Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

Позивачка звернулась із вказаним позовом до суду, посилаючись в його обґрунтування на те, що 30 червня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігорем Вікторовичем вчинено виконавчий напис № 7146 про стягнення заборгованості з позивача в сумі 18228 грн. на користь ТОВ «ФК «Фінанс Інновація», про що вона дізналась із постанови приватного виконавця від 29 липня 2020 року про відкриття виконавчого провадження. Підставою для видачі виконавчого напису нотаріусу стало стягнення боргу за кредитним договором № 191211-11925-1 від 11 грудня 2019 року про отримання кредиту в сумі 3000 грн. В подальшому приватним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на зарплату при примусовому виконанні такого виконавчого напису, яку для примусового виконання направлено за місцем роботи боржника. Вказувала, що наявні підстави для визнання вказаного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Так позивачка жодного кредитного договору із відповідачем не укладала. Отже, приватний нотаріус не дотримався норм ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» при вчиненні спірного виконавчого напису, не перевіривши безспірність заборгованості. Таким чином просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 30 червня 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Баршацьким Ігорем Вікторовичем, реєстр № 7146, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 18228 грн. Не погоджуючись із заявленими вимогами представник відповідача подав суду відзив, де вказував, що за укладеним договором № 191211-11925-1 від 11 грудня 2019 року позивач отримав кредит у розмірі 3000 грн. строком на 28 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,7 % від суми кредиту за кожен день користування та 3,5 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Позивач не повернув своєчасно суму кредиту та нараховані відсотки для погашення заборгованості. Станом на 16 березня 2021 року заборгованість за договором становить 18228 грн., яка підтверджується первинними документами, що сталі підставою для видачі виконавчого напису нотаріусом Баршацьким І. В. 30 червня 2020 року, реєстр № 7146. Таким чином, посилаючись на постанову Верховного Суду по справі № 333/7373/17 від 24 червня 2020 року, просив суд відмовити у повному обсязі в задоволенні позову про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до відповіді на відзив [PERSON] вбачається, що остання посилалась на те, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі № 826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та не чинною, що було підтверджено постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року. Тобто на сьогоднішній день вчинення виконавчого напису можливо лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Підтримуючи доводи позовної заяви просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 30 червня 2020 року приватним нотаріусом Баршацьким Ігорем Вікторовичем, реєстр № 7146. Позивачка, [PERSON] , у судове засідання не з`явилась повторно, надавши заяву з проханням вирішити спір за її відсутності, задовольнивши заявлені позовні вимоги та не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення по справі. Представник відповідача, ТОВ «ФК «Фінанс Інновація», у судове засідання не з`явився повторно, будучи повідомленим про час та місце слухання справи належним чином, надавши суду заяву з проханням вирішити спір у його відсутність. Треті особи, приватний нотаріус Баршацький І. В. та приватний виконавець Єфіменко Д. О., у судове засідання також не з`явились повторно, будучи повідомленими про час та місце слухання справи належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Суд встановив, що 30 червня 2020 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький Ігор Вікторович видав на підставі п. 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, виконавчий напис, реєстр № 7146, за яким з [PERSON] , [INFO] , за кредитним договором № 191211-11925-1 від 11 грудня 2019 року, укладеним з ТОВ «ФК «Фінанс Інновація», на користь ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» звернуто стягнення на заборгованість за період з 11 грудня 2019 року по 17 червня 2020 року на суму 17028 грн., а також 1200 грн. за вчинення виконавчого напису нотаріусом, які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача в загальному розмірі 18228 грн. Суд також встановив, що на підставі заяви представника стягувача приватним виконавцем виконавчого округу міста Київ Єфіменко Денисом Олеговичем було 16 липня 2020 року постановою відкрито виконавче провадження № 62597628 про примусове виконання виконавчого напису нотаріусу Баршацького Ігоря Вікторовича від 30 червня 2020 року, реєстр № 7146, а також постановами від 22 липня 2020 року звернуто стягнення на заробітну плату [PERSON] у ТОВ «Сан Інтербрю Україна» та у ГУ ПФУ у Донецькій області. Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За пп. 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Суд зазначає, що відповідно до п. 1 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (в редакції до 26 листопада 2014 року), документами, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, є нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. При цьому для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Натомість, постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 до постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 були внесені зміни. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі № 826/20084/14 було визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині внесених змін, зокрема, розділ 2, за яким внесено до такого «Переліку документів» «кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, для одержання виконавчого напису за якими додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.» При цьому ухвалою від 1 листопада 2017 року Вищого адміністративного суду України постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін. Таким чином суд встановив, що для видачі виконавчого напису нотаріусу відповідно до «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», документами, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, є саме нотаріально посвідчені кредитні угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, які для одержання виконавчого напису повинні подаватися нотаріусу в оригіналі разом із документами, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 червня 2018 року по справі № 826/20084/14. Натомість, суд встановив, що договір кредитування № 191211-11925-1 від 11 грудня 2019 року, укладений позивачем із ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» на суму 3000 грн., не був нотаріально посвідчений, внаслідок чого у порушення ст. 87 Закону України «Про нотаріат», пп. 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», п. 1 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», приватним нотаріусом Баршацьким Ігорем Вікторовичем було видано 30 червня 2020 року спірний виконавчий напис, реєстр № 7146. На підставі переліченого суд відхиляє посилання у відзиві представника ТОВ «ФК «Фінанс Інновація», в тому числі на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 24 червня 2020 року по справі № 333/7373/17, яким у такій справі не досліджувалось питання чинності постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». При цьому, враховуючи, що наразі є чинною правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 20 червня 2018 року по справі № 826/20084/14, то суд відхиляє доводи представника відповідача про законність вчинення приватним нотаріусом Баршацьким Ігорем Вікторовичем 30 червня 2020 року спірного виконавчого напису, реєстр № 7146. Також суд зазначає, що на підставі ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення, а безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника є обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису. Тобто сам по собі цей факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості. Таким чином суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур, оскільки суд повинен установити чи мав на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник безспірну заборгованість перед стягувачем. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 23 січня 2018 року по справі № 310/9293/15 а також Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 16 травня 2018 року по справі № 320/8269/15-ц, від 27 березня 2019 року по справі № 137/1666/16-ц та від 2 липня 2019 року по справі № 916/3006/17. Суд зазначає, що нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише стягувачем, тому не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином суд робить висновок, враховуючи положення ст. 15, 16, 18 ЦК України та ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», що захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. В свою чергу, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: 1) з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення; 2) а також з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Отже, порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Зважаючи на наведене, суд не вбачає необхідності вдаватись до вирішення питання про безспірність вимог ТОВ «ФК «Фінанс Інновація». Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року по справі № 645/1979/15-ц. Таким чином, встановивши в судовому засіданні факт порушення приватним нотаріусом Баршацьким Ігорем Вікторовичем процедури вчинення виконавчого напису від 30 червня 2020 року, реєстр № 7146, за яким з [PERSON] за кредитним договором № 191211-11925-1 від 11 грудня 2019 року, укладеним з ТОВ «ФК «Фінанс Інновація», на користь ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» звернуто стягнення на заборгованість у сумі 17028 грн. та 1200 грн. за вчинення виконавчого напису, то вказане є самостійною та достатньою підставою для визнання зазначеного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. На підставі переліченого заявлені позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню шляхом визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Баршацьким Ігорем Вікторовичем від 30 червня 2020 року, реєстр № 7146. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за ч. 3 ст. 133 ЦПК належать витрати на професійну правову допомогу, які на підставі ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК несуть сторони, крім випадків, надання правової допомоги за рахунок держави, а за результатами розгляду справи витрати на правовому допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Згідно із ст. 141 ЦПК розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Суд встановив, що позивачем було сплачено судовий збір при звернені до суду із позовом у розмірі 908 грн. Таким чином, враховуючи, що суд повністю задовольнив заявлені позовні вимоги, то на підставі ст. 141 ЦПК з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати понесені [PERSON] у загальному розмірі 908 грн.

Outcome: approved