overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

Позивачка звернулась з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власницею квартири [ADDRESS]. Крім позивача у вказаній квартирі зареєстрований відповідач колишній чоловік [PERSON] У 2010 році шлюб між сторонами було розірвано, а у лютому 2014 року відповідач забрав з квартири усі свої особисті речі, не проживає за місцем реєстрації, не сплачує комунальних послуг, не веде з позивачкою сумісного побуту, у звязку з чим просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою №29 в будинку №122 по вул. Бахмутська в м. Маріуполі. Позивачка до судового засідання не зявилась, надала заяву в якій просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судовому засіданні присутній не був, згідно з матеріалами виконаного судового доручення позовні вимоги визнав у повному обсязі, проти розгляду справи за його відсутностю не заперечував. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у зв 'язку із розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Вивчивши матеріали справи в їхній сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав Судом встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № 20600 від 22.03.2001 року належить квартира [ADDRESS] (а.с.10). Відповідно до особового рахунку № 0859 в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON]Г.(а.с.11). Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 15.07.2010 року по цивільній справі № 2-13188/2010р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.8). Згідно зі ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї родини. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сімї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад 1 рік. З огляду на наведене суд вважає за можливе визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою №29 в будинку №122 по вул. Бахмутська в м. Маріуполі, оскільки відповідач не мешкає у спірній квартирі без поважних причин, що підтверджується об'єктивними доказами, які маються в матеріалах справи.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

Позивачка звернулась з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власницею квартири [ADDRESS]. Крім позивача у вказаній квартирі зареєстрований відповідач - син [PERSON] З 2004 р. відповідач не проживає за місцем реєстрації, не сплачує комунальних послуг, не веде з позивачем сумісного побуту, його речей у квартирі немає. Позивачка є пенсіонером, отримує мінімальну пенсію та їй тяжко сплачувати комунальні послуги, у зв'язку з чим просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS], на розподілі судових витрат не наполягала. Позивачка [PERSON] до судового засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, у позовній заяві просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та проти заочного рішення суду не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні присутній не був з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином в порядку передбаченому ч.5 ст.74 ЦПК України. Заяв про розгляд справи у відсутності відповідача чи про відкладення розгляду справи від відповідача до суду не надходило. За таких обставин, з урахуванням думки позивачки, яка не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд ухвалив заочно розглянути справу у відсутності відповідача за наявними в справі доказами. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у зв 'язку із розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Вивчивши матеріали справи в їхній сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № 43629 від 26.09.1996 року належить квартира [ADDRESS] (а.с.6). Відповідно до особового рахунку [NUMBER] в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Згідно з актом від 27.08.2014 року, складеним ТОВ Житло-Плюс», [PERSON], зареєстрований в квартирі [ADDRESS], але фактично там не мешкає з 2004 року (а.с.8). Згідно зі ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї родини. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад 1 рік. З огляду на наведене суд вважає за можливе визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS], оскільки відповідач з 2004 року не мешкає у спірній квартирі без поважних причин, що підтверджується об'єктивними доказами, які маються в матеріалах справи.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

Позивачка звернулась з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власницею квартири [ADDRESS]. Крім позивачки у вказаній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] Після розірвання шлюбу з позивачкою відповідач не проживає за місцем реєстрації, не сплачує комунальних послуг, не веде з позивачкою сумісного побуту, його речей у квартирі немає. Позивачка просять суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою №28 будинку 108 по вул. Карла Лібкнехта в м. Маріуполі. Представник позивачки надала заяву з проханням розглянути справу за її відсутность, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та проти заочного рішення суду не заперечувала. Відповідач у судовому засіданні присутній не був з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином в порядку передбаченому ч.5 ст.74 ЦПК України. Заяв про розгляд справи у відсутності відповідача чи про відкладення розгляду справи від відповідача до суду не надходило. За таких обставин, з урахуванням думки представника позивачки, яка не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд ухвалив заочно розглянути справу у відсутності відповідача за наявними в справі доказами. Вивчивши матеріали справи в їхній сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Судом встановлено, що [PERSON]І на підставі договору дарування від 21.10.2005р. належить квартира [ADDRESS] (а.с.14). Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27.10.2005р. [PERSON] на підставі договору дарування №7340 від 21.10.2005р. на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] (а.с.15). Відповідно до особового рахунку №71468-19 в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.17). Відповідно до рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 01.08.2014р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.16). Згідно з актом від 22.02.2016 року, складеним КСН «Славутич», [PERSON] зареєстрований у [INFO], але фактично там не мешкає з 2014р. (а.с.18). Згідно зі ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї родини. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сімї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад 1 рік. З огляду на наведене суд вважає за можливе визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою №28 будинку №108 по вул. Карла Лібкнехта в м. Маріуполі, оскільки відповідач з 2014 року не мешкає у спірній квартирі без поважних причин, що підтверджується об'єктивними доказами, які маються в матеріалах справи.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-07 00:00:00

