Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-06 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, уточнивши позовні вимоги в січні 2019 року, до відповідача про стягнення аліментів посилаючись на те, що в сторін [INFO] народилась донька [PERSON] та [INFO] народився син [PERSON] . На час народження дітей, вони з відповідачем не перебували в зареєстрованому шлюбі, однак відповідач записаний батьком дітей. Відповідач з 2015 року почав проживати окремо. Діти проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні. Вона не працює, оскільки доглядає за дітьми. Відповідач є працездатною особою, інших осіб, яких за законом, він мав би утримувати, у нього немає. Відповідач ухиляється від свого обов`язку по утриманню дітей, не цікавиться їх здоров`ям, не піклується про їх фізичний, духовний та моральний розвиток. Діти, з метою визначення своїх життєвих пріоритетів та вмінь, відвідують різні курси та гуртки, які оплачує вона. Так, донька відвідує школу танців та фітнесу, курси « Живопису та графіки », син є членом Чернівецької федерації Карате-до клуб «Bushido», відвідує ДНЗ №43 «Вербиченька» і школу танців та фітнесу. Додаткові витрати на доньку, які вона може довести, становлять 1050 грн., а додаткові витрати на сина становлять 2692,26 грн., а тому відповідач зобов`язаний також оплачувати половину зазначених витрат. А тому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі по 2027 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також додаткові витрати на доньку в сумі 525 грн. та додаткові витрати на сина в сумі 1346,13 грн. щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Позивачка та її представник в судовому засіданні позов підтримали і в своїх поясненнях підтвердили обставини, викладені в позовній заяві та в заяві про уточнення позовних вимог. В останнє судове засідання не з`явились, від представника надійшла заява, в якій вона просить розглянути справу в їх відсутність. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково з підстав, викладених у відзиві на позов. Відповідач доповнив, що не заперечує щодо стягнення з нього аліментів на утримання доньки, однак просив відмовити в стягненні з нього додаткових витрат на дітей, а також аліментів на сина, оскільки син на даний час проживає з ним. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій суміза вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 2 ст.184 СК України, розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Разом з тим, частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що сторони з 1990 року по 1999 рік перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.88). Під час перебування у фактичних шлюбних відносинах, у сторін народились двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.7-8), які зареєстровані та проживають з позивачкою в квартирі [ADDRESS] (а.с.117). Суд вважає, що посилання відповідача на те, що син проживає з ним і тому він не повинен сплачувати аліменти на утримання сина є безпідставним, оскільки рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14.11.2019 року, яке залишено без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 06.02.2020 року, визначено місце проживання дітей [PERSON] та [PERSON] з матір`ю [PERSON] , вирішено відібрати від [PERSON] малолітнього [PERSON] та негайно повернути малолітню дитину матері [PERSON] , тобто відповідач умисно не виконує рішення суду та не повертає малолітнього сина [PERSON] позивачці. Згідно з ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Крім того, посилання відповідача на те, що з позивачки на його користь стягуються аліменти на утримання сина є безпідставним, оскільки ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23.03.2020 року судовий наказ від 04.07.2019 року, яким стягнуто з позивачки аліменти на користь відповідача на утримання сина [PERSON] , скасовано та відмовлено [PERSON] у видачі судового наказу. Як вбачається з копії Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.16-21, 100), відповідач [PERSON] є фізичною особою-підприємцем та отримує доходи, що підтверджується копією довідки про доходи від 21.06.2017 року (а.с.92), копіями податкових декларацій платника єдиного податку та копією звіту про суми нарахованого доходу (а.с.93-98). Суд вважає, що відповідач є працездатним, має можливість надавати матеріальну допомогу дітям. Інших неповнолітніх дітей у нього на утриманні не має. Враховуючи всі матеріали справи, матеріальний стан позивачки та відповідача, а також те, що неповнолітній син сторін проживав і проживає в даний час разом з батьком без законних на те підстав, що встановлено рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14.11.2019 року, суд вважає, що з відповідача на користь позивачки на утримання їх малолітніх дітей необхідно стягнути аліменти в розмірі по 2027 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 19.10.2018 року і до їхнього повноліття, задовольнивши в цій частині позовні вимоги. Щодо позовних вимог в частині стягнення аліментів не менше 50 % прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, то в цій частині необхідно відмовити за безпідставністю, оскільки стаття 184 СК України такого розміру стягнення не передбачає. Що стосується вимоги позивачки про стягнення додаткових витрат з відповідача на утримання доньки [PERSON] в сумі 525 грн. та сина [PERSON] в сумі 1346,13 грн. щомісячно і до досягнення дітьми повноліття, то слід зазначити наступне. Відповідно до ч.1 ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Згідно з ч.2 ст.185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, необхідно враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У абзаці 1 п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3 звернуто увагу судів на те, що до передбаченої ст.185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі №6-1489цс17. Відповідно до довідки Громадської організації «Школа танців та фітнесу Dance-city» (а.с.12), донька сторін [PERSON] відвідує школу танців та фітнесу. Вартість щомісячного абонементу становить 450 грн. Згідно з довідкою клубу «Сім`я від А до Я» (а.с.14), [PERSON] відвідує курс «Живопис та графіка». Вартість місячного абонементу становить 600 грн. Як вбачається з довідки Чернівецького клубу карате «Bushido» (а.с.15), малолітній [PERSON] є членом Чернівецької федерації Карате-До та займається в клубі карате «Bushido». Вартість навчання складає 460 грн. в місяць. Суд вважає, що позивачкою не надано доказів того, що нею реально понесені витрати на оплату курсів сина та доньки, оскільки в матеріалах справи відсутні підтверджуючі документи про їх фінансування. Крім того, суд вважає, що відвідування донькою сторін танців та живопису, а сином сторін спортивних занять, пов`язано із забезпеченням можливості усестороннього розвитку дітей, а не з наявністю у них певних конкретних здібностей та необхідністю їх розвитку, а тому в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача додаткових витрат на дітей необхідно відмовити. Крім того, з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір в сумі 840,80 грн., оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору при подачі позову до суду. На підставі викладеного та

Outcome: partial