Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом мотивуючи тим, що їй на праві власності належить земельна площею 3,2272 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Гвинтівської сільської ради, право власності на яку посвідчено державний акт серії СМ №113606. Однак, коли вона захотіла передати цю земельну ділянку в оренду, встановила, що оригінал вказаного державного акту було втрачено і отримати його дублікат вона також не спроможна. Просила визнати за нею право власності на зазначену земельну ділянку. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] заявлені вимоги підтримав і в своїх поясненнях підтвердив обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача Гвинтівської сільської ради в задоволенні заяви не заперечував, просив справу розглядати без його участі, про що надав до суду листа. Вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21 червня 2007 року, відповідно до розпорядження голови Буринської районної державної адміністрації від 26.04.2004 року №175, позивачці було видано державний акт серії СМ №113606 на право власності на земельну ділянку площею 3,2272 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Гвинтівської сільської ради Буринського району Сумської області, який був зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №0110762700574 (а.с.6). Відповідно до ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.317 цього Кодексу власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] не може належним чином здійснювати своє право власності щодо зазначеної земельної ділянки, оскільки оригінал правовстановлюючого документу на неї - Державний акт серії СМ №113606, було втрачено, а отримати дублікат зазначеного документу вона не спроможна, що вбачається з показів представника позивачки, оголошення про втрату державного акта опублікованого в газеті «Рідний край» №58 (10829) за 30.06.2016 року та листом відділу Держгеокадастру у Буринському районі Сумської області (а.с.7,18). Між тим належність даної земельної ділянки позивачці у суду сумнівів не викликає. Зокрема, ця обставина підтверджена витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, відповідно до яких останній на праві власності належать земельні ділянки площею 2,1488 га з кадастровим номером 5920982400:02:002:0182, площею 0,5559 з кадастровим номером 5920982400:01:001:0171 та площею 0,5226 га з кадастровим номером 5920982400:01:001:0511, цільове призначення яких ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та які згідно Державного акту серії СМ №113606 від 21.06.2007 року були зареєстровані за [PERSON] , що вбачається також і з архівної довідки (а.с.8-17). Позивачка звернулася до відділу Держгеокадастру у Буринському районі Сумської області з проханням видати їй новий державний акт, на що отримала відмову, що підтверджується листом відділу Держгеокадастру а.с.(7). Статтею 131 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Згідно ч.1 ст.126 цього Кодексу, право власності, користування земельною ділянкою оформляється відповідно до закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку виданих до 1 січня 2013 року; рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує його право власності. Таким чином з огляду на зміст зазначених норм матеріального права та їх аналізу, враховуючи, що позивачка має право на земельні ділянки, але не може скористатись ними в повному обсязі, шляхом здачі їх в оренду, суд приходить до висновку про обґрунтованість її вимог, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved