Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, в обґрунтування якого вказала, що шлюб між нею та відповідачем було зареєстровано 21.11.2014 року виконавчим комітетом Любимівської сільської ради Вишгородського району Київської області, актовий запис №2. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені з березня 2015 року, з того часу сторони остаточно мешкають окремо, не ведуть спільного господарства. Позивачка просила шлюб розірвати з причин відсутності порозуміння у сімї, довіри, різних поглядів на життя, у звязку із чим між подружжям виникло повне непорозуміння один одного. Також позивачка просить стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] у розмірі 2000 гривень, щомісячно до досягнення ними повноліття, починаючи з моменту подання позовної заяви, обґрунтовуючи це тим, що щомісячно необхідно оплачувати витрати на навчання дітей, витрачати кошти на їх оздоровлення, ліки, харчування та одяг, враховуючи також ту обставину, що молодша дитина є інвалідом, тому саме сума у розмірі 2000 гривень є мінімально необхідною для утримання дітей. Також просила стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати. У судовому засіданні позивачка підтримала заявлені позовні вимоги в частині розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей та просила їх задовольнити у повному обсязі. В частині стягнення судових витрат, від стягнення з відповідача витрат повязаних зі сплатою судового збору відмовилась, в частині витрат на правову допомогу просила їх поділити порівну між ними. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав, а саме не заперечував щодо вимог по розірванню шлюбу між ним та позивачкою, стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 гривень не заперечував, а також погодився з приводу того щоб з нього було стягнуто 250 гривень за складання позовної заяви. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що уточненні позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя i збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 21.11.2014 року, який зареєстровано Виконавчим комітетом Любимівської сільської ради Київської області, актовий запис № 2. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO]( а с.9), та [PERSON], [INFO] (а.с.10), які на теперішній час мешкають з позивачкою, згідно довідки наданої Любимівською сільською радою, а саме за адресою: с.Любимівка, вул.Радгоспна, 20 (а.с.8) . Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені з березня 2015 року, подальше подружнє життя та збереження сімї є неможливим, сторони втратили почуття любові та поваги один до одного, сімя розпалась з причини постійних сварок, різних поглядів на життя, відсутності порозуміння між подружжям. Враховуючи вищевикладене та те, що позивачка продовжує наполягати на розірванні шлюбу суд, враховуючи стійке волевиявлення направлене на розірвання шлюбу з відповідачем та обставини справи, вважає за необхідне задовольнити заявлені позовні вимоги та розірвати шлюб, укладений між сторонами. Спір про майно відсутній. Шлюб сторони розривають вперше. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярній, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У судовому засіданні відповідач пояснив, що на теперішній час він офіційно не працевлаштований, має нерегулярний мінливий дохід, дані обставини у судовому засіданні не заперечувались позивачкою. Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» прожитковий мінімум на дитину у віці з 06 років до 18 років, встановлений на 2015 рік, станом на 17.08.2015 року, у розмірі 1286 гривень. У звязку із тим, що відповідач є дієздатним, на утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних батьків не має, добровільно матеріальну допомогу дітям надавав у вигляді придбання побутової техніки, взуття, але у мінімальному розмірі, суд вважає за необхідне стягнути з нього аліменти на утримання неповнолітніх дітей. Враховуючи матеріальне становище відповідача, його пояснення з приводу того, що він не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання дітей у розмірі по 1000 гривень на кожну, а також те, що згідно ст. 141 СК України мати, батько дитини мають рівні права та обовязки щодо утримання дитини, суд вважає, що з відповідача на користь позивачки на утримання їх неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], необхідно стягнути аліменти у твердій грошовій сумі, що складає більше половини від встановленого законодавством прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, а саме у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень, але не менш 30% від прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 23.11.2015 року. Відповідно до ч.2 ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 250 гривень, згідно вимог позивача. Відповідно до ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: approved