Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-26 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом. Позов обгрунтовує тим, що 15.05.1999 року вони з відповідачем [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований Ризинською сільською радою Звенигородського району Черкаської області, актовий запис № 6. Від вказаного шлюбу мають двох дітей - сина [PERSON] , [INFO] і дочку - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя із відповідачем [PERSON] не склалося, так як у неї з ним виявились діаметрально протилежні погляди на цінності в житті та шлюб. Хоча їх сімейне життя тривало майже двадцять років, вони за цей час не змогли налагодити нормальні стосунки. Відповідач зловживає спиртними, а також неодноразово допускав подружню невірність і на даний час співмешкає в м.Черкасах з іншою жінкою. Він не цікавиться інтересами сім`ї та дітей, їхнім життям, інтересами, досягненнями та проблемами. Вони тримають велике господарство і город, але всім опікується вона при допомозі дітей. Через байдужість чоловіка до сім`ї та його небажання приймати участь у веденні господарства у них стали виникати непорозуміння та суперечки. Через різне розуміння вирішення життєвих проблем він влаштовує сварки без будь-якого приводу, не поважаючи її та її думку. Вказане негативно впливає на здоровий розвиток та належне виховання їхніх дітей. Внаслідок вищевказаного повага і любов між ними зникли. Вважає, що їх сім`я фактично розпалась і вона не бачить сенсу в її збереженні. У квітні 2017 року відповідач [PERSON] поїхав працювати в м.Умань, де знайшов роботу у філії «Автодор», проте через постійні п`янки його звільнили з роботи, і в кінці червня 2017 року він переїхав працювати в м.Черкаси. З квітня 2017 року їх сім`я фактично припинила існувати - вони перестали вести спільне господарство, а шлюбні стосунки припинені з 07.03.2017 року. [PERSON] лише періодично приїжджає додому, щоб взяти продукти харчування, які вона встигає виростити та надбати в господарстві і при цьому ще і влаштовує лайки та всіляко її ображає та принижує. Як їй стало відомо, в м.Черкасах він проживає з іншою жінкою, проте за якою адресою він мешкає він не говорить нікому, навіть батькові і рідному братові. З часу, коли відповідач працює в Черкасах, гроші в сім`ю він не привозив і будь-яких коштів на утримання дочки та навчання сина не надавав і не надає. Вона переконана, що їхній шлюб існує лише формально, зберегти сім`ю неможливо і робити цього вона не бажає, а тому звернулась до Звенигородського районного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Відповідач не заперечує, що їх малолітня дочка проживала з нею, проте домовленості про добровільне надання ним фінансової допомоги на її утримання між ними не досягнуто, а тому вона змушена звертатись до суду з даним позовом про стягнення з нього аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON] . Із початку квітня 2017 року їх малолітня дочка перебуває на повному її утриманні. Угоди про добровільну сплату відповідачем аліментів на її утримання між ними не досягнуто, чоловік матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Відповідач [PERSON] працює в Дочірньому підприємстві «Автоскладальний завод №2» ПАТ «Автомобільна компанія Богдан Моторс» м.Черкаси, має стабільний заробіток, інших неповнолітніх дітей не має і аліментів на інших дітей не сплачує. Зважаючи на те, що відповідач відмовляється добровільно виконувати свій батьківський обов`язок по утриманню їхньої малолітньої дочки, тому просить стягнути з відповідача аліменти у примусовому порядку та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. Ухвалою суду від 22.11.2019 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання /а.с.47/. Відповідачем та його представником 25.02.2020 року подано відзив на позов, зі змісту якого вбачається, що відповідач розуміє та визнає свій обов`язок батька утримувати свою неповнолітню дитину, однак 31.12.2019 року він був звільнений з ДП «Автоскладальний завод №2» ПАТ «Автомобільна компанія Богдан моторс», що підтверджується копією трудової книжки відповідача. Наразі, він офіційно ніде не працює та має нерегулярні підробітки, тому він не має можливості своєчасно та в повному обсязі сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі суми, яку просить з нього стягнути позивач. За таких обставин, відповідач не заперечує сплачувати аліменти на дитину в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн., яка зараз є більшою, ніж 50% розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку (з січня 2020 року становить 1109 грн.). В разі покращення фінансового стану, відповідач в добровільному порядку буде надавати грошову допомогу позивачці на утримання їх малолітньої дитини, в більшому розмірі. В частині стягнення витрат на правову допомогу в сумі 2200 грн. на користь позивача просив відмовити, вказавши, що документи на правову допомогу, надані позивачем та її представником складені навмисно, з метою стягнення з відповідача необгрунтованих витрат на правову допомогу, надану позивачу (а.с.58-60). Ухвалою суду від 11.03.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Павленко С.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, просили їх задовольнити, а також стягнути з відповідача понесені позивачкою судові витрати, пов`язані із оплатою за надану правничу допомогу в сумі 2200 грн. згідно розрахунку затраченого часу адвокатом по підготовці та веденню цивільної справи у суді. В судовому засіданні 27.05.2020 року надали розрахунок затраченого часу адвокатом на суму 3700 грн.,а також квитанцію про доплату в сумі 1200 грн. та просили стягнути з відповідача на користь позивача загальну суму 3400 грн.,що підтверджується квитанціями про оплату. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Малашевський К.Л. в судовому засіданні підтримали відзив на позов, згідно якого позовні вимоги визнали частково, зазначивши, що [PERSON] не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини в розмірі ј частини від усіх видів доходу його,але не менше встановленого законодавством мінімуму,а саме 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно та просили не стягувати з відповідача на користь позивача витрати, пов`язані з правовою допомогою в зв`язку з їх необгрунтованістю. Суд, вислухавши учасників судового засідання, вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази у справі відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, надавши оцінку позиціям обох сторін у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Судом встановлено, що сторони з 15.05.1999 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому у Ризинській сільській раді Звенигородського району Черкаської області, актовий запис № 6 (а.с. №8). Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про його розірвання (а.с.40-41). Від шлюбу сторони мають повнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] та малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим 19 липня 2007 року Ризинською сільсьою радою Звенигородського району Черкаської області, актовий запис № 7 (а.с.10). У вказаному свідоцтві про народження батьками дитини зазначені: позивач [PERSON] - мати, та відповідач [PERSON] - батько. З матеріалів справи встановлено, що малолітня дитина [PERSON] проживає разом із матір`ю [PERSON] та знаходиться на її утриманні (а.с.11), чого сторони по справі не заперечують. Позивачем надано до матеріалів справи ксерокопію довідки СТОВ ім.Гришка від 17.09.2019 року про розмір її заробітної плати, ксерокопію державного акта на право приватної власності на землю, виданого на ім`я відповідача 26.09.2001 року, ксерокопію свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого на ім`я відповідача 31.08.2017 року (а.с.12-16) та документи, які підтверджують джерела доходів відповідача та їх розмір, зокрема: ксерокопію договору оренди землі, укладеного між [PERSON] та СТОВ ім.Гришка та акту прийому-передачі земельної ділянки, копію довідки від 17.09.2019 року про виплату орендної плати (а.с.29-30,31,32); ксерокопію договору оренди землі, укладеного між [PERSON] та СТОВ ім.Гришка та акту прийому-передачі земельної ділянки, копію довідки від 17.09.2019 року про виплату орендної плати [PERSON] (а.с.34-35,36,37); копію довідки про доходи [PERSON] , виданої ПАТ «Автомобільна Компанія «Богдан Моторс» дочірнє підприємство «Автоскладальний завод №2» від 23.09.2019 року та довідки від 25.09.2019 року (а.с.43,44). Також, відповідачем надана копія трудової книжки, що підтверджує, що 31.12.2019 року він був звільнений з ДП «Автоскладальний завод №2» ПАТ «Автомобільна компанія Богдан моторс» (а.с.61-64). Відповідно до ст. 180 СК України,батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Причому обов`язком особистим і індивідуальним. Згідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексуУкраїни,за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. З викладеного вбачається, що в даному випадку саме позивачу, як матері дитини, разом з якою вона проживає, належить право вибирати спосіб стягнення аліментів на утримання дитини, а тому твердження відповідача про те, що аліменти на утримання дитини з нього слід стягувати саме у твердій грошовій сумі, а не у частці від доходу, судом до уваги не приймаються та відхиляються. При визначені розміру аліментів, відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено,що відповідач перебуває у працездатному віці,вад здоров`я,які обмежували можливості працювати, немає, підтвердження відсутності інших доходів матеріали справи не містять. Відповідач не надав суду доказів того, що має скрутне матеріальне становище, а отже має можливість утримувати дитину. Відповідач інших неповнолітніх та непрацездатних осіб на своєму утриманні не має, позовні вимоги про стягнення аліментів визнав в судовому засіданні 27.05.2020 року повністю. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Беручи до уваги викладене та той факт, що кожен з батьків повинен виконувати свій обов`язок з утримання дитини належним чином та у рівній мірі нести витрати на дитину, а також обставини для необхідного рівня життя дитини, гармонійного розвитку, з урахуванням вимог діючого законодавства, наданих позивачкою та відповідачем письмових доказів, враховуючи часткове визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, що в силу ст. 182 СК України з відповідача, який є батьком неповнолітньої дитини слід стягувати аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини щомісячно в розмірі 1/4 частин заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 19 вересня 2019 року, тобто з моменту звернення позивача до суду, що на думку суду буде достатнім, об`єктивним та справедливим розміром аліментів, а тому позов підлягає до задоволення. Пояснення відповідача у відзиві на позов ,щодо неспроможності сплачувати аліменти в такому розмірі, суд оцінює критично. Суд роз`яснює сторонам, що відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У відповідності зі ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу аліментів за один місяць. Відповідно до ст.ст.264-265 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання про судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до вимог до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволенні, а позивач на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» була звільнена від сплати судового збору, то з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір за позовними вимогами про стягнення аліментів у розмірі 840,80 грн. Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Згідно з вимогами ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи . До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати , в тому числі, на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Розглядаючи вимоги позивачки про стягнення з відповідача судових витрат на правову допомогу у розмірі 3400 грн.00 коп., суд приходить до наступного. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч. 1 ст. 15 ЦПК України). Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Матеріалами справи встановлено, що з метою захисту своїх порушених прав позивач звернулася за наданням їй правової допомоги до адвоката Павленка С.І. Серед доказів, які подала позивачка на підтвердження понесених нею витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2200 гривень представником позивача до матеріалів позову надано ордер серії ЧК №89748, виданий адвокатом Павленком С.І. на представництво в суді інтересів [PERSON] від 16.09.2019 року; договір про надання правової допомоги, укладений між адвокатом Павленком С.І. та [PERSON] від 14.09.2019 року; додаткову угоду до договору від 14.09.2019 року, в якому вказано про виплату гонорару в розмірі 2200 грн.із розрахунку 600 грн.за годину його роботи; квитанцію до прибуткового касового ордеру №46 від 14.09.2019 року про сплату 2200 грн.; попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат на суму 2200 грн.; детальний розрахунок затраченого часу адвокатом Павленком С . І. по підготовці та веденню цивільної справи станом на момент подачі до суду заявленого позову 18.09.2019 року; та у судовому засіданні 27.05.2020 року адвокатом Павленком С.І. надано детальний розрахунок затраченого часу станом на 25.02.2020 року; квитанцію до прибуткового касового ордеру №6 від 21.01.2020 року про сплату 1200 грн. (доплата за ведення цивільної справи). Підписуючи додаткову угоду до договору від 14.09.2019 року про представництво, адвокат Павленко С.І. та позивач [PERSON] підтвердили надання правової допомоги належним чином, її повну оплату та відсутність будь-яких взаємних претензій з приводу її надання. Щодо твердження представника відповідача адвоката Малашевського К.Л. про безпідставність заявленої вимоги про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, в зв`язку з їх необгрунтованістю, суд зазначає наступне. П.4 Договору про надання правової допомоги від 14.09.2019 року передбачено, що за надання правничої допомоги клієнт зобов`язується сплатити представникові гонорар, розмір якого визначається додатковими угодами. Таким чином, сторони в договорі погодили, що належне виконання послуг підтверджується додатковою угодою про представництво. Згідно попереднього (орієнтованого) розрахунку суми судових витрат [PERSON] , які станом на момент подачі до суду заявленого позову 18.09.2019 року складався з: укладення договору, вчинення документів, надання консультації - 400 грн.; підготовка адвокатського запиту - 300 грн.; підготовка позовної заяви - 900 грн.; підготовка заяви - 200 грн.; підготовка попереднього (орієнтовного розрахунку) - 100 грн.; підготовка заяви - 200 грн.; підготовка заяви - 200 грн.; підготовка розрахунку - 200 грн. З наданого розрахунку затраченого часу адвокатом Павленком С . І., наданого в судовому засіданні 27.05.2020 року, розрахунок суми судових витрат [PERSON] складався з: укладення договору, вчинення документів, надання консультації - 400 грн.; підготовка адвокатського запиту - 300 грн.; підготовка позовної заяви - 900 грн.; підготовка заяви - 200 грн.; підготовка попереднього (орієнтовного розрахунку) - 100 грн.; підготовка заяви - 200 грн.; підготовка заяви - 200 грн.; підготовка розрахунку - 200 грн.; підготовка клопотання від 23.09.2019 року - 300 грн.; підготовка клопотання від 01.10.2019 року про приєднання документів - 200 грн.; підготовка заяви від 13.01.2020 року про ознайомлення зі справою - 100 грн., ознайомлення 16.01.2020 року із матеріалами справи - 200 грн.; участь у судовому засіданні 25.02.2020 року - 300 грн.; підготовка розрахунку - 100 грн.; а всього 3400 грн.,що підтверджується квитанцією про оплату. Оскільки представником позивача доведено належними та допустимими доказами факт надання позивачу юридичних послуг на виконання договору, а тому у суду наявні правові підстави для задоволення позовних вимог в частині відшкодування понесених судових витрат. Таким чином, суд вважає, що витрати позивача на професійну правничу допомогу адвоката належним чином підтверджені, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 3400 грн. (2200 грн.+1200 грн.=3400 грн.)витрат на професійну правничу допомогу. На підставі ст.ст. ст.180,181,182,183,190 СК України та

Outcome: approved