Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

позивачка звернулась до суду з уточненими позовними вимогами до відповідачів: просила визнати незаконними дії державного нотаріуса Стрийської державної контори Костур У.Т., скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом та витяг про реєстрацію права на нерухоме майно від 15.05.2006р. за [NUMBER]; визнати її такою, що вступила у спадкування за закономфактично. В обґрунтування позову покликалась на те, що [PERSON] безпідставно та неправомірно отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO], оскільки спадкодавець до дня смерті проживав разом з нею та її сім'єю. Вона після смерті останнього надалі проживає у спірному будинку, заяву про відмову від спадщини не подавала, отже фактично вступила у спадкування за законом. У провадженні Стрийського міськрайонного суду знаходиться справа за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про виділ частки із спільного майна. Відповідно до вимог ст.68 Закону України «Про нотаріат» - видача свідоцтва про право на спадщину за законом: «Нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, що подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна». Законодавством чітко встановленні строки для прийняття спадщини та можливості врегулювання пропущення строку з поважних причин. Відповідачі грубо порушили вимоги закону. Зокрема Державний нотаріус Стрийської ДНК без законних підстав та з грубим, безпідставним пропущенням строку для прийняття спадщини видала свідоцтво про право на спадщину за законом від 6 травня 2006р., чим порушили її права, оскільки вона своєчасно та з дотриманням законодавства вступила у спадкування (фактично) ще у 2003р., так як спадкодавець [PERSON] проживав до дня смерті разом з нею ([PERSON]) та її сім'єю, вели спільний побут. [PERSON] тривалий час хворів, потребував постійного догляду, лікування та харчування. Вона здійснювала догляд за спадкодавцем та забезпечувала його всім необхідним. Після смерті спадкодавця вона ([PERSON]) надалі проживає разом із дітьми та чоловіком у будинку, який успадкувала (1/4 його частину за заповітом, та 1/4 - за законом). Відповідач [PERSON] не опікувався батьком, не турбувався про його здоров'я, не надавав йому необхідної допомоги; у визначений законом строк до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину не звертався, тому вважає, що нотаріус грубо порушила норми законодавств, видавши останньому свідоцтво на право на спадщину за законом, незважаючи на те, що останній протягом трьох років не виявляв бажання прийняти спадкове майно. Відповідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Оскільки вона ([PERSON]) проживала разом із спадкодавцем до дня смерті, після відкриття спадщини надалі проживає у спірному будинку, не подавала заяву про відмову від спадкування, слід вважати, що вона фактично успадкувала, володіє та користується спадковим майном з 2003р. Натомість, свідоцтво про право на спадщину за законом, яке відповідач отримав з грубим порушенням чинного законодавства, слід визнати недійсним та скасувати, а також скасувати витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15 травня 2006р. за № [NUMBER]. Представники позивача [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини. Представник відповідач та його представник - адвокат Гошовська О.В. в судовому засіданні позов заперечили, подали письмову заяву про застосування строків позовної давності, покликаючись на те, що Стрийським міськрайонним судом ще в 2009р. розглядалась цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], про реальний розподіл будинковолодіння та земельної ділянки по [ADDRESS], яку ухвалою суду від 25.11.2009р. залишено без розгляду у зв'язку з повторною неявкою позивача. [PERSON] була присутня в судовому засіданні у цій справі, тому обставина щодо отримання [PERSON] у 2006р. Витягу про реєстрацію права власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом на той час вже була відома останній. Що свідчить про пропуск без поважних причин трирічного строку позовної давності для звернення до суду з позовом про визнання незаконними дій нотаріуса. Однак, в судовому засіданні представник позивача - адвокат Гошовська О.В. просила відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.55 Конституції України та положень ст.ст.3, 11, 15, 59, 60 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Розгляд цивільних справ здійснюється не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін самостійно, на власний розсуд розпоряджається своїми правами й зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частина 1 ст.214 ЦПК України передбачає, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно п.1 та п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO], тому при постановленні рішення по даній справі, слід керуватися положенням ЦК України в редакції 1963 року. Відповідно до ст.ст.548,549 ЦК України (в ред. 1963р.) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Як вбачається з копії спадкової справи №243/2006 до майна померлого [INFO] [PERSON] 30.03.2013р. в Стрийську ДНК із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про прийняття спадщини звернувся [PERSON], син померлого, який проживає: в [ADDRESS]. В заяві зазначив, що після смерті батька залишились частина житлового будинку по [ADDRESS] та частина квартири [ADDRESS], таке майно прийняв, та 06.05.2006р. отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку квартири [ADDRESS], та свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських споруд по [ADDRESS]. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008р. у разі відкриття спадщини до 01.01.2004р. до відносин спадкування застосовується чинне на той час законодавство. Згідно з роз'ясненнями, що містяться у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013р. за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних і кримінальних справ про спадкування» при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР, застосовуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину. Судам слід звернути увагу на те, що на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). ЦК УРСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом. ВССУ під час розгляду 02.11.2016р. справи № 716/309/14-ц прийшов до висновку про те, що тривалість спільного проживання спадкодавця із спадкоємцем законом не визначена та необхідно розрізняти: місце проживання та місце перебування особи. Місце проживання підтверджується реєстрацією, яка в даній справі і у спадкодавця, і у спадкоємця була спільною. Отже, суд встановив, що спадщина після смерті спадкодавця [PERSON] відкрилась [INFO]; місце відкриття спадщини - м. Стрий Львівської області; спадкоємець [PERSON] з 05.01.1996р. був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS], тобто у квартирі, 1/2 частина якої є спадковим майном, тому відповідно до вимог ст.ст.548,549 ЦК України в редакції 1963р., який був чинним на час відкриття спадщини, як спадкоємець першої черги за законом прийняв спадщину. За загальним правилом спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину, тому, враховуючи наведене, суд вважає, що нотаріус Стрийської державної нотаріальної контори Костур У.Т., видавши позивачу свідоцтво про право на спадщину на спірне спадкове майно після смерті [PERSON], діяла правомірно, тому підстави для задоволення позову відсутні.

Outcome: dismissed