Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій зазначила, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, під час якого спільне життя сторін не склалось, що призвело до припинення шлюбних стосунків та ведення спільного господарства. Також позивачка вказала, що у них з відповідачем народилася спільна дитина [PERSON] , [INFO] , яка перебуває на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей не надає. У зв`язку з наведеним, та з урахуванням уточнених позовних вимог, позивачка просить суд: розірвати зареєстрований шлюб сторін; визначити місце проживання дитини [PERSON] з нею; стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2500 грн щомісячно від усіх видів його заробітку. У судовому засіданні позивачка підтримала свої вимоги та вказала, що відповідачем вчиняються неправомірні дії стосовно неї. Також пояснила, що наразі є вагітною від іншого чоловіка, з яким тривалий час проживає. Крім того, зазначила, що погоджується на стягнення аліментів у розмірі 1500 грн щомісячно та просить залишити без розгляду вимогу щодо визначення місця проживання дитини [PERSON] з нею. Судом прийнято зменьшення позивачкою позовних вимог в частині стягнення аліментів та залишено без розгляду протокольною ухвалою вимогу щодо визначення місця проживання дитини [PERSON] . Відповідач у судовому засіданні погодився на розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів у розмірі 1500 грн щомісячно. Повідомив, що сімейні, в тому числі і близькі, стосунки з позивачем не підтримує майже 6 років; вказав, що остання вагітна не від нього. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 06 серпня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області було зареєстровано шлюб сторін (а.с. 7). [INFO] у сторін народилася спільна дитина [PERSON] (а.с. 8). За відомостями ФОП [PERSON] позивачка працює на посаді продавця в магазині; за період із січня 2020 року по квітень 2020 року отримала 18916 грн доходів (а.с. 6). Згідно з довідкою з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового страхування державного соціального страхування відповідч за 2019 рік отримав 4173 грн заробітку (а.с. 41). За відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків інформація про суму виплачених доходів та утриманих податків за перший квартал 2020 року стосовно відповідача відсутня (а.с. 40). Позивачка наразі є вагітною (а.с. 29). 15 травня 2020 року позивачка зверталася до поліції зі зверненням стосовно неправомірних дій відповідача, які полягали у тому, що протягом двох тижнів останній телефонував на її телефон та висловлювався словами брутальної лайки. Під час перевірки цих даних не встановлено факту вчинення кримінального правопорушення (а.с. 36). Свідок [PERSON] вказав, що проживає разом з позивачкою протягом шести місяців, та що позивачка вагітна від нього. Також зазначив, що зі сторони відповідача мають місце постійні погрози та образи у бік позивачки та їх спільної дитини. Частиною 10 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено, що кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Стосовно позовної вимоги про розірвання шлюбу суд зазначає наступне. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану (ч. 1 ст. 21 СК України). Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч. 1 ст. 24 СК України). Частиною 1 ст. 110 СК України передбачена можливість одного з подружжя пред`явити позов про розірвання шлюбу. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя (ч. 1 ст. 112 СК України). Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч. 2 ст. 112 СК України). З огляду на наведене, повно та всебічно з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги обставини життя подружжя, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що мають істотне значення, та відповідає дійсній волі сторін, у зв`язку з чим вважає за потрібне задовольнити позовну заяву. Також суд зазначає, що не зважаючи на той факт, що за наслідками звернень позивачки до поліції не знайшлося підтверджень вчинення відповідачем кримінальних правопорушень, не дивлячись на вагітність позивачки, з огляду на неприязні стосунки сторін, для унеможливлення виникнення в останніх конфліктів та вчинення правопорушень, суд вважає розірвання шлюбу необхідним. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини суд зазначає наступне. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України, реч. 1 ч. 2 ст. 51 Конституції України). Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного й соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. (ст. 8 Закону України Про охорону дитинства). Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (абз. 1 ч. 3 ст. 181 СК України). При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 182 СК України). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст. 182 СК України). Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви (ч. 1 ст. 191 СК України). З огляду на наведене, враховуючи погодження сторонами розміру аліментів, зважаючи на необхідність забезпечити дітям рівень життя, достатній для їхнього всебічного розвитку, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача мають стягуватися аліменти на утримання дітини в розмірі 1500 грн щомісячно. Також, з огляду на положення ст. 141 ЦПК України, суд вважає за потрібне стягнути з відповідача 840,80 грн судового збору на користь позивача, а також 840,80 грн судового збору на користь держави.

Outcome: approved