Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], щомісячно 1000 грн., починаючи з дня подачі позовної заяви, до досягнення дочкою повноліття; аліменти на її утримання в розмірі 700 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви, до досягнення дочкою трирічного віку; а також стягнути з відповідача судові витрати на користь держави. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що з відповідачем по справі вони являються батьками [PERSON], [INFO]. В шлюбі сторони перебувають з 03.08.2013 року. Наразі з відповідачем сімейних стосунків не підтримують, проживають окремо. Дитина проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. За весь час окремого проживання з відповідачем останній лише інколи надавав на утримання дитини кошти. Відповідач не має постійного місяця роботи і сталого заробітку. Позивачка даний час не працює, отримує лише соціальну виплату по догляду за дитиною. На її пропозицію домовитись з відповідачем про його участь в утриманні дитини та її утриманні відповідач не реагує. Крім дочки [PERSON], у відповідача інших утриманців немає. Позивач в позовній заяві зазначила, що позовні вимоги підтримує повністю, зявитись в судове засідання не має можливості. Дану заяву просила розглянути у її відсутність. Відповідач в судове засідання не зявився. Його представник за довіреністю [PERSON] подала письмові заперечення, в яких пояснила, що [PERSON] знаходиться на даний час в м. Москва Російської Федерації на тимчасових заробітках. Відповідач матеріально підтримує дитину та дружину в добровільному порядку пересилає на рахунок позивача по 500-700 грн. щомісячно. Крім цього, відповідач матеріально підтримує своїх непрацездатних батьків (мати - інвалід 3-ої групи, батько пенсіонер). Сума, яку просить позивач стягувати з відповідача щомісячно на утримання дитини і її утримання є непосильною для відповідача. Тому представник визнала позовні вимоги частково і просила суд стягувати з відповідача на утримання дитини 500 грн. щомісячно, а на утримання дружини 200 грн. щомісячно. В решті позовних вимог просила відмовити. У звязку з неможливістю явки в судове засідання, просила розглянути справу у її відсутність. Суд вважає, що позов належить задовольнити частково враховуючи таке. Згідно ст. 180 СК України - батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; ст. 182 ч.1 СК України - при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника та одержувача аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків,дочки, сина; інші обставини, які мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 75 Сімейного кодексу дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного та згідно ч. 1 ст. 80 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Крім того, в ст. 84 Сімейного кодексу України зазначено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом. Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. В судовому засіданні з матеріалів справи встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про шлюб, сторони в шлюбі з 03.08.2013 року (а.с.3). Сторони являються батьками [PERSON], [INFO] (а.с.4). Дитина проживає з позивачем (а.с.5). Відповідач, перебуваючи в м. Москва Російської Федерації, уповноважив свою мати [PERSON] бути його представником в суді (а.с.23). Відповідач проживає з батьками (а.с.26). Мати відповідача є інвалідом 3-ої групи, а батько пенсіонер (а.с.24). 28.04.2015 року відповідача було звільнено за власним бажанням (а.с.25). [PERSON] не зареєстрований в Жмеринському міськрайонному центрі зайнятості (а.с.27). Оцінюючи вищеперераховані докази відповідно до вимог ст.212 ЦПК України, суд у відповідності із ст.ст.58, 59 ЦПК України вважає їх належними і допустимими, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування та одержані у встановленому законом порядку. При визначенні розміру аліментів судом враховано, що позивачка знаходиться у скрутному матеріальному становищі, не працює, доходів на утримання малолітньої дочки не вистачає, наполягає на стягненні аліментів в твердій грошовій сумі. Стан здоровя платника аліментів задовільний, інших неповнолітніх дітей у нього не має. Судом враховано те, що відповідач не має постійного місця роботи, тобто його дохід є нерегулярним та мінливим, є працездатною людиною, може працювати, він згоден надавати матеріальну допомогу на дитину та дружину. Суд часткового приймає заперечення представника відповідача в частині того, що [PERSON] не може сплачувати аліменти вказані позивачкою у позовній заяві, однак розмір який згоден платити відповідач, а саме 500 грн. на дитину є не достатнім для забезпечення необхідних умов життя дитини і буде суперечити її інтересам, виходячи із встановлених обставин справи. Обставин, які б доводили необхідність звільнення його від обовязків утримувати дитину та дружину, судом не встановлено. Враховуючи зазначене, суд вважає, що відповідач [PERSON] зобовязаний та може надавати на утримання дитини аліменти в розмірі 800 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. [PERSON] сума є обґрунтованою, достатньою, законною та такою, що відповідає потребам дитини на даний час. Встановлений даним рішенням суду розмір аліментів на утримання дитини, буде гарантією прав дитини, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини. Проживання батьків окремо від дитини не повинно впливати на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Суд звертає увагу, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також зобов'язані забезпечити необхідні умови життя, навчання та виховання дитини, готувати її до самостійного життя, на що, в тому числі, необхідні й фінансові витрати. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України. Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сімя, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (частина 7 статті 7 СК України). Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Тому суд,

Outcome: partial