухання справи без її участі. Позовні вимоги визнає в повному обсязі. Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Частина 1 статті 1 Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч. 1\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Відповідно до положень ст.ст.11,59,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно копії згідно Сертифікату на право на приватної власності на землю серії ЛВ № 11421, виданого 31 травня 1997 року на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА № 332 від 30 травня 1997 року, [PERSON] належало право на земельну частку (пай) розміром 0,71 в умовних кадастрових гектарах із земель, які на праві колективної власності належали ССП «Верховина». Згідно свідоцтва про смерть серії 1-СГ № 266310 від 19 червня 2002 року, [PERSON] помер 18 червня 2002 року у с. Протеси Жидачівського району Львівської області. Відповідно до п.4\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~Цивільний кодекс України\~застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності\~Цивільним кодексом України, положення цього\~Кодексу\~застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до п.1\~Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008р. у разі відкриття спадщини до 01.01.2004р. до відносин спадкування застосовується чинне на той час законодавство. Враховуючи час відкриття спадщини\~день смерті спадкодавця [PERSON], який помер 18 червня 2002 року,\~до відносин спадкування позивачкою спадкового майна підлягає застосуванню чинний на той час\~ЦК У РСР. Згідно із вимогами ч.1\~ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. \~\~\~\~ За вимогами ст.ст.548,549 ЦК УРСР\~(1963р.) для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до\~ст.553 ЦК УРСР, спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Судом встановлено та підтверджено довідкою Монастирецької сільської ради Жидачівського району Львівської області, що позивачка постійно до дня смерті батька була зареєстрована та прожиала разом із ним. Мати позивачки та дружина спадкодавця, як спадкоємиця обовязкової частки та першої черги за законом після смерті чоловіка відмовилася від своїх спадкових прав. Відтак, позивачка є такою, що прийняла спадщину після смерті батька, відтак вступила у володіння та управління спадковим майном. Постановою завідувача Жидачівської ДНК № 69/02-31 від 06 лютого 2017 року, позивачці [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька у звязку з тим, що у неї відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно. Згідно зі ст. ст.\~81,\~126 ЗК України\~право власності громадяни України набувають на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] цілком визнала позов, про що представником відповідача подано суду заяву, і визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, та враховуючи що відповідно до ч.1\~ст.61 ЦПК України\~обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають повному задоволенню, а отже за позивачем, як за спадкоємцем за законом, слід визнати право власності на спадкові земельні ділянки.

Outcome: approved