Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом, в якому просить надати дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини, [PERSON], [INFO] через пункти пропуску державного кордону та пункти контролю або через контрольні пункти в'їзду - виїзду вздовж лінії зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, визначених Тимчасовим порядком здійснення контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, затвердженим наказом першого заступника керівника Анти терористичного центру при Службі безпеки України (керівника Анти терористичної операції на території Донецької та Луганської областей) від 12.06.2015 р. №415 ог, у її супроводі, без згоди та супроводу батька - [PERSON]. Позивачка в судове засідання не з'явилася, у наданій суду письмовій заяві позов підтримала, просила справу слухати у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився, у письмовій заяві позов визнав, не надав заперечень проти обставин, викладених у позові, попереджений про наслідки визнання позову, справу просив слухати за його відсутності. Представник орган опіки та піклування в судове засідання не з'явився, про причину неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не надав. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.08.2006 р., який було розірвано 07.10.2010 р. Від спільного подружнього життя мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] На теперішній час позивачка належить до категорії осіб, переміщених з району проведення АТО та проживає з донькою у м. Харкові, в той же час вона планує періодично відвідувати м. Брянка Луганської області, оскільки у вона там народилась і весь час до початку проведення АТО на тій території проживала і працювала, в неї там залишилось житло, яке була вимушена покинути у зв'язку із реальною загрозою життю. Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до п. 5.1.1 Тимчасового порядку в'їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими Постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, інтереси інших осіб, тому визнання позову відповідачем слід прийняти. Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 487,2 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved