Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що [INFO] року на телеканалі «Студія 1+1» в телепередачі «Гроші» було поширено відеосюжет, який порушує її право на особисте життя та його таємницю. Зокрема, було поширено відеозаписи з особистого життя позивачки, які містять інтимні подробиці. Факт поширення такого відеосюжету з участю позивачки є порушенням її особистого немайнового права на невтручання в особисте життя. Це заподіяло позивачці значні моральні страждання та призвело до тривалих негативних переживань, що істотно вплинуло на її фізичне та психічне здоров»я. Згоди на розголошення такої інформації з приватного життя позивачка не давала, відтак розповсюдження такого відеосюжету є протиправним. Зважаючи на це, позивачка звернулася до суду з даним позовом про захист її особистих немайнових прав та відшкодування заподіяної їй моральної шкоди. [PERSON] вважає поширення відповідачем відеосюжету, який містить таємницю її особистого життя, [INFO] року на телеканалі «Студія 1+1» у телепередачі «Гроші» безпідставним втручанням в її особисте життя. У передачі було поширено відеозаписи інтимних стосунків позивачки, що є порушенням ст.8 Конвенції про захист прав та основних свобод людини, яка передбачає, що ніхто не може зазнавати безпідставного втручання в особисте життя. У відповідача не було жодних передбачених законом підстав для поширення такої інформації. Позивачка не давала згоди на поширення інформації та на ознайомлення будь-кого з такою інформацією. Поширені відеозаписи не містять ознак вчиненого позивачкою правопорушення, яке б було підтверджено рішенням суду, що набрало законної сили. Поширення відеозапису, який містить конфіденційну інформацію про інтимні стосунки позивачки, є порушенням її права на приватне життя і очевидно не було здійснене в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Після поширення вказаних відеозаписів позивачка постійно відчуває тривогу, стрес, безсоння, невпевненість в собі від того, що вказані відеозаписи бачили члени її сім»ї, друзі, знайомі, сусіди. Позивачка має малолітню дитину віком 4 років, і після поширення цієї інформації відчула осуд з боку знайомих, друзів, близьких. Після трансляції відеосюжету відповідачем позивачка втратила друзів, з нею перестали спілкуватись родичі та сусіди. В результаті цього [PERSON] доводиться шукати нових знайомих та друзів, вона втратила роботу в аспірантурі Київського національного економічного університету ім. В. Гетьмана. Керівництво університету пояснило їй, що вона не зможе більше у них працювати, після чого позивачка вимушена була написати заяву. Для підтвердження факту заподіяння позивачці моральної шкоди вона звернулася до психолога Волочай С.П., яким 24.02.2014 року за результатами психологічного дослідження було складено висновок, відповідно до якого встановлено стрес-фактори внаслідок поширення відеосюжету [INFO] року відповідачем, які призвели до сильних душевних страждань, а саме: негативні переживання внаслідок неможливості підтримувати звичний рівень соціальної активності; негативні переживання внаслідок вимушеного обмеження кола спілкування та соціальних контактів; негативні переживання внаслідок різкого погіршення стану здоров»я; негативні переживання внаслідок формування після поширення відеосюжету негативного іміджу, який поширився на всі сфери життя суспільства. В результаті психологічного дослідження було встановлено настання значних ушкоджень особистості позивачки, які зумовлені моральними стражданнями сильної глибини. Крім душевних та моральних страждань, значно погіршилось здоров»я позивачки. Після виходу сюжету позивачка постійно плакала, її мучило безсоння протягом останніх декількох місяців. Перший час позивачка намагалася впоратися з душевними стражданнями сама, але згодом звернулася за консультацією до невропатолога, який направив її до відділення пограничних станів Київської міської клінічної лікарні № 8. Позивачка перебувала на стаціонарі з 03.02.2014 року по 24.02.2014 року. Їй було встановлено діагноз посттравматичний стресовий розлад у вигляді тривожно-депресивного синдрому. Під час обстеження лікарями було встановлено, що після виходу сюжету [INFO] року позивачка постійно перебувала в пригніченому стані, підвищилась плаксивість, погіршився сон, з»явився страх виходити на вулицю. Під час перебування на стаціонарному лікуванні позивачка пройшла обстеження у кардіолога, маммолога, гінеколога, гастроентеролога та офтальмолога. В результаті всіх досліджень було встановлено погіршення здоров»я позивачки та призначено лікування. Після виписки позивачці було рекомендовано нагляд у психотерапевта, гінеколога та маммолога. Враховуючи зазначені критерії, позивачка оцінює розмір моральної шкоди, завданої їй відповідачем внаслідок порушення особистого немайнового права на невтручання в її особисте життя, у сумі 4 000 000 гривень. Оскільки відеосюжет у телепередачі «Гроші», яка була випущена [INFO] року, порушує