Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-26 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги фактичним припиненням подружнього життя і неможливістю збереження сім'ї.В обґрунтуванні свого позову вона зазначила, що з 11.03.2000 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, вони з відповідачем перестали розуміти один одного, відповідач створив нову сімю. У 2014 році вони припинили шлюбні відносини, мешкають окремо за різними адресами, не ведуть спільне господарство і фактично не спілкуються між собою. За час окремого проживання майже рік вона дійшла до висновку, що примирення між ними та подальше подружнє життя стало неможливим, а збереження шлюбу суперечить інтересам кожного із них, а також інтересам неповнолітньої дитини. Спірних питань відносно проживання і виховання сина у них не має. Спір про сумісне нажите майно вони будуть вирішувати окремо. Посилаючись на наведені обставини, позивачка просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. В судовому засіданні позивачка позов підтримала повністю, суду пояснила, що шлюбні відносини з- відповідачем припинені 26.08.2014 року, примирення неможливо. Відповідач в судовому засіданні позов визнав повністю, дійсно 26.08.2014 року вони припинили шлюбні відносини, примирення не можливо, на утримання дитини він добровільно оказує матеріальну допомогу. Спір про сумісне нажите майно вони будуть вирішувати окремо. Суд, вислухавши сторони, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги з наступних підстав. Подружжя [PERSON] зареєстрували шлюб 11.03.2000 року у Виконкомі Губининської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області, актовий запис №3. Подружжя мають сина [PERSON], [INFO], який проживає з матірю. Відповідач добровільно надає допомогу на утримання дитини. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою статті 112 СК Україна, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Встановлено, що з 26 серпня 2014 року сторони припинили шлюбні відносини, не проживають однією сім'єю та не ведуть сумісне господарство, позивачка не має наміру зберегти сім'ю. Враховуючи викладене, суд визнає, що надання подружжю строку для примирення у даному випадку суперечить моральним засадам суспільства. Згідно до положень статті З СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в силу вимог статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання позивача продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] і [PERSON] та збереження їх сім'ї є неможливе та суперечить їх інтересам. Позивачка не наполягає на відновленні її дошлюбного прізвища. На підставі викладеного та

Outcome: approved