Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

Позивачка звернулась з даним позовом обґрунтування якого виклала у позовній заяві. Позивачка просить суд зобовязати [PERSON] припинити утримувати самовільно зайняту ним земельну ділянку шириною 6 м, довжиною 100 м, яка розташована з вул. Леніна на вул. Кутузова в с. Рижани Володарсько-Волинського району Житомирської області; відновити стан земельної ділянки шириною 6 м, довжиною 100 м, яка розташована з вул. Леніна на вул. Кутузова в с. Рижани Володарсько-Волинського району Житомирської області, шляхом поновлення межових знаків на ній, зібрання решток рослин фацелії, заскородження, приведення її в належний стан для підїзної дороги; за свій рахунок знести самочинно збудований ним деревяний паркан на земельній ділянці шириною 6 м, довжиною 100 м, яка розташована з вул. Леніна на вул. Кутузова в с. Рижани Володарсько-Волинського району Житомирської області. В судовому засіданні позивачка позов підтримала та пояснила, що на сесії Рижанської сільської ради дозволено провести підїзду дорогу до земельних ділянок громадян, в тому числі і до її ділянки. Відповідач на місці облаштування дороги поставив деревяний паркан, закрив проїзд і обробляє земельну ділянку, що виділена для проїзду сільською радою і ця земельна ділянка належить сільській раді. Раніше там була дорога. Дороги не стало з березня 2015 року і відповідач перешкоджає цим для проїзду їй та іншим громадянам до їх земельних ділянок. Відповідач та його представникв судовому засіданні позов не визнали, вказавши, що він є необґрунтованим, позивачка не є власником житлового будинку в якому проживає, а тому її права не порушені. Відповідачу нічого не було відомо про виділення земельної ділянки під дорогу. Крім того, невизнання позову виклали в своєму запереченні. - 2 - Представник третьої особи Рижанської сільської ради просить суд задовольнити позов, так як раніше між земельними ділянками була дорога, відповідач закрив проїзд, після чого громадяни села Рижани, які мають у користуванні земельні ділянки звернулись з заявою до сільської ради про надання дозволу провести дорогу. Сільська рада надала дозвіл провести підїзду дорогу, про це знав відповідач. У квітні 2015 року винесено в натурі дорогу, складено акт, після цього відповідач зніс межі дороги, земельну ділянку виорав та використовує для власних потреб, перешкоджає встановити нові межові знаки. У жовтні 2015 року сільською радою прийнято рішення зобовязати відповідача розгородитити паркан для проїзної дороги, однак рішення він не виконав. У 2014 році проведено інвентаризацію земельних ділянок с. Рижани і згідно плану видно, що між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] є проїздна дорога. На даний час громадяни не мають можливості підїхати до своїх земельних ділянок. Третя особа [PERSON] просить задовольнити позов, так як він з 1979 року користується земельною ділянкою площею 0,15 га до якої була підїзна дорога між господарствами [PERSON] та [PERSON]. Представник третьої особи [PERSON] позов підтримала, вказавши,що остання має в користуванні земельну ділянку площею 0,14 га і не може підїхати до даної земельної ділянки. Третя особа [PERSON] просить задовольнити позов, вказала, що проживає в с. Рижани з 1969 року, там завжди була дорога. На даний час користується земельною ділянкою площею 0,14 га до якої немає підїзду і вона зверталась по даному питанню з заявою до сільської ради. Третя особа [PERSON] просить задовольнити позов з тих підстав, що там весь час була дорога, [PERSON] загородив дорогу, заїзду не має і це є перешкоди в користуванні земельною ділянкою. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню за слідуючих обставин. Відповідно до ст.103 ч. 1,2 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Згідно до ст.116 ч. 1 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до ст.152 ч. 2,3 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. В судовому засіданні встановлено, що сторони є землекористувачами земельних ділянок розташованих по вул. Леніна 39 та Леніна 41 с. Рижани Володарсько-Волинського району Житомирської області. Рішення 34 сесії 5 скликання від 04.03.2010 року Рижанської сільської ради [PERSON] дано дозвіл на складання технічної документації із землеустрою, що посвідчують право власності на землю, якою користуються з 1998 року загальною площею 0,80 га. - 3 - Рішення 42 сесії 6 скликання від 07.04.2015 року Рижанської сільської ради [PERSON] дано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтованою площею 0,51 га. Рижанська сільська рада розглянувши заяви громадян [PERSON], [PERSON], [PERSON] своїм рішенням 22.01.2015 року дозволила провести проїздну дорогу між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] шириною 6 метрів довжиною 100 м.для проїзду до земельних ділянок користувачів зазначених вище. На виконання рішення Рижанської сільської ради від 22.01.2015 року комісією сільської ради встановлені в натурі знаки для проведення проїздної дороги. 03.07.2015 року комісією з реформування земель Рижанської сільської ради встановлено, що між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] земельна ділянка, яка відділена для проведення підїздної дороги і перебуває в загальному користуванні територіальної громади Рижанської сільської ради самовільно зайнята та переорана [PERSON] та встановлено деревяний паркан з вулиці Леніна. Самовільне зайняття земельної ділянки відповідачем підтверджується висновком Володарсько-Волинського РВ УМВС від 11.04.2015 року, актом обстеження земельної ділянки, актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства приписом від 21.07.2015 року державної інспекції сільського господарства в Житомирській області. Постановою державної інспекції сільського господарства в Житомирській області 03.08.2015 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 53-1 КУпАП і на час розгляду справи постанова є чинною. Викопіювання з плану земель та землекористувачів с. Рижани вказує розміщення земельних ділянок позивачки, відповідача, третіх осіб, наявність проїздної дороги між земельними ділянками сторін. Враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку, що відповідач самовільно зайняв земельну ділянку площею біля 0,059 га, яка належить Рижанській сільській раді та виділена рішення органу місцевого самоврядування для підїзної дороги землекористувачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], вказану земельну ділянку використовує для виробництва сільськогосподарської продукції, а також збудував деревяний паркан, який перешкоджає проїзду громадянам, що є суміжними землекористувачами до своїх земельних ділянок, чим порушив право позивачки та інших громадян належним чином користуватись земельними ділянками, а тому порушене право повинно бути відновлено шляхом припинення утримувати самовільно зайняту земельну ділянку шириною 6 метрів довжиною 100 м, відновлення стану земельної ділянки шляхом зібрання решток рослин фацелії, заскородження, приведення її в належний стан для підїзної дороги та знесення самочинно збудованого деревяного паркану. Вирішуючи позовну вимогу про відновлення стану земельної ділянки шляхом поновлення межових знаків на ній, суд зазначає слідуюче. Статтею 106 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились, або стали невиразними. За змістом п. 4.1 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах 18 травня 2010 року за № 376, відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється я підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до ст. 186 ЗК документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості). Згідно із п. 2.1 зазначеної вище Інструкції межі земельних ділянок, що передаються або надаються у власність чи у користування, відновлюються або переносяться в натуру (на місцевість) за наявними планово-картографічними матеріалами. Крайні поворотні точки - 4 - кожноїмежі закріплюються довгостроковими межовими знаками встановленого зразка, крім випадків збігу вказаних поворотних точок меж з твердими точками на місцевості. Враховуючи, що в судовому засіданні сторони не надали документації із землеустрою щодо встановлення меж спірних земельних ділянок в натурі, а тому позов в частині відновлення стану земельної ділянки шириною 6 м довжиною 100 м. , яка розташована з вул. Леніна на вул. Кутузова в с. Рижани Володарсько-Волинського району шляхом поновлення межових знаків на ній задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати у виді судового збору у розмірі 243,60 грн та на користь держави судового збору у розмірі 243,60, які не були сплачені позивачкою при подачі позовної заяви.

Outcome: partial