Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-14 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що, починаючи з 2002 року по 2019 рік вона та [PERSON] , 1965 р. н., проживали разом однією сім`єю, оскільки попередній шлюб [PERSON] був розірваний у 1983 році, а [PERSON] дружини та дітей не мав. До 10 квітня 2019 року [PERSON] був зареєстрований в [ADDRESS] разом із відповідачем, племінником, проте [PERSON] постійно проживав разом із позивачкою по [ADDRESS] однією сім`єю та вони вели разом господарство за спільний бюджет, мали взаємні права та обов`язки. 10 квітня 2019 р. [PERSON] придбав у власність квартиру [ADDRESS] , де почав робити ремонт, а також з того часу був зареєстрований за такою адресою, проте фактично продовжував проживати із позивачкою по [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер, після смерті якого відкрилась спадщина. Відповідач не підтримував зв`язок зі спадкодавцем та не цікавився його життям. Усіма питаннями, пов`язаними з похованням спадкодавця займалась позивачка. На теперішній час вона доглядає за квартирою [ADDRESS] , яка входить до спадщини, сплачуючи комунальні платежі за її утримання. Звернувшись в травні 2020 року до нотаріуса вона отримала роз`яснення про неможливість оформити спадщину [PERSON] внаслідок того, що необхідно встановити факт спільного проживання за рішенням суду. Вказувала, що будучи спадкоємцем четвертої черги має переважне право на спадщину на відміну від відповідача. Просила суд встановити факт спільного проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] останні п`ять років по день смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Не погоджуючись із заявленими позовними вимогами, [PERSON] , подав суду письмовий відзив, у якому вказував, що він, будучи спадкоємцем, після смерті свого рідного дядьки, [PERSON] , 18 лютого 2020 року звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Вказував при цьому, що [PERSON] не проживала разом з [PERSON] по [ADDRESS] однією сім`єю та вони не вели спільного господарства, не мали спільного бюджету. Так позивачка та його дядько були зареєстровані за різними адресами, бо [PERSON] до 10 квітня 2019 року мешкав по [ADDRESS] , а після - по [ADDRESS] . Вказував, що позивачка не довела заявлені нею позовні вимоги. Додавав, що він є спадкоємцем 2-ї черги. Отже, просив суд відмовити [PERSON] у задоволені поданого нею позову. Відповідно до відповіді на відзив, [PERSON] вказувала, що відсутність реєстрації за однією адресою не може бути підставою для спростування факту спільного проживання позивачки та [PERSON] , оскільки особа може мати декілька місць проживання. Додавала, що відповідач не довів того, що [PERSON] постійно проживав по [ADDRESS] . Просила задовольнити заявлені нею позовні вимоги в повному обсязі. У судовому засіданні позивачка, [PERSON] , повністю підтримала заявлені нею вимоги, які просила суд задовольнити, надавши пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві до суду, додаючи, що із [PERSON] вона разом мешкала, починаючи з 1992 року та до його смерті. Представник позивача, адвокат Шутенко О. В., підтримуючи доводи [PERSON] , вказувала, що позивачка та [PERSON] мешкали по [ADDRESS] однією родиною, як чоловік та дружина, хоча спадкодавець був зареєстрований по [ADDRESS] , а після придбання собі житла [PERSON] по [ADDRESS] , вони разом продовжили жити по [ADDRESS] , а позивачка допомагала з ремонтом [PERSON] у новому житлі. Натомість відносини між [PERSON] та відповідачем були погані. Помер [PERSON] у кв. [ADDRESS] , бо робив там ремонт. На теперішній час позивачка утримує спірну квартиру спадкодавця. Додавала, що на наданому суду відповідачем відео не видно, щоб [PERSON] постійно мешкав по [ADDRESS] . Відповідач, не погоджуючись із заявленими вимогами, вказував у суді, що [PERSON] до придбання кв. [ADDRESS] мешкав постійно з 2008 року по [ADDRESS] , а з 10 квітня 2019 року проживав сам по [ADDRESS] . При цьому він із своєю дружиною постійно проживав із [PERSON] по [ADDRESS] , 1/3 частка якої належала його дядьку, а 2/3 - йому, починаючи з 2010 року до жовтня 2016 року. Так він із дружиною мешкав у двох кімнатах, а [PERSON] мешкав у одній кімнаті. Відносини із [PERSON] були напружені через те, що дідусь відповідача подарував саме йому 1/3 частку кв. [ADDRESS] , а не відповідачу з [PERSON] навпіл. Він пропонував своєму дядьку, який також був його хрещеним батьком, продати квартиру та придбати кожному житло, на що спадкодавець не погоджувався. Внаслідок конфліктів із [PERSON] він із дружиною були вимушені виїхати з кв. [ADDRESS] в середині жовтня 2016 року. Натомість він з того часу щоп`ятниці навідувався до такої квартири, де нікого стороннього не помічав. Тому стверджував, що його дядько не жив постійно із позивачкою, бо постійно проживав по [ADDRESS] . В березні 2019 року він із [PERSON] вирішили продати таку квартиру, купівлю-продаж якої провели у квітні 2019 року, внаслідок чого [PERSON] придбав собі окрему однокімнатну квартиру [ADDRESS] , де став мешкати сам до своєї смерті. Додавав, що тоді ж [PERSON] повідомив йому, що у нього виявили хворобу легень, тому він був вимушений лікуватись у стаціонарі проти туберкульозного диспансеру. Додавав, що його дядько не згадував жодного разу ані про позивачку, ані про будь-яку жінку, з якою він разом проводить час. Він також ніколи не бачив позивачку до подання нею позову до суду. Зазначав, що [PERSON] виявили одного в своїй квартирі [ADDRESS] , коли проникли туди 25 грудня 2019 року. Представник відповідача, адвокат Литвин Л. П., підтримуючи доводи [PERSON] , вказувала, що свідок [PERSON] є сином позивачки, тому його покази є необ`єктивні. Доказів спільного проживання позивачки та [PERSON] матеріали справи не містять. Навпаки, у договорі купівлі-продажу собі квартири [ADDRESS] [PERSON] стверджував, що не мешкає спільно із кимось. Оскільки [PERSON] є спадкоємцем 2-ї черги за законом, то визнання позивачки спадкоємицею 4-ї черги не впливає на черговість отримання спадку свого дядька відповідачем. Просила суд відмовити у позові. Суд, вислухавши учасників процесу, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Свідок [PERSON] , допитана у судовому засіданні, вказувала, що була сусідкою по [ADDRESS] , де мешкали [PERSON] , а також [PERSON] з дружиною, бо мешкала в кв. [INFO] такого будинку, маючи один тамбур на дві квартири з родиною [PERSON] . Зазначала, що жодного разу не бачила там позивачку. Отже, стверджувала суду, що [PERSON] мешкав там один, коли [PERSON] з дружиною переїхали звідти у 2016 році. Додаваала, що у квітні 2019 року [PERSON] продав цю квартиру, після чого придбав собі однокімнатну, де робив ремонт, про що повідомив їй. Також казав їй, що у нього проблеми з легенями. Однак, він ніколи не казав, що у нього є жінка. Свідок [PERSON] зазначала в суді, що була сусідкою з 3-го поверху по [ADDRESS] , де на 7-му поверсі в одному під`їзду мешкав [PERSON] та [PERSON] . Вказувала, що до 2009 року у вказаній квартирі також жив дідусь відповідача, який помер у 2008-2009 роках. В подальшому у такій квартирі, десь у 2013 році, почала жити також дружина [PERSON] . Через деякий час внаслідок конфліктів дружини [PERSON] із [PERSON] , відповідач із дружиною виїхали з такого житла, а [PERSON] залишився жити там один. В подальшому вказану квартиру продали, внаслідок чого [PERSON] подбав собі окреме житло, однокімнатну квартиру, про яку він їй казав, повідомивши також, що захворів на туберкульоз легень. Стверджувала, що у кв. [ADDRESS] [PERSON] мешкав без жінки, один. Свідок [PERSON] вказувала, що була сусідкою родини [PERSON] по [ADDRESS] , бо мешкає у такому будинку в кв. [INFO] . Стверджувала, що позивачку вона не знає, бо ніколи не бачила до цього. Вказувала, що по [ADDRESS] [PERSON] почав мешкати десь з 2010 року після смерті свого батька. Також там проживав відповідач. Оскільки вона часто буває на дворі такого будинку, бо вигулює свою собаку, то часто бачила [PERSON] та [PERSON] із своєю дружиною. Однак жодну жінку із [PERSON] вона ніколи не бачила. Знає, що у 2019 році [PERSON] продав кв. [ADDRESS] та придбав собі однокімнатну квартиру, про що казав їй при зустрічі. Свідок [PERSON] вказувала суду, що вона продавала свою квартиру [ADDRESS] навесні 2019 року. Так в березні 2019 року побачила [PERSON] вперше з ріелтором, домовившись про продаж квартири. В подальшому та при укладенні угоди купівлі-продажу 10 квітня 2019 року [PERSON] був лише із [PERSON] та ріелтором. Жодної жінки поруч із [PERSON] вона ніколи не бачила, а позивачку бачить уперше. Свідок [PERSON] пояснила суду, що навесні 2019 року, як ріелтор, допомагала продати кв. [ADDRESS] власникам [PERSON] та відповідачу. При цьому стверджувала, що при підготовці документів для продажу такої квартири та при проведенні продажу такого житла позивачку вона не бачила жодного разу. Про неї [PERSON] ніколи не казав. Натомість, він казав їй, що через хворобу відвідує стаціонар. Також, відвідуючи неодноразово квартиру [ADDRESS] , вона стверджувала, що не бачила ознак проживання там жінки. У свою чергу допитаний свідок [PERSON] вказував у суді, що його товаришем є [PERSON] , мати якого позивачка по справі. Вказує, що померлий [PERSON] був вітчимом [PERSON] , бо був цивільним чоловіком позивачки з 1992 року. Знає це, бо іноді був у гостях позивачки по [ADDRESS] , де [PERSON] та [PERSON] мешкали постійно разом однією родиною. Також він спілкувався із [PERSON] , від якого дізнався, що у нього є племінник [PERSON] . Знає, що у 2011 році [PERSON] закодувався, після чого не вживає спиртні напої. Додавав, що [PERSON] з 2013 року став мешкати тимчасово зі своїм племінником по [ADDRESS] . Знає від [PERSON] , що той придбав у 2019 році собі квартиру по [ADDRESS] , де проводив ремонт. Саме у такій квартирі його знайшли мертвим 25 грудня 2019 року. Свідок [PERSON] , син позивачки вказував, що [PERSON] та [PERSON] мешкали однією родиною як чоловік та дружина з 1992 року постійно по [ADDRESS] до моменту смерті [PERSON] [INFO] , якого він вважав своїм вітчимом, бо той його виховував замість батька. Стверджував, що [PERSON] та [PERSON] вели спільний бюджет, господарство та мали спільний побут. Знав, що по [ADDRESS] у [PERSON] було житло, де мешкав відповідач, з яким у [PERSON] були конфлікти. З 2016 року [PERSON] іноді жив по [ADDRESS] , щоб за такою квартирою доглядати. Зазначав, що [PERSON] та [PERSON] не були знайомі взагалі. Навесні 2019 року [PERSON] придбав однокімнатну квартиру по [ADDRESS] , де робив ремонт, тому іноді там жив. Натомість постійним місцем проживання [PERSON] залишався будинок [ADDRESS] . Також у [PERSON] у 2019 році виявили туберкульоз легень, внаслідок чого [PERSON] його доглядала та лікувала. [INFO] [PERSON] раптово помер у своїй квартирі по [ADDRESS] , яку спадкодавець бажав за життя залишити сину [PERSON] . Свідок [PERSON] пояснила суду, що є сусідкою [PERSON] через 4 будинки, яку знає зі школи. Стверджувала, що [PERSON] мешкав із позивачкою з 1990 років по [ADDRESS] однією родиною як чоловік та дружина до смерті [PERSON] , бо бачила як вони робили ремонт удвох, придбавали продукти харчування. Востаннє бачила [PERSON] восени 2019 році, від якого дізналась, що він придбав собі квартиру по [ADDRESS] , де робить ремонт. Вказувала, що [PERSON] також мешкав й за місцем своєї реєстрації, бо повинен був з 2015 року доглядати за таким житлом. Свідок [PERSON] вказувала суду, що є сусідкою через один будинок від позивачки та з 1995 року бачила, як [PERSON] мешкав з [PERSON] по [ADDRESS] однією родиною як чоловік та дружина, які вели спільне господарство удвох. Знає, що [PERSON] придбав квартиру у 2019 році, куди ходив робити ремонт. До цього він навідувався на іншу свою квартиру, яка у нього буда до придбання нової квартири у 2019 році. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть, виданого 27 грудня 2019 року Лівобережним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, вбачається, що [PERSON] помер [INFO] у віці 54 років, актовий запис № 2280 від 27 грудня 2019 року (а. с. 7). З виписки з історії хвороби [PERSON] № 75/73 вбачається, що останній перебув на стаціонарному лікуванні з 31 січня 2019 року по 17 квітня 2019 року через захворювання легень (а. с. 198). Суд встановив, що з 1992 року по 10 квітня 2019 року [PERSON] був зареєстрований по [ADDRESS] , а з 11 квітня 2019 року по момент своєї смерті [PERSON] був зареєстрований один по [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту [PERSON] ( [NUMBER] ) та відомостями Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 13 січня 2020 року, від 19 березня 2020 року (а. с. 8, 91, 127). За актом від 14 липня 2020 року ОСББ «Рассвет-15» вбачається, що [PERSON] постійно мешкав по [ADDRESS] з 2008 року по 10 квітня 2019 року, що підтверджують сусіди по будинку (а. с. 53). Також судом встановлено, що відповідач, [PERSON] , був зареєстрований в [ADDRESS] з 2003 року по 9 квітня 2019 року, після чого є зареєстрованим в [ADDRESS] , що підтверджується відомостями Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 9 вересня 2020 року та від 29 липня 