Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, зазначивши, що вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 19 вересня 2015 року. Від шлюбу вони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Згідно до рішення Чигиринського районного суду від 31.03.2017 року, шлюб між ними розірвано. Під час їхнього весілля їм було подаровано 37 тис. грн., з яких 1000 грн. вони використали за взаємною згодою, а решту відповідач розділив на власний розсуд, залишивши собі 21 тис. грн., а їй віддав 15 тис. грн. З цих коштів вона витратила 3824,41 грн. на лікування їх дочки, що підтверджується відповідними квитанціями. А тому вважає, що відповідач повинен повернути їй половину витраченої на лікування суми, що становить 1912,20 грн. Посилаючись на те, що відповідач відмовляється добровільно повернути їй грошові кошти, просить стягнути з нього на її користь різницю в подарованих на весілля коштах в розмірі 4924, 20 грн., а також 640 грн. сплаченого судового збору та 300 грн. витрат на правову допомогу. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги та прохала їх задовольнити, пояснивши суду, що відповідач спочатку обіцяв повернути їй кошти, а згодом заявив, що він їй нічого не винен. У зв`язку з цим вона просить стягнути з нього 3000 гривень у відшкодування тих коштів, що були подаровані на весілля, та половину коштів, витрачених на лікування дитини, в сумі 1912,20грн. Відповідач позов визнав частково та пояснив суду, що він нікому нічого не винен, а витрати на придбання ліків згоден буде сплатити за умови підтвердження цих чеків необхідністю придбання вказаних ліків для лікування дитини. Свідок [PERSON] пояснила суду, що позивачка є її дочкою і їй відомо, що на весіллі їм було подаровано 37000 гривень, з яких відповідач забрав собі 21000 гривень, а дочці залишив лише 15000 гривень. Свідок [PERSON] пояснив суду, що він приходиться позивачці батьком і знає, що на їх весіллі було подаровано 36000 гривень і 1000 гривень на дитину. Більшу суму грошей було подаровано їхніми гостями, але батьки відповідача сказали, що витрати на весілля вони понесли порівну, то й гроші повинні ділитися в рівних частинах. Гроші забрав відповідач, заявивши, що він є головою сім`ї. Вислухавши сторін, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Як встановлено судом, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 19 вересня 2015 року (а.с.3). Згідно до рішення Чигиринського районного суду від 31.03.2017 року, шлюб між ними розірвано (а.с.10). Від даного шлюбу сторони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачкою (а.с.4). Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтями 70, 71 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог ї заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Як встановлено судом, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що до складу спільного майна подружжя входили вказані позивачкою 37000 гривень і що саме така сума коштів була в наявності у сторін. В ході розгляду справи позивачкою також не надано жодних доказів на підтвердження того, що вони з відповідачем мали такі кошти і що їх розподіл було здійснено саме таким чином, як вказує позивачка, оскільки відповідач даний факт заперечував. При цьому суд критично відноситься до показів свідків [PERSON] та [PERSON], які являються батьками позивачки, а отже заінтересовані у прийнятті позитивного рішення. Більше того наявність будь-яких грошових коштів повинна підтверджуватися лише документально, а не показами свідків. Щодо стягнення з відповідача витрат на лікування дитини в розмірі 1912,20 грн., то заявлена позивачкою вимога жодним чином не стосується поділу майна подружжя і не може бути предметом розгляду в даній справі, у зв'язку з чим суд вважає необхідним роз'яснити позивачці, що їй слід звертатися до суду з позовом про стягнення з відповідача витрат на лікування дитини. Виходячи з цього, суд, оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, вважає, що в судовому засіданні не знайшов підтвердження факт наявності у сторін спільного набутого майна, що підлягає поділу, тобто грошових коштів в сумі 37000 гривень, що тягне за собою відмову в задоволенні позову. Оскільки суд відмовляє в задоволенні позову, то понесені позивачкою судові витрати стягненню з відповідача не підлягають. На підставі викладеного та,

Outcome: dismissed