Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на наступне. Наказом начальника філії «Барвінківський райавтодор» від 10 грудня 2012 року позивачку було прийнято тимчасово на роботу з 10 грудня 2012 року на посаду виконуючої обов?язки головного бухгалтера на час перебування [PERSON] в відпустці у зв?язку з вагітністю за пологами з окладом згідно штатного розпису. За наказом від 17.01.2014 року позивачку з 17.01.204 року було звільнено з займаної посади т.в.о. головного бухгалтера на підставі заяви про звільнення в зв?язку з закінченням строку трудового договору (п. 2 ст. 36 КЗпП України). Проте, як вказувала позивачка, на час звільнення з вказаної посади, вона була вагітна, що підтверджується довідкою Барвінківської ЦРЛ від 21 січня 2014 року та строк вагітності 12 тижнів, про що позивачка повідомила роботодавця 7 лютого 2014 року. Але посадовими особами філії «Барвінківський райавтодор» було проігноровано факт вагітності позивачки і її звернення не було прийнято до уваги. В цьому зв?язку позивачка просила працевлаштувати її на роботі та стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу. У судовому засіданні, уточнивши позовні вимоги, позивачка просила працевлаштувати її на посаду головного бухгалтера, або на іншу посаду відповідно до її кваліфікації та стягнути з філії «Барвінківський райавтодор» на її користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу. Позивачка у судовому засіданні підтримала уточнені позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача позов не визнав, зазначивши, що звільнення позивача відбулось з дотриманням вимог Кодексу законів про працю України і тому відсутні підстави для її працевлаштування на роботі. Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Як встановлено в судовому засіданні, наказом начальника філії «Барвінківський райавтодор» від 10 грудня 2012 року позивачку було прийнято тимчасово на роботу з 10 грудня 2012 року на посаду виконуючої обов?язки головного бухгалтера на час перебування [PERSON] в відпустці у зв?язку з вагітністю за пологами з окладом згідно штатного розпису. Наказом від 17.01.2014 року позивачку з 17.01.204 року було звільнено з займаної посади т.в.о. головного бухгалтера на підставі заяви про звільнення в зв?язку з закінченням строку трудового договору (п. 2 ст. 36 КЗпП України). Відповідно до п.2 ст.36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є закінчення строку (п.2 і 3 ст. 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Обґрунтовуючи позов, позивачка посилалася на те, що роботодавцем було проігноровано факт її вагітності і її звільнення суперечить ст.. 184 КЗпП України. Разом з тим, заяву про звільнення позивачки в зв?язку з закінченням строку трудового договору, було подано 17.01.2014 року позивачкою, про що остання підтвердила у судовому засіданні. Як вказувала позивачка у позовній заяві, вже після звільнення, своїм листом від 07.02.2014 року, вона вказувала, що звільнено її було незаконно, з порушенням вимог ст.. 184 КЗпП України. У судовому засіданні позивачка підтвердила вказані обставини, і крім того, показала, що на час звільнення і подачі нею власноручної заяви про звільнення, роботодавця про свій стан (вагітність) не повідомляла. У відповідності до довідки Барвінківської ЦРЛ від 12.05.2014 року, [PERSON] знаходиться на обліку в жіночий консультації Барвінківської ЦРЛ з приводу вагітності 25 - 26 тижнів. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] підтвердила суду, що позивачкою 17.01.2014 року подавалася письмова заява про її звільнення. Даних про її вагітність на час подачі заяви про звільнення, остання не надавала. За зовнішнім виглядом свідок не здогадувалася про вагітність позивачки. Звернулася позивачка про її вагітність вже після її звільнення. У суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідком. Даних про її заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні і такі клопотання не заявлялися. Також судом враховується та обставина, що обмеження звільнення, установлені частиною 3 ст.184 КЗпП України не поширюються на спірні правовідносини, оскільки підставою припинення трудових відносин сторін було закінчення строку (п.2,3 ст. 23). Таким чином, посилання позивачки на порушення відповідачем ст.184 КЗпП України під час її звільнення, є безпідставним, оскільки вагітні жінки не можуть бути звільнені з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, проте за іншими підставами припинення трудового договору з цими категоріями жінок можливе. Крім того, на думку суду, позовні вимоги в частині працевлаштування позивачки, не є компетенцією суду, позовні вимоги в частині поновлення на роботі чи визнання наказу про звільнення незаконним, не ставилося. Аналізуючи спірні правовідносини, суд вважає, що звільнення позивачки відбулось відповідно до вимог трудового законодавства, будь-яких порушень з боку відповідача встановлено не було, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. На підставі вищенаведеного та

Outcome: dismissed