Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-22 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що 26.05.1987 року на ім`я [PERSON] , як голови колгоспного двору Боровеньківською сільською радою Лебединського району Сумської області було видано свідоцтво про право приватної власності на житловий будинок, який розміщений по [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] , помер. На момент смерті [PERSON] , проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним до дня його смерті проживали та були зареєстровані однією сім`єю: син [PERSON] та внук - [PERSON] . Заповіт від імені [PERSON] виконавчим комітетом Боровеньківської сільської ради Лебединського району Сумської області не посвідчувався. Враховуючи, що на момент смерті [PERSON] , проживав разом з ним його син [PERSON] , який фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, то він відповідно успадкував належний батькові за життя на праві власності житловий будинок, який розміщений по [ADDRESS] . 24.06.2005 року на ім`я [PERSON] , були видані 2 державні акти на право власності на земельні ділянки, розташовані по [ADDRESS] : серія СМ №171329 - на земельну ділянку площею 0,0528га кадастровий номер 5922980800:01:001:1022 з цільовим призначенням - для обслуговування жилого будинку та господарських споруд; та серія СМ №171330 - на земельну ділянку площею 0,1970га кадастровий номер 5922980800:01:001:0022 з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства. [INFO] [PERSON] , помер. Спадщину після смерті [PERSON] прийняв його син - [PERSON] , як спадкоємець першої черги спадкування за законом, який подав заяву про прийняття спадщини в порядку та в строки, встановлені ст.ст. 1269, 1270 Цивільного кодексу України до Лебединської державної нотаріальної контори. При цьому [PERSON] , не мав наміру проживати в будинку, який розміщений по [ADDRESS] , який був успадкований за життя його батьком [PERSON] , після смерті його батька [PERSON] , який помер [INFO] , а запропонував [PERSON] , придбати такий будинок та земельні ділянки під ним. [PERSON] , були передані [PERSON] , за його проханням грошові кошти в сумі 20 000,00 грн., як повну оплату вартості такого житлового будинку з надвірними будівлями та земельними ділянками під ними, про що останній надав мені розписку від 15.09.2009 року. В свою чергу [PERSON] , пообіцяв отримати на своє ім`я свідоцтво про права на спадщину на такий житловий будинок з надвірними будівлями та земельними ділянками під ними та оформити їх продаж мені через Лебединську державну нотаріальну контору. В той же час, як стало відомо в 2016 році [PERSON] помер, не встигши отримати на своє ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на житлового будинку з надвірними будівлями та земельними ділянками під ними, розміщеними по [ADDRESS] , та за життя одружений не був, дітей не мав, батьки, дід та баба на момент його смерті померли, рідних братів та сестер він не мав, а тому відсутні спадкоємці першої та другої черги спадкування за законом. Єдиним спадкоємцем третьої черги спадкування за законом є відповідач по справі - [PERSON] - рідний брат батька [PERSON] - [PERSON] , а відповідно рідним дядьком [PERSON] . На прохання позивачки отримання на своє ім`я свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті рідного племінника [PERSON] , та провести оформлення права власності на ім`я [PERSON] , житлового будинку з надвірними будівлями та земельними ділянками під ними, розміщеними по [ADDRESS] , [PERSON] , відмовився. На звернення до Лебединської державної нотаріальної контори щодо можливості провести оформлення права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами та земельними ділянками під ними, розміщеними по [ADDRESS] позивачка отримала відмову, також їй повідомили про необхідність звернення до суду з позовом про встановлення факту належності житлового будинку з надвірними будівлями та земельними ділянками під ними померлому [PERSON] та визнання за нею права власності на такий житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами і земельними ділянками під ними за набувальною давністю. Тому вона просила про захист її порушених прав. В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що вона добросовісно заволоділа вищевказаним житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, відкрито ним володіє протягом всього строку і безперервно більше 10 років (з вересня 2009 року), то відповідно за нею має бути визнано право власності і за набувальною давністю на такий житловий будинок з господарськими будівлями та сорудами. В судовому засіданні позивачка та її представник заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав суду відзив в якому виклав письмові пояснення, в яких повідомив, що щодо заявлених позовних вимог заперечень не має, визнає їх в повному обсязі і просив розглянути справу у його відсутності. В судовому засіданні свідки [PERSON] , та [PERSON] , надали покази, якими підтвердили факти наведені позивачкою та її представником. Вислухавши позивачку, її представника, та свідків, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовна заява обґрунтована і підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні було встановлено наступне. 