Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-17 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, посилаючись на те, що 28 січня 2017 року вона уклала шлюб з відповідачем, який був зареєстрований Уманським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 42. Шлюб між ними було розірвано 24 лютого 2020 року. Від спільного подружнього життя сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з матір`ю. З моменту народження дитини відповідач проживає окремо, за цей час з дитиною бачився декілька разів. Участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, її фізичним, духовним та моральним розвитком не займається. Матеріальної допомоги не надає, хоча за рішенням суду повинен сплачувати аліменти. Загальна сума заборгованості по сплаті аліментів згідно виконавчого листа № 404/6433/17 від 17.01.2018 року (ВП № 55759491), станом на 21.03.2020 року, складає 41255,57 грн. та згідно виконавчого листа № 404/6433/17 від 17.01.2018 року (ВП № 55759808) станом на 01.09.2020 року, складає 50972,50 грн. Відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для здобуття нею освіти. З моменту народження [PERSON] , відповідач приїздив до дитини декілька разів, матеріально ніяк не забезпечував, на прохання приїхати, побачити, пограти з дитиною, він відповідав, що не має часу та можливостей, при цьому конкретно від батька ніяких подарунків на день народження, на Новий рік та взагалі на свята не надходило. Раз на пів року, а то і менше телефонував і то не для того, щоб дізнатися як дитина, а для пред`явлення звинувачень, що позивачка зверталася до виконавчої служби, щоб з нього стягували аліменти. З моменту народження і до теперішнього часу дитина досі не має реєстрації місця проживання, оскільки батько не дає письмової згоди для того, щоб зареєструвати дитину. Позивачка неодноразово зверталася до нього з проханням приїхати та дати дозвіл або якщо не має такої можливості, щоб він звернувся до нотаріуса, який зробить нотаріально посвідчену згоду і направить позивачці поштою. Але у відповідь вона чула одні обіцянки, які продовжуються по теперішній час. На контакт для мирного вирішення якогось питання стосовно дитини, відповідач не іде. З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини позивачка вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав. Позивачка просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] ; визначити місце проживання дитини [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] , судові витрати покласти на відповідача. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та пояснила, що підставою звернення до суду є те, що відповідач не бере участі у вихованні та утриманні своєї дитини, жодним чином не бажає цього робити та не іде ні на які компроміси. Після народження відповідач забрав її та дитину з пологового будинку, побув з ними невеликий час та поїхав до смт Новоархангельськ, щоб владнати свої питання, проте назад не повернувся. Протягом першого року після народження, на її прохання він приїздив до м. Кропивницького, де позивачка проживала разом з дитиною, та допомагав їм. З 2018 року допомоги від відповідача не надходило. Фактично шлюбні відносини між сторонами припинені від моменту народження дитини, проте шлюб позивачка не розривала протягом довгого часу через відсутність можливості. Вимогу позбавлення відповідача батьківських прав мотивувала тим, що на даний час у неї є інша сім`я та людина, яка виховує, утримує дитину, приділяє їй увесь вільний час, любить її та бажає удочерити для створення повноцінної сім`ї. Про відповідача зазначила, що він не приділяє уваги дитині та її розвитку, взагалі не вчиняє ніяких дій по відношенню до дитини. Тому вона не хоче, щоб відповідача та дитину щось зв`язувало, вважає, що дитина йому не потрібна. Вона отримувала подарунки для дитини надіслані поштою, однак не пояснювала дитині від кого вони, оскільки на даний час є людина, яку дитина вважає татом. Про існування біологічного батька дитині не розповідала, тому, що вважає, що цим можна травмувати дитину. Вона може пояснити дитині даний факт, однак впевнена, що відповідач не буде регулярно відвідувати дитину. Гарантує, що людина, яка зараз піклується про її дочку, буде їй батьком, дасть освіту, забезпечить та виховає її. Крім того позивачка впевнена, що якби не звернулась до суду, то відповідач не робив би жодних дій по відношенню до дочки. Відповідач не буде виконувати своїх батьківських обов`язків належним чином. Пояснила, що в ході усної розмови їй стало відомо про те, що відповідач підготував дозвіл на виїзд дочки за кордон, а отже це значить, що йому зовсім не цікаво, як буде розвиватися життя його дочки. Відповідач, в свою чергу, надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому зокрема зазначив, що позивачка висунула до нього дві вимоги щодо того аби позбавити його батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] та визначити місце проживання дитини разом з позивачкою. Позивачка не вказує ні у мотивувальній частині, ні у судовій вимозі, де саме буде (перебувати) постійно проживати дочка. Висунуті позивачкою позовні вимоги він заперечує у повному обсязі. Крім позовних вимог відповідач заперечує обставини, якими позивачка мотивує свої позовні вимоги. Позивачка має юридичну освіту та умисно створює обставини, за яких неможливо правильно підрахувати суму заборгованості по аліментах. Позивачка не відкрила рахунку для зарахування аліментів, тому переводи коштів відповідач робив на її особистий картковий рахунок. Вона наполягала, щоб при банківських переказах коштів він не вказував слово аліменти. В теперішній час відповідач не може надати суду довідку про суми коштів щодо переказів, які зарахував на її особистий рахунок. Відповідач має наступні документи з приводу утворення заборгованості по аліментах. У певний період у нього дійсно не було роботи і відповідно доходів для оплати сум аліментів, передбачених чинним законодавством. Відповідач обговорював ці питання з його матір`ю [PERSON] . Матір виявила бажання допомогти йому з оплатою певних сум. Матір електронними засобами перераховувала невеликі суми-банківські перекази, якими могла йому допомогти. Мама вказувала у транзакціях «Приватбанку», що перераховуються саме аліменти безпосередньо позивачці. Через декілька таких транзакцій позивачка повідомила, щоб [PERSON] такого не робила. Позивачка мотивувала свою відмову отримувати транзакції з відміткою «аліменти», тим що така процедура отримання аліментних виплат впливає на її право отримувати якусь державну допомогу. Щодо того, що відповідач не зустрічається з дитиною, повинен пояснити суду наступне. Відповідач з колишньою дружиною проживають на істотній відстані. Він зазвичай телефонує, що має вихідний і має намір приїхати та побачитись із [PERSON] . Позивачка вже кілька років на кожний дзвінок відповідача пояснює, що є вельми істотні причини і вона не зможе передати відповідачу дитину для зустрічі. Вимоги позивачки у заявленому нею вигляді відповідач не визнає. Відповідач просить прийняти по справі справедливе та законне рішення і відмовити позивачці у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що зустрічався та проживав з позичкою протягом 7 років. Шлюб вони зареєстрували через вагітність. У 2018 році у позивачки з`явилася інша сім`я та чоловік. Останній раз дитину він бачив влітку 2019 року, проте вітав її з днями народження та надсилав їй подарунки поштою. Бажає спілкуватися з дитиною, піклуватися про неї та забезпечувати її по мірі необхідності. Дозвіл на виїзд за кордон надав, тому як вважає, що це буде задля блага дитини, там вона буде проживати у кращих умовах, буде отримувати кращу освіту. Представник служби у справах дітей Головань Тетяна Володимирівна в судовому засіданні посилалася на висновок, відповідно до якого вважала, що відповідача не доцільно позбавляти батьківських прав, проте доцільно визначити місце проживання малолітньої дитини разом з матір`ю. Заслухавши учасників та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного. Ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя. Положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Ч.1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Ч. 1 ст. 165 СК України вказує, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. З цього слідує, що позивачка є належним суб`єктом звернення до суду та звернулась за захистом прав до компетентного суду. Як встановлено в судовому засіданні [INFO] народилась [PERSON] , її батьками вказано позивачку та відповідача (світлокопія свідоцтва про народження серії [NUMBER] ) /а.с.6/. Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24 лютого 2020 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення суду набрало законної сили 26.03.2020 року /а.с.7/. З довідки, виданої комунальним підприємством «Житлово-експлуатаційна організація №4» міської ради міста Кропивницького, вбачається, що позивачка зареєстрована в [ADDRESS] /а.