Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що вона та відповідачі [PERSON] колишній чоловік, [PERSON] син є співвласникам квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10 січня 1994 року, зареєстрованого в КП «Миколаївське МБТІ» 17 березня 1994 року за реєстровим №18337. 21 лютого 2007 року шлюб між нею та відповідачем розірвано Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №47. На даний час вона має намір виділити їх частки в натурі і подарувати свою частку сину [PERSON], але відповідач [PERSON] утримує у себе оригінал правовстановлюючих документів на квартиру і не надає їх, укласти договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, відмовляється. Отримати дублікат свідоцтва про право власності на житло вона також не може, бо необхідна особиста присутність відповідача [PERSON] Просила виділити ідеальні частки в [ADDRESS] між [PERSON], [PERSON], [PERSON] по 1/3 частині за кожним; визнати за нею право власності на 1/3 частку [ADDRESS]. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги у повному обсязі, дала пояснення аналогічні змісту позовної заяви. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, заперечуючи, що позивач зверталась до нього за видачею оригінала свідоцтва про право власності на житло, але згоден з тим, що [PERSON] належить 1/3 частка [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні не був присутнім, про час і місце судового розгляду був сповіщений шляхом розміщення оголошення у пресі, з урахуванням положення ч. 9 ст. 74 ЦПК України. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно зі ст. 370 ЦК України, якою регулюється питання про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, передбачено, що співвласники спільної сумісної власності, як і співвласники спільної часткової власності мають право на виділ у натурі частки із спільного майна з тією лише різницею, що учасники першої не мають завідомо визначених ідеальних часток у праві спільної власності, а відтак, вони мають бути передусім визначені, після чого стає можливим виділ частки в натурі. При визначені розміру часток співвласників у спільній сумісній власності вважається, що вони є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між співвласниками, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 ЦК України, тобто виділ частки з майна, що є у спільній сумісній власності, відповідно до зазначених норм, означає отримання власником, що виділяється, своєї частки в натурі в приватну власність або при неможливості поділу майна відповідно до часток на отримання грошової або іншої компенсації за свою частку від інших співвласників, до яких переходить право власності на цю частку. Відповідно до роз'яснень п. 17 Постанови Пленуму ВССУ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» частка суб'єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкриття після нього спадщини. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред*явити позов про визнання його права власності, якщо це право спорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що що квартира [ADDRESS] належить позивачу та відповідачам на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 10 січня 1994 року Житлово-комунальним управлінням Чорноморського суднобудівного заводу. Відповідно до довідки КП Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації за матеріалами архівної справи станом на 28.12.2012 року власниками за адресою: [ADDRESS] є [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 10.01.1994 року. Позивачем фактично заявлено вимогу про визначення часток в майні, яке перебуває у спільній сумісній власності, без вимоги про виділ в натурі чи поділ, тобто поставлено вимогу про зміну виду спільної власності - з спільної сумісної на спільну часткову. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечував, що [PERSON] має право на 1/3 частку у спільній сумісній власності - квартири [ADDRESS]. З*ясувати наявність спору між між [PERSON], та іншими сторонами щодо розміру належних у праві власності часток суд немає можливості через неодноразову неявку [PERSON] до суду. Крім того, відповідачі [PERSON] та [PERSON] не зверталися до суду з приводу визначення їх частки у спільній сумісній власності. Кожен учасник спільної сумісної власності має право на визначення його частки, внаслідок чого спільна власність стає частковою. Діюче цивільне законодавство дійсно не містить прямої правової норми, яка б встановлювала порядок виділення ідеальної частки у праві спільної сумісної власності, однак законом і не заборонене визначення часток власників у спільній сумісній власності, оскільки без такого визначення кожен учасник права власності позбавлений можливості користування та розпорядження своєю власністю. Відтак, частка позивача, виходячи з рівності часток сумісних власників, становить 1/3. Крім того, позивач зазначила, що у неї немає оригіналу свідоцтва про право власності на житло, яке наявне тільки у відповідача [PERSON], що перешкоджає їй подарувати свою частку квартири синові відповідачу [PERSON] З часу подачі позову і до вирішення справи по суті відповідачем [PERSON] позивачці так і не було надане свідоцтво про право власності на житло. За таких обставин, суд вважає можливим визнати за позивачкою право власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS]. На підставі викладеного та

Outcome: partial