2020 року відповідно (а. с. 37, 52). Належність з 5 лютого 2007 року на праві власності [PERSON] 1/3 частки, а [PERSON] відповідно 2/3 частки трикімнатної кв. [ADDRESS] підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 5 лютого 2007 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 24 січня 2008 року та договором дарування від 19 серпня 2008 року (а. с. 54, 55, 99). З копії нотаріальної справи щодо посвідчення договору купівлі-продажу від 10 квітня 2019 року вбачається, що 10 квітня 2019 року було [PERSON] та [PERSON] продано кв. [ADDRESS] за 255 000 грн., реєстр нотаріусу № 442 (а. с. 94-111). З копії нотаріальної справи щодо посвідчення договору купівлі-продажу від 10 квітня 2019 року вбачається, що 10 квітня 2019 року було [PERSON] придбано у [PERSON] однокімнатну кв. [ADDRESS] за 90000 грн., реєстр нотаріусу № 444, під час підписання якого у своїй заяві від 10 квітня 2019 року [PERSON] стверджував, що ані у шлюбі, ані у фактичних шлюбних відносинах він не перебуває (а. с. 112-127, 153-154). Також суд зазначає, що відповідно до копії актового запису про народження № 400 від 1 квітня 1965 року, вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , батьками якого вказані [PERSON] та [PERSON] , що також підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Орджонікідзевським районним бюро РАЦС м. Жданова (а. с. 150, 152). На підставі свідоцтва про народження, актовий запис № 949 від 18 червня 1963 року, виданого Орджонікідзевським районним бюро РАЦС м. Жданова, вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , батьками якого вказані [PERSON] та [PERSON] (а. с. 136). Згідно із свідоцтвом про народження, актовий запис № 1552 від 16 грудня 1985 року, виданого відділом РАЦС Орджонікідзевського районного виконкому м. Жданова, вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , батьками якого вказані [PERSON] та [PERSON] (а. с. 137). За свідоцтвом про смерть, актовий запис № 279 від 7 червня 2007 року, вбачається, що [PERSON] помер [INFO] (а. с. 176). З матеріалів спадкової справи після смерті [INFO] [PERSON] № 26/2020 вбачається, що із заявою про прийняття спадщини такого спадкодавця звернувся лише його племінник, [PERSON] , [INFO] (а. с. 87-93). Оглядом в судовому засіданні двох ДВД дисків з відео файлами, наданими відповідачем, вбачається постійне проживання [PERSON] по [ADDRESS] у проміжку часу з липня 2016 року по жовтень 2016 року включно (а. с. 190). В свою чергу [PERSON] , яка була розлучена з 22 липня 1983 року із [PERSON] , починаючи з 1985 року зареєстрована в [ADDRESS] до теперішнього часу, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (серія [NUMBER] ) та відомостями Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 26 лютого 2020 року (а. с. 6, 9). З оглянутих у судовому засіданні фотознімків, наданих позивачкою, вбачається, що на них [PERSON] зображений у колі родини [PERSON] у проміжку часу з 1993 року по 2009 рік (а. с. 200-205). Суд вказує, що долучені до справи позивачкою копії договору від 4 квітня 2019 року про заміну вікон у кв. [ADDRESS] та квитанцій про оплату таких послуг за травень - липень 2019 року, укладених [PERSON] , не підтверджують факт спільного проживання позивачки із спадкодавцем (а. с. 12, 13). Суд також зазначає, що самі по собі витрати на поховання позивачки 27 грудня 2019 року [PERSON] не свідчать про доведеність заявлених [PERSON] позовних вимог (а. с. 15, 16, 17). Так само судом не може бути взято до уваги оплата [PERSON] вже після смерті [PERSON] витрат на комунальні послуги за кв. [ADDRESS] (а. с. 18-19, 162-175). Згідно із ст. 1216, 1218 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1258 ЦК спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 ЦК. За ст. 1264 ЦК у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. При цьому за ч. 3 ст. 1266 ЦК племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Так за ст. 1262 ЦК у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. На підставі п. 21 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 14 лютого 2018 року по справі № 129/2115/15-ц. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 15 серпня 2019 року по справі № 588/350/15. При цьому у вказаній постанові Верховний Суд зазначив, що факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом спірного періоду, усталених відносин, притаманних подружжю. Таким чином на підставі вивчених та проаналізованих судом доказів по справі суд дійшов висновку, що [PERSON] не довела факт її спільного проживання із спадкодавцем [PERSON] однією сім`єю щонайменше п`ять років до часу відкриття спадщини, [INFO] . До такого висновку суд прийшов, зважаючи на те, що окрім показів свідків позиція позивачки не була доведена у суді, оскільки надані до суду фото стосуються фіксації подій, що виходять за межі п`ятирічного строку до моменту відкриття спадщини після смерті [PERSON] . Суд при цьому критично ставиться до показів свідка [PERSON] , який є рідним сином позивачки та до початку його допиту був ознайомлений із частинами доказів відповідача, що ним не заперечувалось у судовому засіданні. Також суд зазначає, що свідчення свідка [PERSON] не конкретизують, який саме період часу мешкали разом позивачка та [PERSON] по [ADDRESS] однією родиною, починаючи з 1992 року, а також оскільки він лише епізодично відвідував свого товариша [PERSON] за такою адресою та не заперечував, що [PERSON] з 2013 року мешкав з відповідачем по [ADDRESS] . Суд зауважує, що свідок [PERSON] , стверджуючи, що [PERSON] мешкав із позивачкою по [ADDRESS] однією родиною з 1990 років, також вказувала, що [PERSON] з 2015 року мешкав й за місцем своєї реєстрації. У свою чергу свідок [PERSON] , яка зазначала, що [PERSON] та [PERSON] мешкали по [ADDRESS] як чоловік та дружина, зазначала, що вона не була у будинку позивачки та не заперечувала, що [PERSON] також мешкав за місцем своєї реєстрації. Отже, виходячи з наданих свідками сторони [PERSON] показів не вбачається достеменного підтвердження, що саме за період з 25 грудня 2014 року по 25 грудня 2019 року позивачка та [PERSON] мешкали однією родиною. В свою чергу інші зібрані докази по справі у сукупності свідчать про те, що [PERSON] був зареєстрований за іншою ніж [PERSON] адресою проживання, де позивачка, що нею не заперечувалось, ніколи не була ані у кв. [ADDRESS] , ані не проживала по [ADDRESS] із спадкодавцем. Також судом було встановлено, що позивачка не приймала участі у придбанні [PERSON] собі кв. [ADDRESS] та не сплачувала комунальні платежі за таку квартиру за час життя спадкодавця. Жодних письмових або речових доказів спільного проживання [PERSON] із [PERSON] щонайменше з 25 грудня 2014 року по 25 грудня 2019 року матеріали справи також не містять. Натомість відповідачем, спадкоємцем другої черги після смерті [PERSON] , було доведено в суді факт тривалого проживання [PERSON] по [ADDRESS] протягом щонайменше з 2014 року по жовтень 2016 року, що підтверджується наданими [PERSON] відеоматеріалами, актом ОСББ «Рассвет-15» від 14 липня 2020 року, послідовними показами як відповідача, так й свідченнями сусідів [PERSON] по будинку [ADDRESS] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які стверджували, що в кв. [INFO] такого будинку [PERSON] з 2013 року мешкав із своїм племінником [PERSON] та дружиною останнього, після чого у 2016 році відповідач із дружиною виїхали, а [PERSON] залишився мешкати там один до моменту продажу такої квартири ним навесні 2019 року. Крім того доводи [PERSON] спростовуються нотаріально посвідченою заявою самого [PERSON] від 10 квітня 2019 року, де він стверджував, що ані у шлюбі, ані у фактичних шлюбних відносинах він ні з ким не перебував. Отже, в судовому засіданні [PERSON] не доведено її спільне проживання однією сім`єю із [PERSON] як чоловіка та жінки протягом 2014 - 2019 років, оскільки не було доведено спільне проживання, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, проведення спільних витрат за вказаний період. На підставі переліченого внаслідок недоведеності заявлених позивачкою вимог суд дійшов переконання про необхідність відмовити [PERSON] у визнанні її спадкоємицею 4-ї черги за законом після смерті [PERSON] . Згідно із ч. 9 ст. 158 ЦПК у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Виходячи з наведеного, на підставі повної відмови судом у задоволенні заявлених [PERSON] позовних вимог, необхідним є скасування заходів забезпечення позову, накладених ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 1 вересня 2020 року у вигляді заборони приватному нотаріусу Маріупольського міського нотаріального округу, Демко Марині Леонідівні , вчиняти будь-які нотаріальні дії щодо оформлення спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] .

Outcome: dismissed