Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що за час подружнього життя зі своїм чоловіком [PERSON] вони набули садибу, розташовану по вул. Радянська, 32 с. В.Вистороп Лебединського району Сумської області, яка відповідно є їх спільною сумісною власністю. 02.06.2011 року [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина на все належне йому майно. Відповідно до заповіту, посвідченого секретарем Великовисторопської сільської ради 07.03.2001 року, спадкоємцем померлого є його внучка [PERSON] Однак, оскільки будинок набутий сумісно, то позивачка має право на 1/2 частину зазначеного домогосподарства. Також вона претендує на обовязкову частку у спадщині чоловіка як непрацездатна вдова. Крім цього, право на обовязкову часту у спадщині має [PERSON], один із трьох синів подружжя [PERSON], який є інвалідом 3 групи. При цьому він відмовляється від спадщини на користь позивачки. Тому загальна частка (обовязкова) у спадщині становить 1/8 частину. Позивачка бажає оформити своє право на нерухоме майно, але не може цього зробити за відсутності правовстановлюючих документів. Тому [PERSON] просила визнати за нею право власності на 5/8 частин зазначеної садиби з яких 1/2 частина її особисте майно, набуте за час шлюбу з [PERSON], а 1/8 частина обовязкова частка у спадщині. В судове засідання особи, які беруть участь у справі, не зявилися. Представник позивачки в наданій заяві позовні вимоги [PERSON] підтримав в повному обсязі та просив справу розглянути у його відсутності та у відсутності заявниці. Представник відповідача своєю заявою повідомив суд, що проти задоволення позову не заперечує, справу просить розглянути без його участі. [PERSON] в наданій заяві вказав, що відмовляється від своїх прав на обовязкову частку у майні померлого батька на користь матері [PERSON] Справу просить розглянути у його відсутності. [PERSON] в наданих запереченнях просила у задоволенні позову [PERSON] відмовити в повному обсязі. Послалася на те, що за правилами Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але не проживав разом зі спадкодавцем має право у шестимісячний строк подати заяву про її прийняття. Право відмовитися від спадщини також повинно бути реалізоване особою в той же строк. Оскільки [PERSON] на час смерті не проживав зі спадкодавцем та повинен був знати своє право, визначене чинним законодавством, але не скористався ним, то судом не може бути визнана його відмова від обовязкової частки на користь матері. Крім цього, [PERSON] додає до своїх заперечень заповіт, згідно якого вона є спадкоємицею померлого [PERSON] на усе його майно де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося. Беручи до уваги те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється в силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги повязані зі спорами про спадкове право, позовна заява обґрунтована частково і підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. 02.06.2011 року помер гр. [PERSON], чоловік позивачки. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] був укладений 01.03.1959 року., що вбачається з свідоцтва про одруження (а.с. 8). У 1991 році [PERSON] набув садибу, розташовану по вул. Радянська, 32 с. В.Вистороп Лебединського району Сумської області, а у 2001 році отримав державний акт на присадибну земельну ділянку. Дана садиба складається з житлового будинку деревяного 1961 року побудови під літ. - «А», надвірних споруд: сараю дощатого під літ. - «Б», погреба цегляного під літ. - «п/г», сараю дощатого під літ. - «В», кухні дощатої під літ. - «Г», сараю дощатого під літ. - «Д», сараю дощатого під літ. - «д», вбиральні дощатої під літ. - «Ж», огорожі дощатої під «№ 1-2» та земельної ділянки загальною площею 0,55 га. Факт належності даного майна стверджується довідкою КП «Бюро технічної інвентаризації виконавчого комітету Лебединської міської ради» (а.с. 36), витягом Управління Держгеокадастру у Лебединському районі Сумської області (а.с. 21), копіями свідоцтва та держакта (а.с. 14, 15). Відповідно до вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За правилами ч. 1 ст. 70 СК України, ч. 2 ст. 370, ч. ст. 372 ЦК України встановлюється, що частки майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, є рівними. Пленум Верховного Суду України у свої постанові від 30.05.2008 року N 7 в п. 12 розяснив, що у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Розглядаючи спори, пов'язані зі спадкуванням частки в праві спільної сумісної власності, необхідно звертати увагу на те, що згідно зі статтею 368 ЦК спільною сумісною власністю є не лише майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом, а й майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Отже, спірну садибу слід розглядати як обєкт права спільної сумісної власності подружжя [PERSON]. Їх частки були рівними, а тому позивачка має право на 1/2 частину. Відповідно до заповіту (а.с. 42), посвідченого 07.03.2001 року секретарем Великовисторопської сільської ради, спадкоємцем померлого [PERSON] на усе його майно є [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]). Судом також встановлено, що у спадщині маються дві обовязкові частки, оскільки позивачка є непрацездатною вдовою, а один із синів подружжя [PERSON] [PERSON] є непрацездатним, так як являється інвалідом 3 групи, що стверджується довідкою до акту огляду МСЕК та посвідченням (а.с. 18). Згідно з ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Враховуючи, що спадщина складає 1/2 частину від загального розміру майна, виходячи з того, що спадкоємців, які б мали право спадкування за законом четверо, а саме дружина померлого та їх троє синів, то обовязкова частка позивачки і [PERSON] становить по 1/16 частині кожного від загального розміру домогосподарства. Одночасно, ухвалюючи рішення, суд не може погодитися з вимогами позивачки про визнання за нею права власності на 1/16 частину спірного майна від якої на її користь відмовився її син та вважає, що в цій частині заслуговують на увагу заперечення [PERSON], виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з положеннями ст.ст. 1270, 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Даний строк становить шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що [PERSON] на час смерті зі спадкодавцем не проживав, що вбачається з довідки (а.с. 17) та не подав у визначений законом строк заяву про відмову від спадщини на користь іншої особи. Оскільки він пропустив встановлений законом строк для прийняття спадщини, а відповідно і строк для відмови від її прийняття на користь іншої особи, враховуючи, що дані вимоги [PERSON] оспорюються, то суд вважає необхідним відмовити позивачці у задоволенні її вимог в цій частині. Згідно зі ст. ст. 325, 328, 1216, 1222 1223 ЦК України фізичні особи можуть бути субєктами права власності на підставах, не заборонених законом і мають право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, а спадкоємці мають право прийняти спадщину. Враховуючи вище викладене, суд вважає необхідним визнати за позивачкою право власності на 9/16 частин спірної садиби з яких 1/2 - частка у праві спільної сумісної власності та 1/16 - обовязкова частка у спадщині. В решті позовних вимог [PERSON] слід відмовити.

Outcome: partial