Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом, в якому, після уточнення позовних вимог, просила надати дозвіл її неповнолітньому сину [PERSON], [INFO], на тимчасові багаторазові виїзди за межі України до Російської Федерації на період з 09.07.2015 року по 31.08.2015 року без дозволу (згоди) батька дитини [PERSON], [INFO]. На підтвердження своїх вимог вказувала, що з відповідачем мають спільну дитину, [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Позивачка разом із неповнолітнім сином мають намір влітку 2015 року поїхати до м. Дмитров Московської області Російської Федерації. Батько дитини безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за межі України, відмовляється спілкуватися. Для оформлення нотаріальної заяви на виїзд сина за кордон згоди не надає, що і стало підставою для звернення до суду з позовом. Позивач [PERSON] подала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Проти розгляду справи у заочному порядку не заперечувала. Відповідач до суду не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, заперечення проти позову не надав. Про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Представник органу опіки та піклування Комсомольської міської ради Полтавської області подав заяву про розгляд справи без його участі та прийняти рішення на розсуд суду. Суд ухвалив провести розгляд справи у заочному порядку. Судом встановлено, що відповідач [PERSON], [INFO], є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с. 5), та рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 11.12.2009 року (а.с. 4). Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, у звязку з чим виникла заборгованість по аліментам, яка станом на 10.06.2015 року становить 7\~970 грн. 50 коп., що підтверджується довідкою-розрахунком (а.с. 29), до дошкільного навчального закладу, який відвідує дитина, не навідується (зворотній бік а.с. 27), не приймає участі у вихованні дитини. Неповнолітній син сторін по справі [PERSON] проживає разом із матірю та знаходиться на її утриманні (а.с. 28). Згідно акту від 20.04.2015 року для дитини створені належні умови проживання та її виховання (а.с. 26). Мати, [PERSON], за час відвідування дитиною дошкільного закладу показала себе з позитивної сторони: цікавиться поведінкою та успіхами сина, його стосунками з однолітками, активністю на заняттях, відвідує батьківські збори, прислухається до порад вихователів, своєчасно вносить плату за харчування (зворотній бік а.с. 27), свої батьківські обовязки в питанні збереження здоровя дитини мати виконує в повному обсязі. Загальний стан здоровя хлопчика задовільний (зворотній бік а.с.28). Позивачка [PERSON] разом із неповнолітнім сином [PERSON] мають намір влітку 2015 року поїхати до м. Дмитров Московської області Російської Федерації та придбали квитки на потяг (а.с. 33-34). Вона звернулась до відповідача [PERSON] із письмовою заявою про надання їй дозволу на тимчасове багаторазове вивезення дитини до Російської Федерації, але батько дитини безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за межі України, відмовляється спілкуватися (а.с. 38). Для оформлення нотаріальної заяви на виїзд сина за кордон згоди не надає. Згідно з п. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода про обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до п. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Ч. 1 та 2 ст. 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно із ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального і соціального розвитку. Ст. 12 цього ж Закону встановлено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.ч.2, 4 ст. 150, ч.ч.1, 2 ст. 155 СК України батьки зобов'язані поважати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, а мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до п.3 ч.3 ст.313 ЦК України, фізична особа, що не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновителів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ч. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого Постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» та п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України», затвердженого Постановою КМУ від 27.01.1995 року за № 57 передбачено, що виїзд неповнолітнього громадянина може бути дозволений на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг шістнадцятирічного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. В силу ст.7 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», п.п. 16, 18 «Правил оформлення і видачі паспортів громадянина України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення» оформлення паспорта / проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. На підставі викладеного, з метою врахування інтересів дитини суд вважає, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved