Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до Київського районного суду м. Харкова, Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди. Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 30.04.2009 року вона звернулась до Київського районного суду м. Харкова з позовом про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати. Судді Київського районного суду м. Харкова слухали вищезазначену справу протягом 2 років 8 місяців, чим порушили вимоги ст.. 157 ЦПК України , та задовольнили позов лише 19.12.2011 року. Рішення набуло законної сили 22.02.2012 року після часткового змінення рішення Апеляційним судом Харківської області. Судді Зуб Г.А. та Садовський К.С. безпідставно затягували судовий розгляд справи. В період тривалого розгляду справи вона намагалась влаштуватись на іншу роботу за фахом, але запис у трудової книжці та тривала перерва в трудової діяльності призвели до втрати ділової репутації, що заважало працевлаштуватись. В результаті складеної ситуації на підставі моральних хвилювань та страждань у неї розвився стрес, який викликав загострення існуючих хронічних захворювань та розвиток нових. Після набрання рішення законної сили роботодавець в добровільному порядку не видав наказ про поновлення її на роботі, у звязку з чим позивачка приступила до виконання своїх обовязків лише 19.07.2012 року. Однак через 2 місяці вона була вимушена звільнитись з посади за власним бажанням , оскільки зрозуміла, що за тривалий час без роботи не володіє сучасним рівнем розробок в галузі науки за фахом, втратила трудові навички, попередній трудовий колектив розпався, а в неї погіршився стан здоровя. Судді Київського районного суду м. Харкова розглядали справу упереджено та пристрасно, в результаті чого по всім позовним вимогам допустили наявний виправдовувальний уклон на сторону підприємства відповідача, багатократно та в масовому порядку порушую чого її права. Невиправдана затримка розгляду справи заважала позивачці продовжити повноцінну трудову діяльність за фахом в звязку з чим їй була спричинена моральна шкода виходячи з розрахунку розміру втрати неї наукової пенсії, яку вона оцінює у 161\~421 грн. 29 коп. з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги, з підстав викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити, в до канцелярії суду подальшому подала заяву про слухання справи за її відсутності. Представник відповідача Київського районного суду м. Харкова, в судове засідання, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце слухання справи не зявився, надав до канцелярії суду письмові заперечення в яких проти позову заперечував, просив у задоволенні позову відмовити за необґрунтованістю та недоведеністю, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та з підстав, які зазначені в запереченні, та вважав себе неналежним відповідачем. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце слухання справи не зявився, причини не явки суду не повідомив. Статтею 157 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі. Згідно до ч.1 ст. 169 ЦПК України суд може відкласти розгляд справи лише в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу лише у разі першої неявки в судове засідання належним чином повідомленого позивача без поважних причин. Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що неявка представника в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки не є перешкодою для розгляду справи. З метою розгляду справи в строки, встановлені ЦПК, та приймаючи до уваги, що представник відповідача Київського районного суду м. Харкова, скористався своїм правом надати письмові заперечення на позов, позивачем заявлено клопотання про розгляд справи за його відсутності , суд вважає можливим закінчити розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, достатніх для постановлення рішення. Відповідно до ч. 2\~ст. 197 ЦПК України\~суд, у разі неявки в судове засідання всіх\~\~осіб,\~\~які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до\~\~положень\~\~цього\~\~Кодексу\~\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності\~\~осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за\~\~допомогою\~\~звукозаписувального\~\~технічного\~\~засобу не здійснюється. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши та обєктивно оцінивши матеріали справи, документи які подані сторонами, докази у їх сукупності, зясувавши обставини справи, доводи позивача, норми права які підлягають застосуванню, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити за наступних підстав. Відповідно до\~ст. 3 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Згідно\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до\~ст. 55 Конституції України\~права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. За вимогами ст. ст.\~10,\~60 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст.11 ч.1 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 19.12.2011 року [PERSON] поновлено на посаді старшого наукового співробітника Державного Центру проблем гідротехнічних споруд накопичувачів промислових скидів Українського державного науково-дослідного інституту проблем водопостачання, водовідведення та схорони навколишнього природного середовища «УкрВОДГЕО» з 07.04.2009 року з внесенням відповідних закисів в трудову книжку. Стягнуто з Українського державного науково-дослідного інституту проблем водопостачання, водовідведення та охорони навколишнього природного середовища «УкрВОДГЕО» на користь [PERSON] невиплачену компенсацію заробітної плати з відповідною індексацією у розмірі 2406,61 грн., середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 37604,79 грн., у відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 15000 грн., усього - 55011 грн. 40 коп. (а. с. 5-9). Рішенням апеляційного суду Харківської області від 22.02.2012 року збільшено суму стягнення з Українського державного науково-дослідного інституту проблем водопостачання, водовідведення та схорони навколишнього природного середовища «УкрВОДГЕО» на користь [PERSON] в якості середнього заробітку за час вимушеного прогулу до 45\~278 грн. 64 коп., суму стягнення на відшкодування моральної шкоди зменшено до 3000 грн. (а. с. 8-9). Відповідно до ч.6\~ст. 1176 ЦК України\~шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої, ніж передбачено в ч.ч. 1-5 цієї норми, незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ч.1\~ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні (ст.23 ЦК України). Відсутність хоча б одного складового цивільного правопорушення виключає право позивача на відшкодування моральної шкоди. Ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», встановлено вичерпний перелік випадків, настання яких передбачає відшкодування шкоди, а саме: незаконне засудження, незаконне притягнення як обвинуваченого, незаконне взяття і тримання під вартою, незаконне проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконне накладення арешту на майно, незаконне відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Стаття 2 віще зазначеного\~Закону\~встановлює випадки, на підставі яких виникає право на відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. При цьому, норми ст.2 повинні застосовуватися у сукупності з нормами ст.1 вищевказаного Закону, а саме право на відшкодування шкоди є наслідком незаконності у діях органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду, про що зазначається у ч.1- 1 ст.2 Закону, а саме право на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні (крім ухвали чи постанови суду про повернення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд) факту незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів. Позивачем не доведено незаконності цих дій не надано жодного рішення суду або іншого акта, передбаченого законодавством України, якими б визнались незаконність дій Київського районного суду м. Харкова, суддів Київського районного суду м. Харкова Зуб Г.А. та Садовського К.С. Навпаки Радою суддів України відмовлено [PERSON] в реагуванні органу саудівського самоврядування щодо дій судді Київського районного суду м. Харкова Зуб Г.А. за відсутності підстав. (а. с. 10). Доводи позивачки відносно упередженості та безпристрасності суддів Київського районного суду м. Харкова Зуб Г.А. та Садовського К.С. під час розгляду ними справи за її позовом про поновлення на роботі взагалі не можуть бути розглянуті Комінтернівським районним судом м. Харкова, оскільки при наявності підстав наведених в ст.. 20 ЦПК України вищезазначені ствердження вирішуються тим судом, який розглядає справу відповідно до положень ст.. 24 ЦПК України. Відповідно до ЗУ «Про судоустрій і статус суддів»\~Розгляд питань щодо безпідставного затягування або невжиття суддею заходів щодо розгляду справи протягом строку, встановленого законом, входить до повноважень Вищої кваліфікаційної комісії суддів України. Крім того Комінтернівський районній суд м. Харкова не має повноважень перевіряти правовий зміст , законність та обґрунтованість судових рішень а також процесуальних дій суду. Виключне право перегляду рішень має відповідний суд апеляційної або касаційної інстанції, у порядку передбаченому ЦПК України. Позивачка скористалась своїм правом та оскаржила рішення Київського районного суду м. Харкова від 19.12.2011 року. Також позивачем не надано доказів того, що вона намагалась працевлаштуватись, але їй в цьому було відмовлено з підстав невідповідності. Щодо втрати [PERSON] наукової пенсії, то за захистом свої пенсійних прав вона звернулась до місцевого адміністративного суду із позовом, але рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.01.2015 р. в задоволенні її вимог було відмовлено, у звязку із необґрунтованістю заявлених вимог. Сам розрахунок розміру моральної шкоди [PERSON] порівнює із розміром втрати нею наукової пенсії, про відновлення якої їй судом було відмовлено (а. с. 27-28). Позивачем не доведено причинно-наслідкового зв'язку між діями заподіювача та шкодою, на яку посилається позивач, так як позивачем не надано жодних доказів того, що ця моральна шкода виникла внаслідок дій відповідачів, а також не доведено незаконності цих дій - жодного рішення суду або іншого акта, передбаченого законодавством України, якими б визналась незаконність дій Київського районного суду м. Харкова, суддів Київського районного суду м. Харкова Зуб Г.А. та Садовського К.С. позивачем представлено не було, а тому підстав для задоволення позову суд не вбачає. Позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову на підставі п. 13.ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про судовий збір», у позові відмовлено , а тому підстав про стягнення судового збору з відповідача суд не вбачає, що відповідає положенням ст.. 88 ЦПК України. Суд, розглянувши справу повно, всебічно, обєктивно, неупереджено, в межах заявлених вимог, приймаючи до уваги, що позивачем не було надано доказів порушення його прав , дійшов обґрунтованого висновку відсутності правових підстав у вимогах позивача, у звязку з чим вони є незаконними та безпідставними, а тому задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed