Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-06 00:00:00

позивачка звернулася до відповідача з даним позовом. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, з підстав, викладених в позовній заяві, наполягали на задоволенні позову. Як вбачається із позовних вимог, з 1997 року до 2014 року позивачка проживала з відповідачем в шлюбі, в якому народилася донька: [PERSON], [INFO]. Рішенням Косівського районного суду від 22.12.2014р. шлюб між ними розірвано. За рішенням суду доньку залишено на проживання з чоловіком. Однією з підстав такого залишення були інтереси доньки, оскільки вона навчається у Вашківському медичному коледжі, а тому їй зручніше було доїжджати до місця навчання. Після розірвання шлюбу відповідач став проживати у фактичних шлюбних відносинах з іншою жінкою. Та в свою чергу завела зовсім інші порядки, сама не приділяла будь-якої уваги вихованню дочки. Зі слів доньки їй стало відомо, що поведінка батька змінилася в гіршу сторону по відношенню до неї. Також його спів жителька втручається в їхні стосунки. Пізніше, відповідач по справі поїхав за межі України, залишивши доньку без будь-яких засобів для існування. Вже на території Молодови зателефонував їй і зобов'язав залишити житло в с. Старі Кути і виїхати до матері поки він буде перебувати за кордоном. Саме це і змусило її звернутися до суду з питанням про відібрання доньки. Відповідач в судовому засіданні вимоги позову заперечував, суду пояснив, що вважаючи, що матір веде антигромадський спосіб життя, а тому доцільніше буде залишити неповнолітню на проживанні разом із ним. Представник третьої особи на стороні позивача без самостійних вимог: Органу опіки і піклування Косівської РДА в судовому засіданні просив розглянути справу у відповідності до інтересів дитини Вислухавши сторін та вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов слід задоволити із наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO] є позивач та відповідач по справі - [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 5). Рішенням Косівського районного суду від 22.12.2014р. шлюб зареєстрований між [PERSON] та [PERSON], 13.09.1997р. у відділі реєстрації актів громадянського стану Верховинської районної державної адміністрації Івано-Франківської області за актовим записом № 31 - розірвано. Неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO] залишено на проживання біля батька (а.с. 8) На виконання ухвали Косівського районного суду від 19.05.2015р. в порядку ст. 137 ЦПК України зобов'язано орган опіки та піклування Косівської РДА надати висновок про доцільність відібрання неповнолітньої [PERSON] від її батька, а орган опіки і піклування Верховинської РДА зобов'язано надати суду висновок про доцільність і можливість проживання неповнолітньої [PERSON] разом з матір'ю. За наслідками виконання даної ухвали судом отримано протилежні за змістом висновки, а саме: орган опіки та піклування Косівської РДА вирішив за недоцільне відібрання неповнолітньої [PERSON] від [PERSON] (а.с. 33), а рішенням засідання комісії з питань захисту прав дитини Верховинської РДА вирішено за доцільне проживання неповнолітньої [PERSON] разом із матір'ю. Враховуючи наявність суперечки між батьками, судом було допитано неповнолітню [PERSON], яка в судовому засіданні пояснила, що категорично проти проживання разом із батьком, оскільки він постійно виїжджає за межі України на заробітки, залишаючи її на свою співжительку, яка її постійно ображає. Має намір проживати разом із матір'ю. Як наведено в ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Статтею 170 СК України передбачено, що суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідач в судовому засіданні визнав, що через складну економічну ситуацію в України змушений виїжджати за межі України, залишаючи свою неповнолітню дочку разом із своєю новою співжителькою. Таким чином суд визнає, що залишення відповідачем своєї неповнолітньої дитини на вихованні зовсім чужої людини (в даному випадку своєї співжительки) є однієї з форм ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України. У даному конкретному випадку, у зв'язку з частим перебуванням батька дитини за кордоном, суд дійшов до висновку, що проживання дитини разом з матір'ю буде більш доцільним для її здоров'я та морального виховання. Разом із тим, як вбачається з рішення № 17 засідання комісії з питань захисту прав дитини Верховинської РДА від 13.08.2015 (а.с. 36), відповідно до характеристики з місця проживання, [PERSON] зарекомендувала себе з позитивної сторони. Умови проживання задовільні, у будинку чисто, є необхідні меблі, побутова техніка, ведеться підсобне господарство. Для виховання та розвитку дитини створені належні умови. Працівниками служби було проведено індивідуальну бесіду з дитиною [PERSON], з якої вбачається, що вона сама виявила бажання проживати разом з матір'ю, оскільки стосунки з татом [PERSON] були напружені (батько залишив дитину проживати з своєю спів жителькою без матеріального забезпечення). Суд враховує думку самої неповнолітньої дитини, позитивне рішення засідання комісії з питань захисту прав дитини Верховинської РДА про доцільність проживання неповнолітньої разом із матір'ю, та забезпеченість матір'ю житлом (а.с. 6-7). Підсумовуючи викладене, суд і прийшов до висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню з підстав наведених судом. На підставі ст.ст. 141, 164, 170, 171 Сімейного Кодексу України та

Outcome: approved