с.8/. З акту, складеного у присутності мешканців за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що своїми підписами вони підтверджують той факт, що [PERSON] , батько доньки [PERSON] , [INFO] , не зареєстрований за даною адресою та не проживає. Не приймає участі у вихованні, розвитку дитини та у матеріальному її забезпеченні. Акт підписано наступними мешканцями: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] /а.с.9/. Відповідно до характеристики, виданою комунальним підприємством «Житлово-експлуатаційна організація № 2» міської ради міста Кропивницького, [PERSON] , 1993 року народження, працює у Комунальному підприємстві «Житлово-експлуатаційна організація № 2» міської ради міста Кропивницького» з 03 серпня 2020 року на посаді юриста. Має вищу освіту. У 2016 році закінчила Національну академію внутрішніх справ за спеціальністю «Правознавство» і здобула кваліфікацію «юриста». Диплом, що засвідчує дану інформацію, виданий 16 вересня 2016 року, серія [NUMBER] . Не одружена, має доньку. Працюючи у Комунальному підприємстві «Житлово-експлуатаційна організація № 2» міської ради міста Кропивницького на посаді юриста, крім безпосередніх обов`язків, пов`язаних із веденням претензійно-позовної роботи, укладання договорів з наймачами та власниками квартир житлового фонду, приймає активну участь в організації роботі на підприємстві. З колегами та клієнтами спілкується ввічливо та підтримує дружні стосунки. Працює старанно та відповідально підходить до виконання завдань, дотримується термінів виконання. Не порушувала правил внутрішнього трудового розпорядку та умов трудового договору. У керівництва підприємства користується довірою. Працює продуктивно, відзначається загальною культурою та високими моральними якостями. Займаній посаді відповідає та гідна призначення на посаду юриста /а.с.12/. Відповідач має заборгованість по сплаті аліментів на утримання як самої позивачки (як дружини), так і дитини, про що свідчать розрахунки заборгованості зі сплати аліментів по ВП №55759491, надані начальником Новоархангельського районного відділу державної виконавчої служби /а.с.13-17,22-25/. Комунальним закладом «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 61 «Гніздечко» комбінованого типу Кіровоградської міської ради» видано характеристику на вихованку дитячого садка «Гніздечко» м. Кропивницького [PERSON] [INFO] , відповідно до якої вона мешкає на період відвідування дитячого садка за адресою: [ADDRESS] . Дитячий садок почала відвідувати з 12.11.2018 року. До дитячого садка адаптувалася швидко. Психофізичний розвиток дитини відповідає віковій нормі. У Софії переважає стійкий позитивний емоційний фон настрою. Дівчинка товариська, доброзичлива, контактна, може здійснювати стійку взаємодію з більшістю дітей в групі. Рівень розвитку основних психічних процесів-сприйняття, пам`яті, уваги, мислення відповідає віковим нормам. Софія - весела, відкрита, дружелюбна дівчинка, адекватно реагує на похвалу і критику. Розуміє що «погано», а що «добре». У дитини сформовано доброзичливе ставлення до близьких їй людей, знайомих, до дітей в групі. Під час бесід про родину чітко називає імена батьків (мама - [PERSON] , тато - [PERSON] , бабуся - [PERSON] , подружка - [PERSON] і т.д.). Особливості характеру - товариська, ласкава, доброзичлива, вразлива. Батьки: [PERSON] та [PERSON] . За період відвідування дитини дитячого садка батько, [PERSON] , в житті дитини та вихованні участі не приймав. [PERSON] у вихованні доньки займає активну позицію, це прихід до садочка та забирання з садочка, відвідування батьківських зборів, відвідування свят та занять. Активно цікавиться вихованням та розвитком дитини, співпрацює з вихователями садочку. Мама часто організовує часи дозвілля дитини - ігри на майданчику, відвідування закладів, спільне проводження часу на природі. Матеріальне забезпечення дитини та оплату рахунків за харчування в дитячому садку мама взяла на себе /а.с.18/. Відповідно до довідки, виданої Комунальним закладом «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №61 «Гніздечко» комбінованого типу Кіровоградської міської ради» 09.09.2020 року за №12 [PERSON] , її донька [PERSON] [INFO] дійсно відвідує дошкільний навчальний заклад № 61 «Гніздечко» з 12.11.2018 року по теперішній час. Батько дитини, [PERSON] , у вихованні дитини не приймає участі. За дитиною не приходить, не відвідує загальносадові та групові заходи, батьківські збори, участі в утриманні дитини не бере /а.с.19/. З довідки, виданої комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1 м. Кропивницького» міської ради міста Кропивницького» 17.09.2020 року №1540/03-20 [PERSON] вбачається, що її дитина [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою [ADDRESS] та перебуває під наглядом медичних працівників АЗПСМ №9 КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1 м. Кропивницького» міської ради міста Кропивницького». Декларація на медичне обслуговування дитини [PERSON] підписана мамою [PERSON] з лікарем-педіатром [PERSON] . Контактує з дільничним лікарем, приводить дитину до медичного закладу для огляду та проведення профілактичних щеплень, здійснює догляд за дитиною під час хвороби мати - [PERSON] . Батько дитини - [PERSON] в поліклініку до лікаря-педіатра не звертався, станом здоров`я дитини [PERSON] не цікавився /а.с.20/. Позивачка на даний час дійсно працює в комунальному підприємстві «Житлово-експлуатаційна організація № 2» міської ради міста Кропивницького» на посаді юриста згідно наказу № 44-К від 29 липня 2020 року (довідка №531 від 10.09.2020 року видана комунальним підприємством «Житлово-експлуатаційна організація №2» міської ради міста Кропивницького» /а.с.21/. З висновку органу опіки та піклування Голованівської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 01.02.2021 року вбачається, що малолітня [PERSON] , [INFO] на даний час проживає разом зі своєю матір`ю [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Батько дитини [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно з актом обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] від 15 грудня 2020 року № 405 на території вказаного помешкання розташований одноповерховий індивідуальний житловий будинок з господарчими будівлями. В будинку створено задовільні умови проживання для сім`ї: кімнати вмебльовані, наявний запас продуктів харчування, присутні засоби особистої гігієни, постільна білизна. Окрема кімната відведена для проживання дитини, де розташоване дитяче ліжко, стіл для занять, комп`ютер та створений куточок для проведення дозвілля дитини. [PERSON] проявляє бажання піклуватися про свою доньку [PERSON] , її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя. З його слів, він бере участь у вихованні та утриманні доньки. [PERSON] має заборгованість у сплаті аліментів, але зобов`язується їх сплатити. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Зі слів батька дитини стало відомо, що його влаштовує ситуація, яка склалася на даний момент і він згодний, щоб його малолітня дитина [PERSON] проживала разом зі своєю матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Питання про визначення місця проживання дитини комісія з питань захисту прав дитини вирішила не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками, права на безперешкодне спілкування з кожним із батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини бралося до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування вважає, що доцільно затвердити висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Не доцільно позбавляти батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Частинами 5 та 6 ст. 19 СК України визначено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд приймає даний висновок органу опіки і піклування оскільки він насамперед відображає інтереси дитини та не суперечить її (дитини) інтересам . Вирішуючи спір, суд зважує на наступні норми матеріального права. Сімейний кодекс України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів. Регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ст. 1 СК України). Відповідно до ч. 1, абз. 3 ч. 2 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. В розумінні ч. 2 ст. 6 СК України малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Ч. 1 ст. 18 СК України визначено, що кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Позивачкою обрано спосіб захисту сімейних прав інтересів: припинення дій, які порушують сімейні права та припинення правовідношення. В ст. 141 СК України наголошується, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. В ст. 150 СК України законодавець закріпив обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Зокрема батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. У відповідності ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. У ст. 155 СК України наголошується, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Частинами 1, 2 та 3 ст. 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Положеннями ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Якщо суд при розгляді справи про позбавлення батьківських прав виявить у діях батьків або одного з них ознаки кримінального правопорушення, він письмово повідомляє про це орган досудового розслідування, який в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України, розпочинає досудове розслідування. В ст. ст. 1, 2, 5 та 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Україною 27.02.1991 року зазначено, що дитиною є кожна людська істота до досягнення 18-річного віку, якщо за законом, застосовуваним до даної особи, вона не досягає повноліття раніше. Держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров`я і народження дитини, її батьків чи законних опікунів або яких-небудь інших обставин. Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини, батьків дитини, законних опікунів чи інших членів сім`ї. Держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов`язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім`ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У ст. ст. 1, 7 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25.01.1996 року, ратифіковано Україною 03.08.2006 року, набрала чинності в Україні 01.04.2007 року, акцентовано, що ця Конвенція застосовується до дітей, які не досягли 18-річного віку. Предметом цієї Конвенції є - у найвищих інтересах дітей - підтримка їхніх прав, надання дітям процесуальних прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосуються. Для цілей цієї Конвенції розгляд судовим органом справ, що стосуються дітей, визнається розглядом сімейних справ, зокрема тих, що пов`язані зі здійсненням батьками своєї відповідальності, наприклад стосовно місця проживання дітей і доступу до них. Під час розгляду справ, що стосуються дитини, судовий орган діє швидко для уникнення будь-яких невиправданих зволікань, а швидке виконання прийнятих рішень повинно бути забезпечене відповідною процедурою. У термінових випадках судовий орган при необхідності має повноваження приймати рішення, які підлягають негайному виконанню. В пунктах 16 та 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 165 СК України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад. З аналізу перелічених норм права слідує, що на суд покладено обов`язок захисту прав та інтересів дитини, створення необхідних умов її розвитку (в разі виникнення спору між батьками), право знати про своїх батьків та користуватися їх турботою, право не бути розлученими з батьками, право на належне піклування з боку батьків, право на проживання з батьками (в разі припинення шлюбних відносин) тобто комплексного захисту їх інтересів. Як встановлено в судовому засіданні та доведено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, сторони у справі перебували у шлюбі, в період якого народилась дитина [PERSON] , пізніше в часі шлюб між сторонами було припинено та малолітня дитина залишалась проживати біля своєї матері, позивачки у справі. Відповідач в свою чергу останній раз спілкувався з власною дитиною влітку 2019 року. Потім, як він стверджував у судовому засіданні, позивачка почала чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною. Позивачка не спростувала в судовому засіданні належними доказами твердження позивача з приводу вчинення перешкод відповідачу на побачення з дитиною, а тільки з суб`єктивної точки зору вказувала, що є інша особа, яка гідна бути батьком, а відповідача слід позбавити батьківських прав щодо малолітньої дитини, при цьому не враховуючи об`єктивних обставин, які обґрунтував відповідач з приводу неможливості бачитись з дитиною та сплати аліментів на її утримання. Суд не приймає до уваги акт від 10.09.2020 року, підписаний зазначеними в ньому особами, оскільки він є недопустимим доказом та не може сам по собі відтворювати обставини, які б переконливо вказували на те, що відповідач не приймає участі у вихованні, розвитку дитини та у її матеріальному забезпеченні, зазначене може бути встановлено відповідним висновком органу опіки і піклування. Крім того позивачка в ході підготовчого та судового засідання не клопотала перед судом про виклик зазначених в акті осіб в якості свідків та допиту їх в судовому засіданні. Надані позивачкою суду докази щодо наявності заборгованості по аліментам, невідвідування дитини в дитячому садочку та звернення до лікаря з приводу стану здоров`я дитини суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів приходить до висновку, що заборгованість по аліментам утворилась у відповідача у зв`язку з тим, що він не мав постійної роботи та не мав відповідних доходів, хоч частково і намагався погашати заборгованість по аліментам /а.с.38,39/. Щодо не відвідування дитини в дитячому садочку та з`ясування у лікаря про стан здоров`я дитини суд вказує на те, що відповідачу не відомо було, в якому садочку знаходиться дитина та в якого лікаря вона проходить лікування, оскільки мати, позивач у справі, не доводила йому зазначеного. Суд категорично не погоджується з думкою позивачки, що інша особа може замінити малолітній дитині рідного біологічного батька, що вона буде проявляти до дитини аналогічні почуття, як рідний батько, хвилюватися за дитину, наповняти її духовний світ, дати належне виховання, наповняти її життя гармонією та спокоєм, належною самооцінкою, підтримкою, порадою, заохоченням, впевненості в житті, прагнення до найкращого, тощо. Зазначені судом риси в більшості випадків притаманні біологічним батькам. Також суд акцентує увагу, що відповідач в судову засіданні наполегливо вказував, що бажає піклуватись про дитину, але позивачка цьому перешкоджає, що саме по собі вказує на його позитивні наміри, щодо своєї дитини. Разом з тим суд звертає увагу відповідача у справі, що для гармонійного, фізичного розвитку дитини, її навчання потрібні кошти, і не є припустимим наявність заборгованості з аліментів на утримання дитини, з цього приводу суд констатує, що відповідач найближчим часом повинен вжити заходів з приводу належного працевлаштування та найбільш швидкого погашення заборгованості по аліментам та в подальшому не допускати її. Крім того відповідач повинен розуміти, що він повинен додатково приймати участь у витратах на дитину, а саме на розвиток, відпочинок, лікування (в разі необхідності), а не перекладати цей тягар на позивачку. Також відповідач повинен більш наполегливо вчиняти дії з приводу забезпечення гармонійного розвитку своєї дитини. Також суд визнає позитивним вчинком відповідача, який вчинений в інтересах дитини - це надання дружині дозволу на виїзд за кордон, на думку суду, це здійснено виключно в інтересах дитини та для її майбутнього блага. Ст. 164 СК України містить вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав, разом з тим суд відмічає, що несплата аліментів не може, окремо у разі відсутності підстав передбачених у зазначеній статті бути підставою для позбавлення батьківських прав. Позбавлення батьківських прав виступає на думку суду насамперед, як спосіб захисту прав і інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав виступає, як санкція за протиправну, аморальну поведінку батьків по відношенню до власної дитини, яку можна вважати юридичною відповідальністю. З огляду на вмотивоване суд приходить до висновку, що на момент розгляду справи відсутні всі правові підстави визначені у ст. 164 СК України щодо позбавлення відповідача батьківських прав стосовного його малолітньої дитини, а тому у задоволенні позовної вимоги про позбавлення батьківських прав відповідача слід відмовити. Щодо позовної вимоги про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, позивачкою у справі, суд враховує наступне. Частинами 1, 2, 4, 7 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані поважати дитину. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Згідно ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування. Частини 2 та 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» наголошують на тому, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно частин 1 та 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» вказує на те, що батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Судом враховується, що мати дитини, позивачка у справі, має роботу, належні матеріально-побутові умови, має можливість утримувати дитину, проживання малолітньої дитини біля позивачки буде найбільш ефективним щодо її фізичного, духовного та культурного розвитку, належного виховання та утримання. Проживання малолітньої дитини біля позивачки на думку суду буде відповідати її інтересам. З огляду на вмотивоване позовна вимога про визначення місця проживання дитини підлягає задоволенню. За зазначених обставин суд приходить до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову з наведених мотивів. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню пропорційно до задоволених вимог витрати, понесені нею при зверненні до суду (сплачений судовий збір). На підставі наведеного та

Outcome: partial