Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-29 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відділу ДВС Роздільнянського міжрайонного управління юстиції в Одеській області про звільнення майна з під арешту , посилаючись на те , що 03 жовтня 2008 року позивачка уклала з [PERSON], який на час укладення договору був директором Фірми «Одеса-Бласко» МПП договір купівлі-продажу адміністративної будівлі, що знаходиться за адресою : [ADDRESS] загальною площею 54,84 кв.м. Право власності на дану будівлю зареєстровано БТІ згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 09.10.2009 року, номер витягу : 24087521. В цей же день, 03 жовтня 2008 року позивачка уклала договір купівлі-продажу земельної ділянки з Фірмою «Одеса-Бласко» мале приватне підприємство площею 0.0087 га, на якій розташована зазначена будівля, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в Державному реєстрі правочинів за № 5111. Зазначена земельна ділянка площею 0,0087 га є складовою частиною земельної ділянки загальною площею 0,9710 га, розташованою за адресою [ADDRESS], яка була надана для обслуговування виробничих будівель виноконсервного заводу Фірмі «Одеса-Бласко» МПП. При цьому, на Державному акті на право власності на дану земельну ділянку, серія ОД №049440 нотаріусом був зроблений запис, що за договором купівлі-продажу, посвідченим 03.10.2008 року за реєстром 5111 продано земельну ділянку площею 0,0087 га. Для оформлення державного акту на право власності на земельну ділянку позивачка звернулася до відділу Держземагенства у Іванівському районі для надання витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, та довідалася, що 27.07.2012 року в.о.начальником відділу Державної виконавчої служби Іванівського районного управління юстиції Ковальчук І.В. був накладений арешт на загальну земельну ділянку загальною площею 0,9710 га, що розташована за адресою [ADDRESS] Державний акт на право власності на земельну ділянку Серії ОД №49440, кадастровий номер 5121855100:02:001:0007, що належить Фірмі «Одеса-Бласко» МПП, без врахування того факту, що 0,0087 га цієї ділянки на момент арешту перебувало у власності позивачки на підставі договору купівлі-продажу від 03.10.2008 року, який є чинним і ніким не оскаржується. Таким чином, державною виконавчою службою не було взято до уваги той факт, що частина земельної ділянки, на яку накладено арешт не належить боржнику Фірмі «Одеса-Бласко» МПП, що чітко вбачається з надпису на Державному акті на право власності на землю, зробленому нотаріусом. Накладення арешту на частину земельної ділянки, яка є власністю позивачки , перешкоджає їй реалізувати право на розпорядження майном. На звернення позивачки до Іванівського відділу Державної виконавчої служби щодо звільнення земельної ділянки з-під арешту їй було відмовлено. На час розгляду справи майно позивачки перебуває під арештом, який державний виконавець відмовляється скасувати, що й стало приводом звернення до суду з відповідною позовною заявою. Позивачка у судове засідання надала заяву про слухання справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала . Представник відповідача у судове засідання з'явилася та пояснила суду , що ознайомившись з матеріалами справи на даний час позовні вимоги вона визнає, оскільки із документів вбачається, що арешт дійсно накладений на земельну ділянку площею 0,0087 га, що розташована за адресою : [ADDRESS] та є складовою частиною земельної ділянки загальною площею 0,9710 га для обслуговування виробничих будівель вино консервного заводу, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ОД №049440, кадастровий номер земельної ділянки 5121855100:02:001:0007, на якій знаходиться нерухоме майно позивачки, а саме адміністративна будівля загальною площею 54.84 кв.м помилково, оскільки ця частина земельної ділянки перебуває у власності іншої особи, яка не має відношення до зобов'язань в забезпечення яких накладено арешт на всю земельну ділянку, але на час накладення арешту про ці обставини державному виконавцю відомо не було , тому на час накладення арешту державний виконавець діяв відповідно до закону. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, докази по справі, з урахуванням положень ст. 60 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ст. 11 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказі в сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом відповідно до поданих позивачкою документів встановлено, що 03 жовтня 2008 року позивачка уклала з [PERSON], який на час укладення договору був директором Фірми «Одеса-Бласко» МПП договір купівлі-продажу адміністративної будівлі, що знаходиться за адресою : [ADDRESS] загальною площею 54,84 кв.м. Право власності на дану будівлю зареєстровано БТІ згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 09.10.2009 року, номер витягу : 24087521. В цей же день, 03 жовтня 2008 року позивачка уклала договір купівлі-продажу земельної ділянки з Фірмою «Одеса-Бласко» мале приватне підприємство площею 0.0087 га, на якій розташована зазначена будівля, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в Державному реєстрі правочинів за № 5111. Зазначена земельна ділянка площею 0,0087 га, розташована за адресою: [ADDRESS] була складовою частиною земельної ділянки загальною площею 0,9710 га, розташованою за адресою [ADDRESS], яка була надана для обслуговування виробничих будівель виноконсервного заводу Фірмі «Одеса-Бласко» МПП. При цьому, на Державному акті на право власності на дану земельну ділянку, серія ОД №049440 нотаріусом був зроблений запис, що за договором купівлі-продажу, посвідченим 03.10.2008 року за реєстром 5111 продано земельну ділянку площею 0,0087 га, . Для оформлення державного акту на право власності на земельну ділянку позивачка звернулася до відділу Держземагенства у Іванівському районі для надання витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, та довідалася, що 27.07.2012 року в.о. начальником відділу Державної виконавчої служби Іванівського районного управління юстиції Ковальчук І.В. був накладений арешт на загальну земельну ділянку загальною площею 0,9710 га, що розташована за адресою [ADDRESS], Державний акт на право власності на земельну ділянку Серії ОД №49440, кадастровий номер 5121855100:02:001:0007, що належить Фірмі «Одеса-Бласко» МПП, що підтверджується постановою від 27.07.2012 року, без врахування того факту, що 0,0087 га цієї ділянки на момент арешту перебувало у власності позивачки на підставі договору купівлі-продажу від 03.10.2008 року, який є чинним і ніким не оскаржується. Представником відповідача зазначені обставини визналися, та було суду роз'яснено підстави накладення арешту в цілому, при цьому відповідачка визнала, що даний арешт на земельну ділянку площею 0,0087 га, що розташована за адресою : [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 03 жовтня 2008 року накладений безпідставно. У відповідності із ст. 60 закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту. Згідно зі статтею 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Згідно з ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. У відповідності зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна на законних підставах може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено та підтверджено належними та допустимим доказами, ті обставини , що майно з якого просить зняти арешт позивачка належить їй на праві приватної власності, але позивачка не може реалізовувати свої права щодо володіння та розпорядження даним майном, так як на нього був помилково накладений арешт, щодо помилково накладеного арешту було підтверджено і відповідачем по справі та вбачається, що відповідно до викопіровки земель наданої позивачем земельна ділянка розміром 0,0087 га до земель фірми «Одеса-Бласко» не відноситься. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов про зняття арешту з нерухомого майна необхідно задовольнити, оскільки даний арешт був накладений безпідставно та порушує право власності позивачки.

Outcome: approved