Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення на її користь аліментів у розмірі 1/4 всіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання неповнолітнього сина [PERSON] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що у шлюбі з відповідачем народився син [PERSON] , [INFO] . Шлюб з [PERSON] не розірвано, однак кошти на утримання дитини відповідач не надає. Вважає, що відповідач, як батько, зобов`язаний брати участь в забезпеченні належних умов життя і розвитку свого сина. Зазначила, що відповідач особа працездатного віку, а тому може сплачувати аліменти на утримання дитини. В судове засідання позивачка не з`явилася, у поданій заяві просила проводити розгляд справи у її відсутності, вимоги позову підтримала у повному обсязі, просила позов задоволити. Відповідач в судове засідання не з`явився, у поданій заяві просив розглядати справу у його відсутності, вимоги позову визнав та не заперечив проти стягнення аліментів на утримання сина у визначеному позивачкою розмірі. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідач є батьком народженого у шлюбі з позивачкою сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.3). Дитина в даний час є неповнолітньою, та перебуває на утриманні матері. В добровільному порядку питання щодо утримання неповнолітньої дитини позивачка та відповідач не вирішили. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України регламентують, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Зі змісту ст.180 СК України вбачається, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька. Стаття 182 СК України передбачає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки відповідач визнав вимоги позову, а підстав для відмови у прийнятті його визнання немає, то суд вважає, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частки від всіх видів його заробітку, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Питання про розподіл судових витрат слід вирішити відповідно до ст.141 ЦПК України. На підставі наведеного, ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved