Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

Позивачка звернулася до Радомишльського районного суду Житомирської області з позовом до відповідача [PERSON],в якому просить суд визнати її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме-квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивачка зазначила, що їй на праві приватної власності належить дана квартира, і в даній квартирі також зареєстрована [PERSON], яка в квартиі будинку не проживає, членом сім'ї позивачки не являється, проживає в іншому житлі, позивачка не може оформити собі субсидію та розпорядитись квартирою, а тому змушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права. В судовому засіданні позивачка та її представник в повному обсязі підтримали свої позовні вимоги, з підстав зазначених в позовній заяві, і просять суд задовільнити її позов. Відповідач у судове засідання не з»явися, про день та час слухання справи був належним чином повідомлений. Представник третьої особи- Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області, в судове засідання не з»явися, про день та час слухання справи був належним чином повідомлений. Представник третьої особи-Радомишльської міської Ради, в судове засідання не з»явився, надіслав до суду заяву в якій просить слухати справу без їх участі. Вислухавши пояснення позивачки та її представника, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що позивачці на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. Як видно з актів обстеження депутатів Радомишльської міської ради від 07.10.2014 року та 14.03.2014 року, відповідачка [PERSON] з 2012 року в квартирі позивачки не проживає, та не бере участі в витратах на утримання квартири. Згідно з ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності з ч. 1 ст. 383 та ст. 391 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦГЖ України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що відповідач не є членом сім»ї позивачки, за місцем своєї реєстрації, а саме в квартирі [ADDRESS] не проживає понад 1 рік, не є власником спірної квартири, витрати на її утримання не несе. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають до часткового задоволенню. Відповідно до ч.З ст. 88 ІІПК У країни, суд стягує з з відповідача на користь держави судовий збір. На підставі викладеного,та

Outcome: approved