Позивачка звернулась з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона Свої вимоги позивачка мотивує тим, що вона є власницею квартири [ADDRESS]. З 04.12.2012 року у вказаній квартирі зареєстрований відповідач - прийомний син її сина [PERSON]. У зв'язку з розірванням відносин між сином позивачки та матір'ю відповідача розпалися, останній вибув з квартири та не мешкає там з 2013 року. Відповідач помешканням не цікавиться, комунальні послуги не сплачує, у зв'язку з чим просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS], на розподілі судових витрат не наполягала. Позивачка [PERSON] та її представник надали на адресу суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, не заперечували проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні присутній не був з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином в порядку передбаченому ч.5 ст.74 ЦПК України. Заяв про розгляд справи у відсутності відповідача чи про відкладення розгляду справи від відповідача до суду не надходило. За таких обставин, з урахуванням думки позивачки, яка не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд ухвалив заочно розглянути справу у відсутності відповідача за наявними в справі доказами. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у зв 'язку із розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Вивчивши матеріали справи в їхній сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №3256 від 05.08.2010 року належить квартира [ADDRESS] (а.с.4). Відповідно до довідки від 11.07.2014 року в квартирі [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] (а.с.7). Згідно з актом від 11.07.2014 року, складеним ЖБК «Жовтневий-125», [PERSON], зареєстрований в [ADDRESS], але фактично там не мешкає з січня 2013 року (а.с.8). Згідно зі ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї родини. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад 1 рік. З огляду на наведене суд вважає за можливе визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS], оскільки відповідач з січня 2013 року не мешкає у спірній квартирі без поважних причин, що підтверджується об'єктивними доказами, які маються в матеріалах справи.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-23 00:00:00

Позивачка звернулась з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS]. Крім власників у вказаній квартирі зареєстровані [PERSON] та відповідач [PERSON] З дня реєстрації відповідач не проживає за місцем реєстрації, не сплачує комунальних послуг, не веде з позивачем сумісного побуту, його речей у квартирі немає. Позивачці тяжко сплачувати комунальні послуги, у звязку з чим просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою № 45 у будинку № 8 по вул. 60 років СРСР в м. Маріуполі. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судовому засіданні присутній не був з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином в порядку передбаченому ч.5 ст.74 ЦПК України. Заяв про розгляд справи у відсутності відповідача чи про відкладення розгляду справи від відповідача до суду не надходило. За таких обставин, з урахуванням думки позивачки, яка не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд ухвалив заочно розглянути справу у відсутності відповідача за наявними в справі доказами. Вивчивши матеріали справи в їхній сукупності, допитавши позивачку та свідків, суд дійшов висновку про те, що позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 23.09.2010 року [PERSON] та [PERSON] на праві приватної власності належить по1/2 частки квартири [ADDRESS] (а.с.6). Згідно з особовим рахунком № 7526 в квартирі [ADDRESS] зареєстровані наступні особи: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.5) Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що вони є сусідами сторін,відповідач є онуком позивачки, не мешкає у спірній квартирі понад 3 роки, оскільки на теперішній час мешкає у іншої бабки у м. Кисловодськ Російської Федерації. Згідно зі ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї родини Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сімї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад 1 рік. З огляду на наведене суд вважає за можливе визнати [PERSON]В таким, що втратив право користування квартирою № 45 у будинку № 8 по вул. 60 років СРСР в м. Маріуполі, оскільки відповідач з 2011 року не мешкає у спірній квартирі без поважних причин, що підтверджується об'єктивними доказами, які маються в матеріалах справи.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-07 00:00:00

Позивачка звернулась з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Вимоги мотивовано тим, що сторони перебувають в шлюбі з 08 червня 2018 року. Сторони фактично припинили шлюбні відносини, збереження шлюбу неможливе. Відзиву на позов не надходило. В судове засідання сторони не з`явилися - надали заяви про розгляд справи за їх відсутністю, відповідно до змісту яких позивачка на розірванні шлюбу наполягала, відповідач - позов визнав. Судом ухвалено про проведення судового засідання за відсутності учасників справи. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 08 червня 2018 року. Підтверджується вказана обставина свідоцтвом про шлюб (а.с. 8). Як встановлено ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд вважає, що подружжя має дійсне прагнення до розірвання шлюбу - подальше його збереження не відповідає інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-07 00:00:00

Позивачка звернулась з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Вимоги мотивовано тим, що сторони перебувають в шлюбі з 30 грудня 2017 року. Сторони фактично припинили шлюбні відносини, збереження шлюбу неможливе. Відзиву на позов не надходило. В судове засідання сторони не з`явилися - надали заяви про розгляд справи за їх відсутністю, відповідно до змісту яких позивачка на розірванні шлюбу наполягала, відповідач - позов визнав. Судом ухвалено про проведення судового засідання за відсутності учасників справи. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 30 грудня 2017 року. Підтверджується вказана обставина свідоцтвом про шлюб (а.с. 8). Як встановлено ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд вважає, що подружжя має дійсне прагнення до розірвання шлюбу - подальше його збереження не відповідає інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-26 00:00:00

