Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з уточненим позовом, в якому просить надати дозвіл на виїзд за межі України їхньої малолітньої дитини [PERSON], [INFO], до Болгарії в період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року без згоди відповідача. В судове засідання позивачка не з'явилася, про час розгляду справи була повідомлена належним чином. Однак її представник за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні на уточненому позові наполягав та пояснив, що у позивачки від попереднього шлюбу є малолітня дочка [PERSON], [INFO]. Батьком дівчинки є відповідач по справі. З 2009 року між ними шлюбні відносини припинені. У серпні 2014 року позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила своє прізвище. На даний час позивачка зі своїм нинішнім чоловіком та дочкою [PERSON] мають бажання поїхати на відпочинок до Республіки Болгарії. Але, відповідач, який лише приймає формальну участь у вихованні дитини,категорично відмовляє їй в цьому без достатнього обґрунтування. Представник позивачки не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач в судове засідання не з'явився, судова повістка повернулась з відміткою пошти - за закінченням строку зберігання. Як вбачається з матеріалів справи позивачем було надано адресу [PERSON] за місцем його реєстрації. Інших відомостей щодо місця перебування чи проживання відповідача немає. Відповідно до п.3 ч.5 ст.74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Отже, суд вважає, що відповідач був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Повідомлень про причини неявки від нього не надходило. За таких обставин суд вважає необхідним розглядати справу в заочному порядку. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Панасенко Н.О. у судовому засіданні проти позову не заперечувала. Представник УДМС України в Запорізькій області в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, про що свідчить поштове повідомлення. Суд, вислухавши пояснення представника позивачки, представника органу опіки та піклування Панасенко Н.О., дослідивши матеріали справи, вважає, що уточнений позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який 06 лютого 2009 року був офіційно розірваний, що підтверджується відповідним свідоцтвом серії [NUMBER] від 06.02.2009 року /а.с.7/. Від даного шлюбу вони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Її батьками записані [PERSON] та [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24.05.2005 року /а.с.8/. Позивачкою після укладання другого шлюбу було змінено прізвище на «[PERSON]», про що зазначено в свідоцтві про шлюб серії [NUMBER] від 08.08.2014 року /а.с.9/. У судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] пояснив, що позивачка зі своєю родиною мають бажання у період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року виїхати до Республіки Болгарія з метою відпочинку та оздоровлення дитини за кордоном. Однак, відповідач відмовляється надати нотаріально посвідчену згоду на виїзд дочки за кордон без достатніх мотивів та обґрунтувань. Принципом 7 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року передбачається безумовний пріоритет інтересів дитини для тих, на кому лежить відповідальність за його освіту і виховання. Як з'ясовано в судовому засіданні з 06 лютого 2009 року сторони однією сім'єю не проживають, шлюб між ними розірваний, малолітня дочка проживає з позивачкою, а тому, цей обов'язок покладено на матір - позивачку по справі. Згідно абз.2 ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну і оформлення документів для зарубіжних поїздок визначається ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 року. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 4 вказаного Закону України за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п.п.1 п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. N57, передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Виходячи зі змісту наведеного законодавства у разі відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд дитини, яка не досягла 16-річного віку, за кордон вирішується судом за позовом іншого з батьків із з'ясуванням в обов'язковому порядку питань про країну виїзду (країни виїзду), строку (часу перебування) та мети виїзду, а також обставини, пов'язані із відсутністю нотаріально оформленої згоди іншого з подружжя (обов'язковому з'ясуванню підлягає також факт звернення позивача до іншого з подружжя за отриманням його згоди і отриманий результат). Оскільки позивачка вказала мету виїзду та державу прямування, проміжок часу, а також неможливість отримання дозволу відповідача суд, враховуючи насамперед інтереси дитини, її вік, необхідність у належному відпочинку та оздоровленні, а також те, що відповідач, як батько дитини, не цікавиться та не приймає участі у вихованні дитини, вважає можливим надати дозвіл на виїзд малолітньої дочки позивачки за кордон у супроводі матері [PERSON], без згоди батька, у вказаний позивачкою проміжок часу та держави прямування. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved