Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинку [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених вимог посилалась на те, що є власником 51/100 частин будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування від 13 січня 2006 року. Однак, на цей час в належному їй будинку зареєстровані її мати та відповідач, який з 01.01.2004 року в будинку не проживає, а проживає разом зі своєю дружиною, будинком не цікавиться, комунальні послуги не сплачує, кореспонденцію за вказаною адресою не отримує, будь-які його особисті речі в будинку відсутні. З даного часу відповідач не приймає участі у поточному ремонті будинку та не несе ніяких витрат на його обслуговування. В зв'язку з чим, з посиланням на норми ст..405 ЦК України, просила визнати [PERSON], таким, що втратив право користування житлом за адресою [ADDRESS]. В подальшому позивачка уточнила свої позовні вимоги, зазначив, що відповідач не є членом її сім'ї та був зареєстрований в спірному будинку колишнім власником, залишаючись зареєстрованим у спірному будинку відповідач порушує її право власності на житло, значно обмежує її право вільно розпоряджатися своєю власністю. Просила усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю, визнав [PERSON], таким, що втратив право користування житлом за адресою [ADDRESS]. Позивачка [PERSON], будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з'явилася, надав суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, за участю її представника [PERSON] Представник позивачки [PERSON], діюча на підставі довіреності, заявлені позивачкою в остаточній редакції вимоги та підставі, підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав у повному обсязі, пояснивши, що [PERSON], його бабуся, позивачка по справі його тітка. Йому відомо, що бабуся подарувала будинок тітці. Він не заперечує, що з 2004 року не проживає у спірному будинку, а разом зі своєю сім'єю проживає [ADDRESS]. За цією адресою знаходяться його речі, за цією адресою він сплачує комунальні послуги. На підтвердження визнання позову, надав суду письмову заяву, в який вказав, що визнає позовні вимоги [PERSON] щодо нього у повному обсязі. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надавши заяву з проханням про розгляд справи без її участі. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з таких підстав. Як встановлено судом, 51/100 частин житлового будинку [ADDRESS] належить на праві власності позивачці по справі [PERSON] на підставі договору дарування від 13 січня 2006 року, посвідченого державним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON] ( № реєстру 1-105), зареєстрованого в БТІ за № 39877 від 19.01.2006 року (а.с.6-9). З домової книги вбачається, що в будинку [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] (а.с.10-15). Згідно з вимогами ст. 150 ЖК України, ст..383 ЦК України громадяни, що мають у приватній власності будинок (квартиру), користуються ним для особистого проживання та проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ст.155 ЖК України, ст..321 ЦК України громадянин не може бути позбавлений права власності на своє майно чи обмежений в його здійсненні. Згідно ст..391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Із змісту позовної заяви, пояснень сторін вбачається, що після отримання в дар будинку позивачка в ньому не проживала та не проживає, відповідач з позивачкою разом також не проживав та ніколи не був членом її сім'ї. Відсутні між сторонами і будь-які договірні відносини про проживання. Таким чином, відповідач є тимчасовим мешканцем, його право користування жилим приміщенням є похідним від права колишнього власника, членом сім'ї якого він був і зберігав його до зміни власника будинку. Однак, відповідач будучи зареєстрованим у спірному будинку саме як член сім'ї колишнього власника, не проживає в ньому починаючи з 2004 року, про що свідчить складений головою комітету самоорганізації «Дружба» на підставі пояснень свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] акт від 03.07.2014 року за № 33, зміст якого не заперечував у судовому засіданні відповідач (а.с.16). Більш того, у судовому засіданні відповідач вказував, що саме з 2004 року разом зі своєю сім'єю проживає за іншою адресою по [ADDRESS], ні яких договорів найму жилого приміщення між ним та колишнім власником у встановленому порядку не укладалося. З урахуванням наведеного, вимоги [PERSON] про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю, шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідачки на користь позивачки суму сплаченого судового збору за розгляд немайнового спору в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved