Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-12 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення суми боргу за договором позики, посилаючись на те, що вона за договором позики від 7 червня 2011 року передала [PERSON] гроші у розмірі 28 000 грн. з їх поверненням за першою вимогою. На підтвердження укладення договору відповідачем була складена розписка від 7 червня 2011 року. 30 травня 2014 року позивачка надіслала письмову вимогу [PERSON] про необхідність повернення отриманих грошей, однак останній вимоги не виконав, отримавши вказаний лист 9 липня 2014 року. На підставі переліченого просила суд стягнути з відповідача суму боргу за договором позики в розмірі 28 000 грн. з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми, починаючи з 10 серпня 2014 року по момент ухвалення судового рішення, стягнувши судові витрати. Позивачка в судове засідання не з'явилась, надавши заяву з проханням вирішити справу у її відсутність за присутності її представника, наполягаючи при цьому на задоволенні позову. Представник позивачки, яка діє на підставі договору, [PERSON], в судове засідання не з'явилась, надавши суду заяву з проханням вирішити справу за її відсутності, не заперечуючи при цьому проти ухвалення заочного рішення та підтримуючи заявлені позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач до судового засідання не з'явився за невідомих суду причин повторно, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного вмотивування. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до розписки від 7 червня 2011 року вбачається, що [PERSON] отримав у борг в [PERSON] 28 000 грн., які зобов'язався повернути позивачці за першою вимогою (а. с. 6). Спір про розмір отриманої відповідачем суми не підлягає доказуванню, оскільки сторони уклали угоду у письмовій формі, що підтверджується розпискою від 7 червня 2011 року про отримання відповідачем 28000 грн. від [PERSON] із зобов'язанням повернути вказану суму. На підставі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, то відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначенні родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За ч. 2 ст. 1049 ЦК України, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом 30 (тридцяти днів) від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Таким чином суд вважає встановленим, що [PERSON] повинен повернути позивачці отриману ним суму позики за розпискою від 7 червня 2011 року, оскільки у добровільному порядку за вимогою [PERSON] досі не повернув позивачці 28 000 грн. За ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. За ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно до повідомлення від 30 травня 2014 року вбачається, що [PERSON] просила [PERSON] повернути протягом 30 днів з дня отримання позивачем вказаної вимоги грошову сумі в розмірі 28 000 грн. за розпискою від 7 червня 2011 року (а. с. 7). Відповідно до поштового повідомлення вбачається, що 9 липня 2014 року рекомендований лист від [PERSON] за місцем реєстрації відповідача отримала мати [PERSON] Натомість суд зазначає, що в судовому засіданні не було доведено факт належного повідомлення [PERSON] позивачкою про необхідність повернути отриману за розпискою від 7 червня 2011 року суму грошей, бо не зрозуміло, що було 9 липня 2014 року рекомендованим листом отримано матір'ю відповідача за поштовим повідомленням. Таким чином за відсутності доведеності факту обізнаності відповідача про необхідність сплатити борг позивачці, починаючи з 9 липня 2014 року, суд приходить до висновку про безпідставність вимог [PERSON] про стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних сум. Натомість вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] 28 000 грн. підлягають задоволенню, оскільки будучи повідомленим через судові виклики належним чином про вимоги [PERSON] щодо повернення суми боргу в розмірі 28 000 грн., відповідач такої вимоги протягом 30 днів не виконав. За таких підстав з відповідача, як особи відповідальної за невиконання зобов'язання за договором позики, підлягає стягненню на користь позивачки 28 000 грн. На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню витрати по сплаті [PERSON] судового збору в розмірі 280 грн.

Outcome: partial