Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідачів про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, зазначаючи, що вона являється власником житлового будинку [ADDRESS]. За вказаною адресою проживає вона та її син [PERSON] 25.09.2002 вона придбала вказаний будинок в якому зареєструвала свого колишнього чоловіка - [PERSON], який до 2012 року проживав там періодично, оскільки був двічі засуджений та відбував покарання в місцях позбавлення волі. З 2012 року відповідач в зазначеному будинку не проживає. Також за даною адресою зареєстрований та не проживає з 2011 року її син - [PERSON], [INFO], який виїхав на постійне місце проживання за кордон. Неодноразові її звернення до відповідачів про зняття їх з реєстрації залишились без реагування, тому просила визнати відповідачів такими, що втратили право на користування вищевказаним житловим будинком. В судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Старчеус С.І. в судовому засіданні позов, в частині вимоги про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування спірним будинком не визнали, просили відмовити у задоволенні позову в цій частині, пояснивши, що [PERSON] приймав участь в придбанні вказаного будинку, крім того, звільнившись восени 2013 року з місць позбавлення волі, позивачка вигнала його з будинку, тому він був змушений орендувати житло. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причину неявки суду не повідомив. Заслухавши доводи та заперечення учасників цивільного процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статей 317, 319, 321 ЦК України, право власності є непорушним, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкоди у здійсненні ним права користування своїм майном. Судом встановлено, що [PERSON] являється власником житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу житлового будинку серії ВАВ № 063566 від [INFO] (а.с. 7). З копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 19.03.2001 вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 19.03.2001 (а.с. 11). Як вбачається з копії довідки від 16.09.2016 № 800, виданої виконавчим комітетом Широківської сільської ради Скадовського району Херсонської області та акту депутатського обстеження в будинку [ADDRESS], [PERSON] зареєстрований, але не проживає в зазначеному будинку з 2012 року, [PERSON] зареєстровані але з 2011 року в ньому не проживає (а.с. 9-10). Отже в судовому засіданні встановлено, що реєстрація відповідачів чинить перешкоди позивачці у володінні, користуванні та розпорядженні належним їй майном, протиправно обмежує її у здійсненні свого права власності, чим порушуються вимоги ч. 1 ст. 321 ЦК України. Відповідно до ст. 71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Так, заперечуючи проти позову відповідачем [PERSON] та його представником не надано будь-яких належних та допустимих доказів поважності причин відсутності його за адресою спірного будинку, створення позивачкою будь-яких перешкод проживання в ньому, як не надано доказів, які б вказували на придбання будинку за спільні кошти. З огляду на вищевказане суд дійшов до переконання про обґрунтованість позову в частині вимоги про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування спірним будинком з вищевказаних підстав. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже враховуючи встановлені обставини суд також вважає встановленим факт того, що відповідач [PERSON] не користуються належним позивачці будинком без поважних причин понад один рік й у зв'язку з чим, відповідно до положень ч. 2 ст. 405 ЦК України, втратив право на користування цим житлом. З огляду наведеного суд вважає необхідним задовольнити позов.

Outcome: approved