26.05.1987 року на ім`я [PERSON] , як голови колгоспного двору Боровеньківською сільською радою Лебединського району Сумської області було видано свідоцтво про право приватної власності на житловий будинок, який розміщений по [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер, про що Боровеньківською сільською радою Лебединського району Сумської області було видане свідоцтво про смерть серія [NUMBER] від 15.03.1993 року. Згідно довідки від 21.02.2020 року вих.№02-22/76, виданою виконавчим комітетом Боровеньківської сільської ради Лебединського району Сумської області дослідженої в судовому засіданні вбачається, що на момент смерті [PERSON] проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним до дня його смерті проживали та були зареєстровані однією сімєю: син [PERSON] , внук - [PERSON] . Заповіт від імені [PERSON] виконавчим комітетом Боровеньківської сільської ради Лебединського району Сумської області не посвідчувався. 24.06.2005 року на ім`я [PERSON] були видані 2 державні акти на право власності на земельні ділянки, розташовані по [ADDRESS] : серія СМ №171329 - на земельну ділянку площею 0,0528га кадастровий номер 5922980800:01:001:1022 з цільовим призначенням - для обслуговування жилого будинку та господарських споруд; та серія СМ №171330 - на земельну ділянку площею 0,1970га кадастровий номер 5922980800:01:001:0022 з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства. [INFO] [PERSON] помер, про що виконкомом Боровеньківської сільської ради Лебединського району Сумської області було видане свідоцтво про смерть серія [NUMBER] від 20.01.2008 року. З розписки від 15.09.2009 року дослідженої в судовому засіданні вбачається, що [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 20 000 грн., як повну оплату вартості такого житлового будинку з надвірними будівлями та земельними ділянками під ними, розташованих за адресою: [ADDRESS] . З технічного паспорта та довідки КП «Бюро технічної інвентаризації» Виконавчого комітету Лебединської міської ради від 11.11.2013 року вих.№1433 по [ADDRESS] дослідженого в судовому засіданні вбачається, що нерухоме майно складається із: житлового будинку з верандою дерев`яний під літ.«А» загальною площею 69,0м2, житловою - 45,3м2, до складу якого входить: коридор площею 4,8м2, житлова площею 17,0м2, житлова площею 8,7м2, кухня площею 7,7м2, житлова площею 11,4м2, житлова площею 8,2м2, веранда площею 4,4м2, кладова площею 6,8м2, погріб цегляний під літ. «п/г»; сарай цегляний під літ. «Б»; літня кухня шлакоблок під літ. «В»; сарай цегляний під літ. «Г»; гараж цегляний під літ. «Д»; вбиральня дошки під літ. «Ж»; сарай цегляний під літ. «З»; баня цегляна під літ. «З1»; сарай деревяний під літ. «И»; огорожа дошки під літ.«1-2», а вартість такого житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами становить 87 468, 00грн. Згідно довідки від 21.02.2020 року вих.№02-22/76, виданою виконавчим комітетом Боровеньківської сільської ради Лебединського району Сумської області дослідженої в судовому засіданні вбачається, що на момент смерті [PERSON] проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним до дня його смерті проживали та були зареєстровані однією сімєю: син [PERSON] та внук - [PERSON] . З копій державних актів на право власності досліджених в судовому засіданні вбачається, що 24.06.2005 року на ім`я [PERSON] були видані 2 державні акти на право власності на земельні ділянки, розташовані по [ADDRESS] : - серія СМ №171329 - на земельну ділянку площею 0,0528га кадастровий номер 5922980800:01:001:1022 з цільовим призначенням - для обслуговування жилого будинку та господарських споруд; - серія СМ №171330 - на земельну ділянку площею 0,1970га кадастровий номер 5922980800:01:001:0022 з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови) Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови) Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови). Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») (п. 14 Постанови). В постанові Великої Палати ВС від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 зазначено, що правовий інститут набувальної давності опосередковує один з первинних способів виникнення права власності. Це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ. Воно грунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. Велика Палата Верховного Суду наголосила, що набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності усіх вказаних умов у сукупності. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент заволодіння ним не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Водночас він повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Таким чином, суд вважає встановленим, що більше десяти років позивачка добросовісно, відкрито і безперервно володіла спірним майном і продовжує це робити і далі, тому суд вважає за можливе визнати право власності за позивачкою за набувальною давністю.

Outcome: approved