Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу посилаючись на те, що 04 листопада 2011 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] , про що того ж дня Марківською сільською радою Добровеличківського району Кіровоградської області складено відповідний актовий запис №3. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] , який проживає із позивачкою і перебуває на її утриманні. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між сторонами, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства та виховання дитини. Також вони втратили почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки. Сторони проживали разом з відповідачем до січня 2020 року, після чого їх проживання однією сім`єю було фактично припинено. Спільне господарство не ведеться із січня 2020 року. На даний час сторони не проживаємо разом і не спілкуються. Позивачка переконана, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечитиме інтересам сторін. Шлюб сторони розривають вперше. Позивачка просить суд розірвати зареєстрований шлюб з відповідачем та стягнути з останнього сплачений судовий збір. Позивачка в судове засідання не з`явилася, але надала суду заяву в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Крім того просила строк на примирення не надавати. Відповідач в судове засідання не з`явився, але надіслав до суду заяву в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги визнав частково, судові витрати між сторонами просив розділити порівну. За таких обставин, суд вважає, що справу можливо розглянути у відсутність сторін на підставі наявних в цивільній справі доказах. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи в сукупності суд приходить до висновку, що цивільний позов обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи з наступного. Як вбачається, 04.11.2011 року позивачка з відповідачем зареєстрували шлюб у Марківській сільській раді Добровеличківського району Кіровоградської області, за актовим записом № 11 /а.с.11/. За період спільного проживання сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (світлокопія свідоцтва про народження серії [NUMBER] /а.с.13/. З довідки виданої Марківською сільською радою Добровеличківського району Кіровоградської області №116 від 25.08.2020 року вбачається, що сім`я позивачки складається з її чоловіка та неповнолітнього сина /а.с.14/. Статтею 111 СК України на суд покладено обов`язок, щодо вжиття заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно\~до ч. 2 ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання\~\~шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Ч. 2 ст. 114 СК України вказує на те, що\~у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. У відповідності ст. 24 СК України\~\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Сім`я є природним і основним осередком суспільства і має право на захист з боку суспільства та держави. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є на думку суду неприпустимим. Враховуючи викладене та аналізуючи положення вище перелічених норм матеріального права суд приходить до висновку, що у подружжя втрачені позитивні почуття один до одного, вони не бачать спільного подальшого майбутнього, сімейні стосунки досягли кризової межі і їх не можливо відновити, підстав для надання строку для примирення суд не вбачає. Розлучення відповідає дійсній волі жінки (позивача у справі) та чоловіка (відповідача у справі) після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті немайнові права, права їхньої дитини, а тому з вказаних підстав шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Спору про поділ майна між подружжям не виникає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сплачений судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved