Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

Позивачка звернулася в суд із позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини до відповідача. Позов мотивує тим, що одружилася із відповідачем 6 травня 1995 року. Від спільного проживання у них народилося двоє дітей, з яких одна дитина ще неповнолітня - [PERSON], [INFO]. В якості підстав розірвання шлюбу наводить те, що поведінка чоловіка не відповідає загальноприйнятій сімейній поведінці. Чоловік зловживає алкоголем, вчиняє скандали, погрожує їй та дітям фізичною розправою, що негативно впливає на психіку дітей. Не цінує сімейний затишок, надає перевагу спілкуванню з друзями, не цікавиться вихованням та утриманням дитини. Почуття взаємоповаги та любові між ними втрачено, спільного господарства вони не ведуть, кожен з них живе своїм життям. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Відповідач не надає допомоги на утримання дитини, постійного місця роботи в нього немає, однак він займається підзаробітками за приватними замовленнями. Про наявність у нього прибутків свідчить те, що він користується мобільним зв'язком, купує алкоголь, проводить час з друзями в кафе. Просить шлюб розірвати, сина залишити на проживання при ній та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття та стягнути на її користь судові витрати. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала заяву в якій заявлений позов в частині розірвання шлюбу підтримала, в іншій частині позову, а саме, стягнення аліментів на утримання сина, просить залишити без розгляду, а справу розглядати без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився повторно хоча про розгляд справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши заяву позивачки, оцінивши зібрані докази вважає за доцільне позовні вимоги в частині розірвання шлюбу задовольнити. У відповідності до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст 24 Сімейного кодексу України шлюб грунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Із матеріалів справи вбачається, що подружжя за час який їм надавався на примирення не примирилося, позивачка настоює на розірванні шлюбу, а відповідач в судове засідання не з'явився, що свідчить про те, що він не заінтересований у збереженні шлюбу. При таких обставинах суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, а тому шлюб слід розірвати. Вирішуючи питання проживання дитини суд виходить із вимог ч. 3 ст. 160 Сімейного кодексу України згідно якої, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За таких обставин суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати.

Outcome: approved