Позивачка звернулась з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В позовній заяві вказала, що з 01 жовтня 2005 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу має двох малолітніх дітей доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. З березня 2018 року сторони разом не живуть, фактично сімейні стосунки припинені, у звязку із відсутністю взаєморозуміння, з вказаного часу сторони спільного господарства не ведуть. З цих причин вважає, що шлюбні стосунки з відповідачем зберегти неможливо. Спорів про місце проживання дітей та розподіл майна не виникає. Просить шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище. В судове засідання позивачка [PERSON] надала заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримку позовних вимог, позов просила задовольнити. Відповідач [PERSON] до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав, просив позов задовольнити у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. \~ \~ \~ \~ Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 01 жовтня 2005 року, який зареєстрований у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 879, свідоцтво про шлюб серії І-НО № 032355, видане 28.11.2005 року (а.с. 2). Від шлюбу мають малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 3, 4). Сімейні стосунки припинені з березня 2018 року, з цього ж часу сторони спільного господарства не ведуть. Спорів про місце проживання дітей та поділ майна не виникає. Відповідно до\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із ч. ч. 3,4\~ст. 56 СК України\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 1 ст.110, ч. 2 ст. 112 СК України, за позовом одного з подружжя суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. \~\~У відповідності до вимог\~ст. 200 ч.3 ЦПК\~\~ України, за результатами підготовчого провадження суд\~\~ухвалює рішення у випадку\~\~визнання позову\~\~відповідачем. Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що на теперішній час шлюб вказаний існує формально, оскільки позивач та відповідач не пов'язані спільним побутом та\~проживанням,\~подальше збереження\~шлюбу суперечило\~б інтересам\~позивачки та\~дітей,і є неможливим,\~а сім'я\~сторін розпалася\~остаточно,відповідач позов визнав, в звязку з чим позовні вимоги задовольняє та постановляє рішення про розірвання укладеного між сторонами шлюбу. На підставі ст. 24, 56, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

Позивачка звернулась з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В позовній заяві вказала, що з 01 липня 2003 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей доньок [PERSON] [INFO] та [PERSON] 2008р.н., які мешкають з нею. Сімейні стосунки припинені у звязку із відсутністю взаєморозуміння, з січня 2013 року сторони мешкають окремо, спільне господарство не ведуть. З цих причин вважає, що шлюбні стосунки з відповідачем зберегти неможливо. Спорів про поділ майна не виникає. Просить шлюб розірвати. В судове засідання позивачка надала заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримку позовних вимог, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у разі неявки відповідача. Шлюб просила розірвати, а після його розірвання залишити їй шлюбне прізвище. Відповідач повідомлявся про час і місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не з'явився, не сповістив суд про причини неявки. Враховуючи те, що у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 01 липня 2003 року, який зареєстрований у Маріупольському міському відділі реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції, актовий запис № 364, свідоцтво про одруження серії 1-НО № 202681 (а.с. 7). Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с. 8-9). Сімейні стосунки припинені з січня 2013, сторони мешкають окремо, спільне господарство не ведуть. Спорів про поділ майна не виникає. Відповідно до ч. 1 ст.110, ч. 2 ст. 112 СК України, за позовом одного з подружжя суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що між сторонами склались стосунки, що виключають спільне проживання, відновлення сімї, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, в звязку з чим позовні вимоги задовольняє та постановляє рішення про розірвання укладеного між сторонами шлюбу. На підставі ст. 110, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-19 00:00:00

Позивачка звернулась з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В позовній заяві вказала, що з 01 листопада 2002 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають дитину: неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . З січня 2019 року сторони разом не живуть, фактично сімейні стосунки припинені, у зв`язку із відсутністю взаєморозуміння, з вказаного часу сторони спільного господарства не ведуть. З цих причин вважає, що шлюбні стосунки з відповідачем зберегти неможливо. Спорів про місце проживання дитини та розподіл майна не виникає. Просить шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити прізвище [PERSON] . В судове засідання позивачка [PERSON] надала заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримку позовних вимог, позов просила задовольнити. Відповідач [PERSON] до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 01 листопада 2002 року, який зареєстрований у Маріупольському міському відділі реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції, актовий запис № 849, свідоцтво про одруження серії [NUMBER] видане 01.11.2002 року (а.с. 4). Від шлюбу мають дитину: [PERSON] , [INFO] (а.с. 3). Сімейні стосунки припинені з січня 2019 року, з цього ж часу сторони спільного господарства не ведуть. Спорів про місце проживання дитини та поділ майна не виникає. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із ч. ч. 3,4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 1 ст.110, ч. 2 ст. 112 СК України, за позовом одного з подружжя суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У відповідності до вимог ст. 200 ч.3 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що на теперішній час шлюб вказаний існує формально, оскільки позивач та відповідач не пов`язані спільним побутом та проживанням, подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки та дитини,і є неможливим, а сім`я сторін розпалася остаточно,відповідач позов визнав, в зв`язку з чим позовні вимоги задовольняє та постановляє рішення про розірвання укладеного між сторонами шлюбу. На підставі ст. 24, 56, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved