Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

Позивачка звернулась з позовом до відповідача про визнання правочинів - договорів оренди землі недійсними. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона відповідно до Державного акту на право приватної власності на земельні ділянки серії [NUMBER] від 20.12.2005 року є власником земельних ділянок площею 3,7821 га та 0,2567 га, кадастрові номери [NUMBER] та [NUMBER], розташовані на території Олександрівської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області. З відповіді Відділу Держгеокадастру у Бобровицькому районі вона дізналась, що 10.09.2012 року було здійснено державну реєстрацію договорів оренди вищезазначених земельних ділянок. Ознайомившись із наданою копією договорів оренди землі, вона виявила, що вони підписані не від її імені, але з наслідуванням її підпису невідомою особою. Дані договори вона не підписувала і жодних договорів з ПП «Агропрогрес» не укладала. Тому просить визнати вищезазначені договори оренди землі недійсними. Представники позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити із підстав, викладених у позові. Представник відповідача в судове засідання в справі, призначене на 28.02.2017 року не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить розписка про отримання повістки про виклик до суду (а.с. 165.). Про поважність причини неявки в судове засідання не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи не надав, тому судом було прийняте рішення про продовження розгляду справи по суті без участі представника відповідача. На попередніх судових засіданнях, заявляючи клопотання про приєднання до матеріалів справи відомостей про отримання [PERSON] орендної плати за користування ПП «Агропрогрес» земельними ділянками заявляв про те, що він позовні вимоги не визнає, пояснюючи при цьому, що [PERSON] отримувала орендну плату, а отже знала про укладення нею договорів оренди землі. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд приходить до наступного висновку, виходячи із слудуючого. Судом встановлено, що [PERSON] згідно державного акту на право приватної власності на земельні ділянки серії [NUMBER] від 20.12.2005 року є власником земельних ділянок площею 3,7821 га та 0,2567 га, кадастрові номери [NUMBER] та [NUMBER], що розташовані на території Олександрівської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області і призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. (а.с. 6). 20.06.2012 року між [PERSON] та ПП «Агропрогрес» було укладено строком на 8 та 10 років договори оренди земельних ділянок площею 3,7821 га та 0,2567 га, кадастрові номери [NUMBER] та [NUMBER], розташованих на території Олександрівської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області. Вищезазначені договори зареєстровані відділом Держкомзему у Бобровицькому районі, про що у державному реєстрі земель вчинено записи за №742068044003120 та № 742068044003189 від 10.09.2012 року (а.с. 55-62). Звертаючись до суду з вимогами про визнання правочинів недійсними, [PERSON] посилається на те, що вона не підписувала дані договори. З висновку судово-почеркознавчої експертизи вбачається, що підписи від імені [PERSON] в графі «Орендодавець» в договорі оренди землі (земельної ділянки) №10 від 20.06.2012 року, строком на 8 років, предметом якого є оренда земельної ділянки, площею 3,7821 га., що розташована на території Олександрівської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області та в договорі оренди землі (земельної ділянки) №11 від 20.06.2012 року, строком на 10 років, предметом якого є оренда земельної ділянки, площею 0,2567 га., що розташована на території Олександрівської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області виконані не [PERSON], а іншою особою (а.с. 121-130). Згідно довідки Олександрівської сільської ради Бобровицького району №75 від 01.03.2017 року, в період з 2007 по 2009 рік довіреності, уповноважуючі на укладання договорів оренди землі із ПП «Агропрогрес» від імені [PERSON] не видавались (а.с.185). Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину та передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. В правовій позиції, висловленій в постанові від 18.12.2013 року № 6-127цс13, Верховний Суд України зазначив, що своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. Оскільки, [PERSON] вказані договори не підписувала, тобто не виявила свою згоду на укладання правочину з такими умовами, то такі договори є недійсним в силу ч.1 ст.215 ЦК України. Твердження представника відповідача відносно того, що, отримуючи орендну плату, позивачка підтверджувала своє волевиявлення на укладення договорів, не може бути враховане, оскільки виконання чи невиконання сторонами зобов`язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності (п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»). Отже, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Оскільки, позовні вимоги задоволені, то відповідно до ст. 88 ЦПК України, сплачений судовий збір у сумі 1102 грн. 42 коп. та витрати, пов`язані з оплатою судово-почеркознавчої експертизи в сумі 1409 грн. 60 коп. підлягають стягненню із відповідача на користь позивачки. Враховуючи те, що інтереси позивачки представляли декілька представників, їх кваліфікацію та те, що вони мають достатній стаж у галузі права, кількість сторінок позовної заяви, додатків до неї, об'єктивно необхідний час на підготовку та складання даного позову, клопотань та заяв по справі, суд вважає, що на складання позовної заяви, надання усної консультації, копіювання додатків до позовної заяви, підготовку клопотань про відкладення розгляду справи та клопотання про забезпечення позову , заяви про стягнення витрат на правову допомогу фактично витрачено менше часу, ніж зазначено в розрахунку, тому з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки 2037 грн. 67 коп. витрат на правову допомогу. (а.с. 1, 130, 177). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved