Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-20 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з цим позовом і вказала, що з травня 2014 року вона з відповідачем проживали однією сім'єю до травня 2016 року. Згідно попереднього договору 05 листопада 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Сусловим М.Є. і зареєстрованим в реєстрі за № 3029, [PERSON] та вона зобов'язались у строк не пізніше 04 листопада 2018 року укласти договір купівлі-продажу ? частки домоволодіння та частки земельної ділянки, які розташовані по [ADDRESS], на умовах, встановлених цим попереднім договором, за 329400 гривень, що на момент укладення цього договору за попереднім курсом продажу долару США приватним особам, комерційними банками міста Дніпра, є еквівалентом 13500 доларів США / п. 1 Договору /. За умовами попереднього договору від 05 листопада 2015 року, викладеними у п. 2 на підтвердження дійсних намірів про наступне укладення договору купівлі-продажу, [PERSON] передав позивачці 329400 грн. Позивачка зазначає, що 16 березня 2016 року за договором купівлі-продажу транспортного засобу № 1698/02/2342/2016, [PERSON] придбав за її особисті кошти, виручені за попереднім договором від 05 листопада 2015 року, спірний автомобіль ГАЗ 2705, 2005 року випуску, д/н [NUMBER] за 30000 гривень. Також позивачка зазначає, що згідно звітів про здійснення відрахування та виплати за період 2013-2015 роки забортна плата відповідача складала 2500-3000 гривень без відповідних відрахувань. Таким чином, на думку позивачки, спірний автомобіль ГАЗ 2705, 2005 року випуску, д/н [NUMBER], придбаний за її кошти, виручені за попереднім договором від 05 листопада 2015 року стосовно продажу майна позивачки. Тому позивачка звернулась до суду з проханням визнати особистою приватною власністю [PERSON] автомобіль ГАЗ 2705, 2005 року випуску, д/н [NUMBER]; зобов'язати відповідача повернути вказаний автомобіль та стягнути з відповідача 1600 гривень судового збору. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав і пояснив, що дійсно проживав з позивачкою з 2014 року до 2016 року, але не до травня, як вона зазначила, оскільки погляди на життя у них почали бути різними, тому він почав жити окремо. У зв'язку з життєвим положенням у свого знайомого позичив кошти та придбав автомобіль Газель з метою заробітку завдяки даного автомобіля. Гроші на придбання автомобіля він у позивачки не брав, завдяки чому він оформив автомобіль на себе. Він просить в задоволенні позову відмовити. Свідок [PERSON] пояснила суду, що в 2014 році позивачка почала проживати разом з відповідачам, з ними проживали син відповідача та племінник [PERSON] Згодом стало відомо, що позивачка вирішила продати свій будинок, якій їй дістався по спадщині від батьків та через деякий час після продажу будинку було придбано автомобіль Газель, як їй відомо за 30000 гривень, які було виручено внаслідок продажу зазначеного спадкового будинку. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що в березні 2016 року він дав у борг [PERSON] 60000 гривень, у зв'язку з тим, що [PERSON] хотів купити автомобіль Газель, на який йому не вистачало зазначеної суми, на даний час відповідач повернув 20000 гривень. Спірним автомобілем вони користуються обоє на даний час, до пори погашення позики. Свідок [PERSON] пояснив, що йому відомо, що [PERSON] проживала разом із [PERSON] деякий час. Після продажу будинку [PERSON], згодом було придбано автомобіль Газель, за виручені з продажу будинку кошти. Одного разу [PERSON] взяв у борг у нього 5000 гривень та згодом частину вказаної суми було повернуто. Також відомо, що спірний автомобіль після придбання було оформлено на [PERSON], оскільки відносини у останнього з позивачкою були добрими та вони проживали однією сім'єю. Оцінивши докази по справі суд вважає, що вимоги позивачки задоволені бути не можуть, оскільки в судовому засіданні позивачкою у відповідності з ст. 81 ЦПК України надані докази того, що нею були виручені певні кошти за продажу належної їй нерухомості і вона мала достатні кошти для придбання спірного автомобіля. Тому позивачка обгрунтовано звернутись до суду за захистом своїх прав у відповідності із ст. 4 ЦПК України, обравши способом захисту права визнання за нею права власності на спірний автомобіль ГАЗ-2705, номерний знак [NUMBER], як те передбачено ст. 5 ЦПК України. Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 41 Конституції України, ст. 317 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю і право власності є непорушним. За правилами ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена в його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Ст. 328 ЦК України визначає, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно довідки центру 1244 МВС України автомобіль ГАЗ-2705, номерний знак [NUMBER], 16 березня 2016 року зареєстрований на ім'я відповідача, тобто відповідач є власником вказаного автомобіля. А незаконність набуття відповідачем права власності на автомобіль судом не встановлена. Тобто визнання за позивачкою права власності на той же автомобіль та зобов'язання відповідача провернути автомобіль позивачці можливе лише за умови позбавлення відповідача права власності на спірний автомобіль в разі визнання недійним правочину про його придбання та реєстрацію. А позовна вимога про визнання недійсним правочину про придбання спірного автомобіля та його реєстрацію позивачкою не заявлена, як не заявлена і позовна вимога про визнання спірного автомобіля спільною власністю. Перелічені обставини і обумовлюють висновок суду про неможливість задоволення позовних вимог, що у відповідності із вимогами ст. 141 ЦПК України тягне за собою обов'язок позивачки по сплаті судових витрат.

Outcome: dismissed