Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-27 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що 04.09.2011 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Нетішинського міського управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис №226. Від шлюбу у них є малолітня дочка [PERSON], [INFO]. Позивачка просить розірвати шлюб посилаючись на те, що протягом останніх років стосунки між сторонами погіршились, вони втратили взаєморозуміння та повагу одне до одного на ґрунті чого в їх сімї часто виникали сварки. Вже тривалий час вони проживають окремо, шлюбні стосунки не підтримують, їх сімя фактично припинила своє існування. Позивачка в судове засідання подала заяву в якій просила розгляд справи проводити у її відсутності. У відповіді на відзив зазначила, що впродовж спільного сімейного життя вона та відповідач постійно конфліктували з приводу обовязку відповідача утримувати сімю. Збереження сімї на думку позивачки є неможливим, оскільки з 2015 року вони проживають окремо, спільного побуту не ведуть. Відповідач будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не зявився. У відзиві на позовну заяву зазначив, що перебуває з позивачкою у зареєстрованому шлюбі від якого у них є дочка [PERSON] В червні 2015 року вони припинили спільне проживання, ведення спільного господарства та сімейного бюджету. Позивачка безвідповідально ставилася до обовязків по вихованню дитини і як результат, 01.06.2017 року Нетішинським міським судом Хмельницької області прийнято рішення про визначення місця проживання дитини з батьком. Відповідач вказує на те, що підставою розірвання шлюбу є подружня зрада позивачки та її бажання створити нову сімю. 28.03.2018 року до суду надійшла заява представника відповідача про розгляд справи у відсутності сторони відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Відповідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії І-СГ №330047 сторони по справі зареєстрували шлюб 04.09.2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Нетішинського міського управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис №226. Також судом встановлено та підтверджується сторонами, що з червня 2015 року вони проживають окремо, подружні стосунки не підтримують, спільного побуту не ведуть. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння та повага один до одного, їх сімя фактично розпалася, а шлюб існує формально. Крім того жодна із сторін не клопоталася про надання строку на примирення. Спір про визначення місця проживання дитини вирішено рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 01.06.2017 року. При прийнятті рішення суд враховує, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Розірвання шлюбу не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси сторін чи інших осіб, у тому числі права та інтереси дитини, оскільки проживання дитини в сім'ї, де відсутні любов, злагода, взаєморозуміння і взаємоповага, є сварки і взаємна неприязнь між батьками, гірше впливають на дитячу психіку, ніж проживання дитини з одним із батьків, і примус батьків до спільного проживання всупереч їх волі та обставинам, що склалися, приведе до порушення прав дитини на належні умови життя, що є важливішим, ніж збереження шлюбу батьків. З огляду на викладене вище, суд не вбачає підстав для вжиття заходів щодо примирення сторін та приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, являється порушенням їх права на повагу до сімейного життя, що розцінюється судом як таке, що має істотне значення, а тому приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Згідно вимог ст.ст.133, 141 стягненню з відповідача на користь позивачки підлягають 640 гривень витрат понесених на оплату судового збору. Відповідно до ст.ст. 105, 109, 110, 112-114 Сімейного кодексу України, ст.ст. 12, 13, 81, 133, 141, 258-259, 265 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved