Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про вселення до будинку №58 по вул.Миру в смт. Іванків Іванківського району Київської області,мотивуючи тим,що вона є співвласником вказаного будинку,а саме: 1/3 частини будинку з господарськими будівлями,відповідно до Свідоцтва про право на спадщину від 25.10.2005 р.,зареєстровано в Реєстрі за №6035 та двох земельних ділянок:площею 0,0312 га та 0,1500га. Право власності на частину спірного домоволодіння їй належить на праві спадкового майна, після смерті її батька [PERSON], який прийняв спадщину після смерті своєї матері,[PERSON], яка померла 30.12. 2004 року.. Відповідач, [PERSON] - є її рідною тіткою та другим співвласником, якій належить 2/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями, як спадкоємець після смерті [PERSON]. Являючись співвласником домоволодіння №58 по вул.. Миру в смт. Іванків Київської області, вона не може вселитися у вказаний будинок та ним користуватися,оскільки відповідач їй в цьому перешкоджає. За захистом своїх порушених прав вона зверталася до Вишгородського відділу поліції ГУ НП Київської області 29.06. 2016 року і відповідачка не заперечувала,що вона перешкоджає їй користуватися спірним домоволодінням. Позивач просить вселити її у житловий будинок №58 по вул..Миру в смт. Іванків та зобов»язати відповідача не чинити їй перешкод у користуванні вказаним будинком. Стягнути з відповідача судові витрати на її користь. В судовому засіданні позивачка та представник позивача підтримали позов. Позивач пояснила,що з 2005 року вона є співвласником житлового будинку №58 по вул.. Миру в смт. Іванків, який успадкувала після смерті свого батька. Ні на той час, ні пізніше, вона не ставила питання про поділ цього будинку, чи встановлення порядку користування ним. Вона приїздила до будинку, і відповідач,її рідна тітка, не перешкоджала їй користуватися будинком. З минулого року, чи з початку цього року,точно вона не пам»ятає, відповідач не пускає її до будинку. Ключів від будинку у неї не було і раніше,але тітка її пускала та кожного разу обіцяла,що дасть їй дублікат ключів. Пізніше відповідач поміняла замки, поставила замки у хвіртку,і на даний час вона не лише не може потратити до будинку, але на територію домоволодіння-у двір,на земельну ділянку. Відповідач позив не визнала. Суду пояснила,що коли [PERSON] приїжджала,то вона завжди її пускала до будинку. Ключі від будинку вона їй не давала і не дасть, оскільки в будинку знаходяться її речі. Вона знала,що будинок належить їй та племінниці на праві часткової власності, але питання поділу будинку чи встановлення порядку користування не стояло. Вона знала,що [PERSON] не буде жити в будинку. Вона ж відремонтувала будинок,поставила нову огорожу, посадила різні дерева та кущі. Нічого всього цього вона позивачці не дасть! Представник відповідача позов визнав частково. Вважає,що в частині усунення перешкод у користуванні домоволодінням вимоги підставні,щодо вселення: позивачка не проживала в будинку, не буде у ньому проживати. Свідок [PERSON] пояснила,що вона сусідка [PERSON] по дачі в с.Шпилі. Вони декілька разів з [PERSON] їздили із с.Шпилі на базар в смт. Іванків, підходили до будинку №58 по вул..Миру в смт. Іванків, але жодного разу не потрапили навіть на територію самого домогосподарства,так як ворота і хвіртка були закриті, їм ніхто не відкрив. У [PERSON] ключів не було. Свідок [PERSON] суду пояснив,що він мав бажання придбати в селі невеличкий будиночок та земельну ділянку. [PERSON] дізнався,що у неї є земля та частина у будинку та хотів подивитися на це майно,щоб визначитися, чи йому підійде. У квітні 2016 року вони з [PERSON] двічі приїжджали в смт. Іванків до вул..Миру, 58, але не потрапили навіть до двору,так як ворота та хвіртка були закриті, а їх ніхто не впустив,хоча [PERSON] стукала і дзвонила комусь по телефону. Пізніше він дізнався,що між власниками є спір про цей будинок. Вислухавши сторони, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. З Свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 жовтня 2005 року слідує, що [PERSON], є власником 1/3 частини житлового будинку з надвірними будівлями в смт. Іванків по вул.. Миру,58 Київської області.На ДВІ ТРЕТІХ часток жилого будинку видано свідоцтво про право на спадщину [PERSON]. Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) власник у належить право володіння,користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 355 Цивільного кодексу України, майно,що є у власності двох або більше осіб(співвласників),належить їм на праві спільної власності( спільне майно). Відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України, власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Отже, житловий будинок по вул..Миру,58 в смт. Іванків Київської області належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності, так як їх частки визначені у свідоцтві про право на спадщину. Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном,що є їх спільною частковою власністю. Однак, як слідує з позову, сторони не бажають встановлювати порядок володіння чи користуватися спільним частковим майном, а бажають користуватися ним разом. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.ст. 10,60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України, підставою звільнення від доказування є: обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Позивачка надала суду свідоцтво про право на спадщину за законом,з якого слідує,що вона є співвласником житлового будинку №58 по вул.Миру в смт. Іванків Київської області:1/3 частини будинку з господарськими будівлями. Відповідач позов не визнала, однак,не заперечувала,що позивачка не має доступу до спільного домоволодіння, у неї немає ключів від будинку та хвіртки, що підтвердили і свідки. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку,встановленому цим Кодексом,звернутися до суду за захистом своїх порушених,невизнаних або оспорюваних прав,свобод чи інтересів. Отже, в судовому засіданні встановлено,що [PERSON] порушила права [PERSON],оскільки вона перешкоджає позивачці користуватися,володіти і розпоряджатися її часткою у спільній власності майна співвласників. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідачка надала суду Довідку огляду МСЕК №011741 про те,що [PERSON] є інвалідом 3 групи,звернувши увагу суду на те,що вселення позивача у спірне житло негативно відобразиться на її здоров»ї,однак, сторони не ставили питання про поділ спільного майна, чи встановлення порядку користування ним, хоча судом таке право їм було роз»яснено. З огляду на викладене, вважаю, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а стан здоров»я відповідача,який є важливим аргументом, але при вирішенні даного позову не може бути прийнятим судом до уваги. Крім того, стягнути з відповідача на користь позивачки судовий збір в сумі 1102,40 грн.,частково( сплачено: 1102,42грн.). На підставі викладеного, ст.ст. 317,319,321,355,356,358 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial