Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-30 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Азовзагальмаш» (далі ПАТ «Азовзагальмаш») про стягнення невиплаченої заробітної плати в сумі 11535,24 грн., компенсації втрати частини заробітку в сумі 2456,37грн., моральної шкоди в розмірі 1000грн. та судових витрат. Ухвалою суду від 31.08.2015р. позовні вимоги позивачки про стягнення моральної шкоди в розмірі 1000грн. були залишені без розгляду. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що працює у ПАТ «Азовзагальмаш», але з жовтня 2014р. та по теперішній час відповідачем не виплачена заборгованість по заробітній платі. Позивачка в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутність, крім того, фактично вточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 11962,94грн., компенсацію втрати частини заробітку в розмірі 2456,37грн. та судові витрати на правову допомогу в сумі 292,32грн. Представник відповідача направив заяву про визнання позовних вимог про стягнення заборгованості по зарплаті на суму 11962,94грн., компенсацію в розмірі 2456,37грн. Відповідно до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України суд ухвалює рішення без фіксації судового процесу технічними засобами. Згідно ст.116 Кодексу Законів про працю України, при звільненні робітника виплата всіх сум, належних йому від підприємства, установи, організації, проводиться у день звільнення. Якщо робітник у день звільнення не працював, то вказані суми повинні бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим робітником вимоги про розрахунок. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у п.24 постанови «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року N 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, дослідивши матеріали справи, враховуючи те, що визнання відповідачем позову не суперечить нормам діючого законодавства та не порушує нічиї права, вважає за можливе ухвалити рішення, яким уточнені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, оскільки встановлено, що між позивачем та відповідачкою дійсно існують правовідносини з приводу стягнення заборгованості по заробітній платі, які фактично не заперечувалися сторонами. Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Оскільки позивачкою суду надано договір про надання правової допомоги №149 від 29.07.2015р., укладений з адвокатом [PERSON], акт виконаних робіт від 29.07.2015р., квитанцію прибуткового касового ордеру на суму 292,32грн., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю [PERSON], витяг з єдиного реєстру адвокатів України, вказані судові витрати на правову допомогу в розмірі 292,32грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки. Зважаючи на те, що позивачка на підставі пункту першого частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, розмір якого становить 243,60грн., тому в силу положень частини третьої статті 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача вказану суму судового збору в дохід держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved