Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-28 00:00:00

Позивачка звернулась з позовом до відповідача про надання на їй дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон на постійне місце проживання з матір`ю. Позивачка в обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона офіційно перебуває в шлюбі з відповідачем [PERSON] . Проте, останнім часом вони проживають окремо, так як у відповідача є інша цивільна дружина. [INFO] в даному шлюбі народилася одна дитина: [PERSON] , яка проживає разом з матір`ю в Чеській республіці. Дитина відвідує закордоном дитячий садок, розмовляє чеською мовою, має посвідку на легальне проживання в Чеській республіці (тривалий побут). Приїхавши в Україну до родичів на літні канікули, у позиваки закінчився строк дозволу батька на вивезення дитини за кордон. Батько у зв`язку з неприязними відносинами з позивачкою відмовляється надати такий дозвіл на вивезення дитини за кордон. Позивачка змушена поїхати на роботу до Чеської республіки, а дитина залишилася в Україні, що для дитини є великим стресом залишитися без матері і не розуміючи в достатньому обсязі української мови. За таких обставин позивачка змушена звернутися до суду з позовом про визначення місця проживання дитини з матір`ю за кордоном та надання дозволу на виготовлення необхідних документів для вивезення дитини за кордон без згоди батька. На даний час позивачка офіційно працевлаштована в Чеській Республіці, має житло та хоче забрати дитину з собою, де дитина народилася і проживає, але у зв`язку із закінченням дозволу на вивезення дитини за кордон не може туди повернутися. За місцем проживання позивачка характеризується виключно позитивно. Між матір`ю та дитиною налагоджено тісний психологічний взаємозв`язок. Виходячи з наведених у заяві обставин позивачка просила суд ухвалити рішення про задоволення позову. В судове засідання представник позивачки [PERSON] - [PERSON] подала заяву про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги підтримує повністю та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Про день час та місце розгляду повідомлявся належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті судової влади України (Хустський районний суд, від 08.07.2020 року) про його виклик до суду та направленням судової повістки рекомендованим листом, однак про причини неявки суд не повідомляв. Відзиву на позов відповідачем не подавалось. Представник служби у справах дітей Хустської районної державної адміністрації Вовчок М.В. подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, підтримала висновок органу опіки та піклування від 29.05.2020 року. У відповідності до ст.280 ЦПК України, суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів. З врахуванням наведеного, та у відповідності до порядку, визначеного ст. 223 ч. 4, ст. 247 ч. 2 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи суд дійшов до висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав. Як вбачається із матеріалів справи, позивачка офіційно перебуває в шлюбі з відповідачем [PERSON] . Проте, останнім часом вони проживають окремо, так як у відповідача є інша цивільна дружина. [INFO] в даному шлюбі народилася одна дитина: [PERSON] , яка проживає разом з матір`ю в Чеській республіці. Дитина відвідує закордоном дитячий садок, розмовляє чеською мовою, має посвідку на легальне проживання в Чеській республіці (тривалий побут). Приїхавши в Україну до родичів на літні канікули, у позиваки закінчився строк дозволу батька на вивезення дитини за кордон. Батько у зв`язку з неприязними відносинами з позивачкою відмовляється надати такий дозвіл на вивезення дитини за кородон. Позивачка змушена поїхати на роботу до Чеської республіки, а дитина залишилася в Україні, що для дитини є великим стресом. На даний час позивачка офіційно працевлаштована в Чеській Республіці, має житло та хоче забрати дитину з собою, де дитина народилася і проживає, але у зв`язку із закінченням дозволу на вивезення дитини за кордон не може туди повернутися. Згідно висновку органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини з матір`ю закордоном та надання дозволу на виготовлення документів без згоди батька від 29.05.2020 року №01-31/668 - у ході засідання було вирішено надати [PERSON] дозвіл на виготовлення документів [PERSON] , [INFO] без згоди батька. За змістом положень ст.ст. 141, 150-152, 155, 157 СК України, батьки мають рівні права і обов`язки щодо дитини, зобов`язані забезпечити її належні виховання, розвиток, матеріальне забезпечення, за загальним правилом питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Фізична особа здійснює особисті немайнові права самостійно, в інтересах малолітніх, неповнолітніх фізичних осіб, які за віком не можуть самостійно здійснювати свої особисті немайнові права, їхні права здійснюють, зокрема, батьки (ст. 272 ч. 1 ЦК України). Із указаними нормами кореспондуються положення ст. 313 ЦК України, відповідно до яких фізична особа має право на свободу пересування (ч.1), фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними (ч. 3), фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом (ч. 4); аналогічні положення ст. 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» (Закон № 3857-XII). Конкретний порядок оформлення документів для виїзду дитини за кордон, перетинання дитиною державного кордону України врегульований Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими Постановою КМ України від 27.01.1995 № 57 (Правила). Порядком оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм, його тимчасового затримання та вилучення, затвердженого Постановою КМ України від 07.05.2014 № 152 (Порядок). Ці нормативні акти в сукупності та з урахуванням запровадження з 01.01.2015 видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон також особам, які не досягли 16-річного віку (п. 3 Постанови КМ України від 07.05.2014 № 152, п.п. 1 3 Порядку), передбачають, що: кожен громадянин України має право на отримання паспорта для виїзду за кордон, такий паспорт оформляється особам, які не досягли 16-річного віку, на чотири роки на підставі заяви-анкети одного з батьків (якщо батьки не перебувають у шлюбі - на підставі заяви-анкети того з батьків, з ким проживає особа) (п.п. 2, 3, 20 пп. 2 Порядку); виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску, а без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, у разі пред`явлення рішення суду чи його нотаріально засвідченої копії про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків (п. 4 пп. 1, пп. 2 абз. 9 Правил). Законодавством передбачена необхідність подання у пункті пропуску через державний кордон України належно оформленого доказу надання згоди тим з батьків, який не супроводжує дитину, на виїзд дитини за кордон у конкретну країну та в конкретний проміжок часу, а у випадку відсутності такої згоди подання відповідного рішення суду про надання дозволу на виїзд дитини за кордон. Законодавчих підстав для обмеження права дитини та матері, яка діє в інтересах дитини, на оформлення відповідних документів немає, таке право підлягає захисту судом, зокрема, і від безпідставних та необґрунтованих заборон щодо цього одним з батьків дитини (ст.ст. 274, 275 ЦК України). Реалізація дитиною права на отримання вищевказаного паспорта сама по собі не може розглядатися як порушення прав відповідного з батьків, оскільки щодо перетинання дитиною державного кордону України встановлена інша процедура, яка передбачає дотримання сімейних прав того з батьків, хто проживає окремо від дитини, а за наявності відповідних підстав вирішення спору судом. Конвенцією ООН про права дитини від 20.11.1989 року (чинна для України з 27.09.91 р.) передбачено в пункті 1 статті 3, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. З врахуванням обставин справи та встановлених доказів, а також враховуючи інтереси неповнолітньої дитини та забезпечення умов для її оздоровлення, відпочинку та культурного розвитку, суд вважає за можливе позовні вимоги позивачки задовольнити. Питання розподілу судових витрат сторонами не ставилось.

Outcome: approved