особисті немайнові права позивачки, то цей відеосюжет підлягає вилученню з офіційного сайту відповідача та забороні його поширення в майбутньому з метою припинення порушення її права на приватність особистого життя. [PERSON] просить визнати порушеним її особисте немайнове право на недоторканість особистого та сімейного життя внаслідок поширення [INFO] року ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія «1+1» на телеканалі «1+1» відеосюжету у телепередачі «Гроші» (серія [NUMBER]) під назвою «[INFO]»; зобов»язати ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія «1+1» вилучити з офіційного інтернет-сайту www.1plus1.ua відеосюжет у телепередачі «Гроші» під назвою «[INFO]» (випуск за [INFO] року, серія [NUMBER]); заборонити ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія «1+1» поширювати та використовувати будь-яким способом відеосюжет під назвою «[INFO]» з телепередачі «Гроші» (випуск за [INFO] року, серія [NUMBER]), а також робити будь-які посилання на цей сюжет; стягнути з ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія «1+1» (код 23729809) на користь позивачки у відшкодування моральної шкоди 4 000 000 гривень. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали з тих же підстав, просили позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в задоволенні позову. Суд, вислухавши пояснення сторін, експерта, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Як встановлено в судовому засіданні, [INFO] року ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія «1+1» на телеканалі «1+1» у телепередачі «Гроші» (серія [NUMBER]) було показано відеосюжет під назвою «[INFO]», в якому з 21 хвилини 12 секунд до 23 хвилини 39 секунд демонструвались відеозаписи інтимних стосунків позивачки [PERSON]. Ці обставини підтверджуються наданим позивачкою відеозаписом телепередачі «Гроші» (серія [NUMBER]) від [INFO] року, а також не оспорюються представником відповідача. Статтею 32 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. У ст.301 ЦК України зазначено, що фізична особа має право на особисте життя. Фізична особа сама визначає своє особисте життя і можливість ознайомлення з ним інших осіб. Фізична особа має право на збереження у таємниці обставин свого особистого життя. Обставини особистого життя фізичної особи можуть бути розголошені іншими особами лише за умови, що вони містять ознаки правопорушення, що підтверджено рішенням суду, а також за її згодою. Особистим життям фізичної особи є її поведінка у сфері особистісних, сімейних, побутових, інтимних, товариських, професійних, ділових та інших стосунків поза межами суспільної діяльності. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз'яснено, що під поширенням інформації слід розуміти опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Суд вважає доведеним той факт, що відповідачем у телепередачі «Гроші» (серія [NUMBER]) [INFO] року було поширено інформацію про особисте життя позивачки, оскільки демонструвались відеозаписи її інтимних стосунків. Позивачка в судовому засіданні стверджувала, що не надавала згоди відповідачу на розголошення обставин її особистого життя, що також підтвердив в суді представник відповідача. Представник відповідача, заперечуючи проти позову, посилався на те, що обставини особистого життя [PERSON] були розголошені, оскільки вони містять ознаки правопорушення, що підтверджено рішенням суду. При цьому представник відповідача зазначав, що з 2009 року у Шевченківському районному суді м. Києва перебувало кримінальне провадження по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.28 ч.4 ст.152, ч.2 ст.156, ч.1 ст.156, ч.1 ст.155, ч.1 ст.154, ч.3 ст.302 КК України. У матеріалах цього провадження містяться відеозаписи, які були показані в сюжеті у телепередачі «Гроші». На думку представника відповідача, ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 01.06.2013 року, якою кримінальне провадження було повернуто на додаткове розслідування, є рішенням суду, що підтверджує наявність у розповсюдженій інформації ознак правопорушення в розумінні ч.4 ст.301 ЦК України. Крім того, представник відповідача вказував на те, що поширення інформації про позивачку здійснено в інтересах прав людини, оскільки позивачку обвинувачували, зокрема, у розбещенні неповнолітніх, а тому спірний сюжет з її участю був висвітлений в превентивних цілях, з метою недопущення повторення порушення прав дитини, адже в ньому міститься матеріал із сценами сексуальної експлуатації неповнолітніх. Суд вважає, що доводи представника відповідача не заслуговують на увагу. Так, відповідачем на надано доказів того, що має місце рішення суду, яким встановлено наявність ознак правопорушення у діях позивачки щодо обставин її особистого життя. Ані обвинувального вироку ані постанови з будь-яких нереабілітуючих підстав у справі про обвинувачення [PERSON] не винесено. Ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 01.06.2013 року, якою кримінальне провадження було повернуто на додаткове розслідування, не є рішенням суду, яке встановлює ознаки правопорушення. Суд також вважає безпідставним посилання представника відповідача на те, що розголошена інформація є суспільно значимою, тобто є предметом громадського інтересу і право громадськості знати цю інформацію переважає право її власника на її захист. Відповідачем не зазначено в чому полягає необхідність демонстрації по телебаченню інтимних сцен з особистого життя позивачки. Більше того, представник відповідача стверджував, що продемонстровані відеозаписи є речовими доказами у кримінальному провадженні, а розгляд справи відбувається у суді в закритому судовому засіданні, а отже без розголошення суспільству подробиць інтимного життя як обвинувачених, так і потерпілих. При цьому позивачка і її представник в судовому засіданні пояснили, що наразі в позові не заявляються вимоги про спростування будь-якої інформації. З огляду на викладене, суд вважає, що відповідачем порушено особисте немайнове право позивачки на недоторканність особистого життя. Відповідно до ст. 276 ЦК України орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування, фізична особа або юридична особа, рішеннями, діями або бездіяльністю яких порушено особисте немайнове право фізичної особи, зобов'язані вчинити необхідні дії для його негайного поновлення. Якщо дії, необхідні для негайного поновлення порушеного особистого немайнового права фізичної особи, не вчиняються, суд може постановити рішення щодо поновлення порушеного права, а також відшкодування моральної шкоди, завданої його порушенням. Згідно з ст. 278 ЦК України якщо особисте немайнове право фізичної особи порушене у газеті, книзі, кінофільмі, теле-, радіопередачі тощо, які готуються до випуску у світ, суд може заборонити розповсюдження відповідної інформації. Якщо особисте немайнове право фізичної особи порушене в номері (випуску) газети, книзі, кінофільмі, теле-, радіопередачі тощо, які випущені у світ, суд може заборонити (припинити) їх розповсюдження до усунення цього порушення, а якщо усунення порушення неможливе, - вилучити тираж газети, книги тощо з метою його знищення. Оскільки особисте немайнове право позивачки порушене у телепередачі, яка випущена у світ, відео сюжет телепередачі розміщений на офіційному інтернет-сайті відповідача, що не заперечує представник товариства, суд вважає за необхідне задовольнити позовну вимогу про зобов'язання ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія «1+1» вилучити з свого офіційного інтернет-сайту відео-сюжет, що міститься у випуску за [INFO] року телепередачі «Гроші» під назвою «[INFO]» з 21 хвилини 12 секунд до 23 хвилини 39 секунд, про особисте життя [PERSON], а вимога про заборону поширювати та використовувати будь-яким способом відеосюжет і робити будь-які посилання на нього задоволенню не підлягає. Статтею 280 ЦК України передбачено, що якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Позивачка просить стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в розмірі 4 000 000 гривень, обґрунтовуючи свою вимогу тим, що через те, що відповідачем були продемонстровані по телебаченню відеозаписи зі сценами її інтимного життя, вона постійно відчуває тривогу, стрес, безсоння, невпевненість в собі, оскільки відчула осуд з боку знайомих, друзів, близьких, які з нею перестали спілкуватись. Також вона втратила роботу в аспірантурі Київського національного економічного університету ім. В.Гетьмана, не може підтримувати звичний рівень соціальної активності, в неї погіршився стан здоров»я, вона зверталась до лікарів і перебувала на стаціонарі з 03.02.2014 року по 24.02.2014 року з діагнозом - посттравматичний стресовий розлад у вигляді тривожно-депресивного синдрому. На підтвердження своїх доводів [PERSON] надала медичну документацію та висновок спеціаліста-психолога Волочая С.П., який був ним підтверджений в судовому засіданні (а.с.14-62). Однак, суд вважає, що ця вимога позивачкою не доведена, оскільки, як зазначав в судовому засіданні представник відповідача, інформація про особисте життя позивачки була розголошена в інтернеті ще до виходу в ефір телепередачі «Гроші». З наданих представником відповідача роздруківок з інтернету, на яких також містяться фото (а.с.78-123), вбачається, що мало місце поширення інформації про особисте життя позивачки ще до [INFO] року. При цьому зазначається ім'я та прізвище позивачки, в тому числі під фотографіями. Отже, позивачкою не доведено, що саме внаслідок демонстрації [INFO] року сцен з її особистого інтимного життя погіршився стан її здоров'я, вона отримала стресовий розлад, морально страждала і їй було завдано моральну шкоду в розмірі 4 000 000 гривень, а тому позовна вимога про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягає. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. На підставі наведеного, ст. 32 Конституції України, ст.ст. 16, 276, 278, 301 ЦК України,

Outcome: partial