Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідачки посилаючись на те, що проживає та є власницею житлового будинку та земельної ділянки площею 0,025 га в [ADDRESS]. 31 липня 2009 року на все своє майно склала заповіт в рівних частках на користь [PERSON] та [PERSON]. Однак після того, як вона склала заповіт їй стало відомо, що 20 листопада 2010 року між нею та [PERSON] було укладено договір дарування ? частини її будинку, який вона не укладала. Підтвердженням не укладення договору дарування є відсутність її підпису. Крім того, відповідачка [PERSON] без її відома та за допомогою обману, взяла у неї державний акт на земельну ділянку, переоформила її, а потім підкинула їй нові документи, за якими вона володіє лише частиною власного майна. Після уточнення позову просила суд визнати договір дарування від 20.11.2009 року укладений між нею та [PERSON], як правочин недійсним, визнати державний акт на право власності на земельну ділянку на 0,0089 га за адресою [ADDRESS] від 11.11.2009 р. недійсним. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги, просили суд їх задовольнити. Відповідачка [PERSON], її представник [PERSON] заперечували проти задоволення позову, зважаючи на його безпідставність, посилаючись на те, що позивачка усвідомлено подарувала їй частину свого будинку, так як була вдячна за її підтримку так як фактично була самотньою після смерті свого сина. В той час інші родичі, в тому числі онука [PERSON] з позивачкою відносин не підтримували. Питання про скасування договору дарування стало актуальним після того, як з позивачкою почала спілкуватися її онука [PERSON] Третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що під час вчинення нотаріальної дії сумнівів у дієздатності позивачки у неї не виникло, так як перед вчиненням нотаріальних дій мала з нею бесіду в результаті якої [PERSON] перебувала при здоровому розумі та ясній пам'яті, так як з задоволенням розповідала про своє життя, про матеріальну та моральну допомогу, яку їй надає її племінниця [PERSON], про своє бажання подарувати їй частину будинку. Під час перебування в нотаріальній конторі діяла добровільно, без будь-якого примусу, була ознайомлена з вимогами чинного законодавства, розуміла значення своїх дій та бажала настання їх наслідків, документи підписала особисто. Заперечувала проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особа відділу Держкомзему у Комінтернівському районі Одеської області - Новіткевич С.М. вирішення питання по суті позову залишив на розгляд суду. Розглянувши поданий позов, пояснення сторін, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову виходячи з наступного. Судовим розглядом справи встановлено, що 20 листопада 2009 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування ? частини житлового будинку з господарськими спорудами.(а.с.12, 29, 61, 167) та договір дарування земельної ділянки (а.с.92, 168). Вказані договори посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу - [PERSON] Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив з того, що позивачкою не доведено факту не підписання нею договору дарування та факту обману з боку відповідачки, щодо підписання позивачкою не договору дарування, а заповіту. При ухваленні рішення суд приймає до уваги оригінали договорів дарування частини житлового буднику та земельної ділянки, оскільки вони належним чином оформлені у суду відсутні підстави ставити їх під сумнів. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» - нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії,передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Згідно ч. 10, 11, 13 ст. 44 Закону України «Про нотаріат» нотаріус зобов'язаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує,а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. Встановлення дійсних намірів кожного з учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін. Правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині. Відмовляючи у задоволенні позову, суд приймає до уваги показання свідків [PERSON] та [PERSON], щодо того, що позивачка [PERSON] розуміла зміст підписаного нею договору дарування на користь відповідачки [PERSON] Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За нормами ч. 7 ст. 319 ЦК України діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лишу у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. ч. 1 717, ч. 1 ст. 718, ст. 719 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Договір дарування предметів особистого користування та побутового призначення може бути укладений усно. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Розірвання договору дарування на вимогу дарувальника, здійснюється відповідно до вимог ст. 727 ЦПК України за умовами якої дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування нерухомих речей чи іншого особливо цінного майна, якщо обдаровуваний умисно вчинив злочин проти життя, здоров'я, власності дарувальника, його батьків, дружини (чоловіка) або дітей. Якщо обдаровуваний вчинив умисне вбивство дарувальника, спадкоємці дарувальника мають право вимагати розірвання договору дарування. Дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо обдаровуваний створює загрозу безповоротної втрати дарунка, що має для дарувальника велику немайнову цінність. Дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо внаслідок недбалого ставлення обдаровуваного до речі, що становить культурну цінність, ця річ може бути знищена або істотно пошкоджена. Дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо на момент пред'явлення вимоги дарунок є збереженим. У разі розірвання договору дарування обдаровуваний зобов'язаний повернути дарунок у натурі. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст. ст. 316, 319, 717-719, 727 ЦК України, ст.ст. 1, 44 Закону України «Про нотаріат»,

Outcome: dismissed