Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідачів, в якому просить суд усунути перешкоди у здійсненні права власності шляхом виселення, посилаючись на слідуючі обставини. Позивачка являється власником житлового будинку [ADDRESS], згідно рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 26.01.2011 р. та присадибної земельної ділянки, згідно свідоцтва про право власності, яке видане реєстраційною службою Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області від 29.10.2013 року. Позивачка за вищевказаною адресою зареєстрована як власник. У грудні місяці 2010 року між позивачкою та [PERSON] відбулась домовленість про здійснення правочину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] з присадибною земельною ділянкою, площею 0,51 га за 25.000 грн. Для підтвердження даного факту,позивачка власноручно 11 грудня 2010 року написала розписку у якій зазначила, що продає житловий будинок по [ADDRESS] з присадибною ділянкою площею 0,51 га за 25.000 грн. та отримує грошову суму у розмірі 15.900 грн. від [PERSON]. Крім того, позивачка вказує, що у Татарбунарській юридичній консультації 01 березня 2011 р. нею було надане письмове зобов'язання укласти договір купівлі-продажу вищевказаного житлового будинку, як письмовий доказ передачі його із земельною ділянкою з подальшим укладенням нотаріального оформленням договору купівлі - продажу після отримання правоустановчого документу на земельну ділянку. Без оформлення будь-якого письмового документа, позивачка впустила відповідачів до свого житлового будинку. Після виготовлення правоустановчого документу на земельну ділянку остання 10 липня 2013 р. зробила звіт про незалежну оцінку житлового будинку по [ADDRESS] та його ринкова вартість склала 28.770 грн. З цих підстав, [PERSON] запропонувала відповідачам купити земельну ділянку окремо від житлового будинку з урахуванням їх оціночної вартості. Однак, відповідачі відмовились з посиланням на дане нею раніше зобов'язання. З цих підстав, відповідачка у грудні місяці 2013 р. звернулася з позовною заявою до суду про стягнення з позивачки грошових коштів, які вона отримала по розписці в рахунок майбутнього укладеного договору купівлі-продажу. Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 20.02.2014 р. позовні вимоги були задоволені частково та позивачки на користь [PERSON] було стягнуто 15.900 грн. відповідно до розписки. Позивачка вказує, що відповідачі у житловому будинку без її згоди почали проводити ремонтні роботи. Дізнавшись про це вона створила комісію з представників Струмківської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, які провели його огляд та склали акт від 18.12.2013 р. Під час огляду, [PERSON] позивачку, як власника, до житлового будинку не допустив та до теперішнього часу перешкоджає у його користуванні не допускаючи до своєї садиби. Разом з тим, позивачка вказує, що з цього приводу вона звернулася до відповідачів з листом-повідомленням про звільнення житлового будинку у добровільному порядку, але відповідачі цього робити не бажають та продовжують у ньому проживати, здійснюючи при цьому ремонтні та будівельні роботи. Зважаючи на вищевказані обставини, позивачка вимушена звернутись до суду з даним позовом. Представник позивачки, адвокат [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак направив до суду заяву про слухання справи без його участі, позовні вимоги підтримав повністю та просив суд стягнути на користь позивачки витрати на надання юридичної допомоги в сумі 600 грн. Відповідачі в судове засідання не з'явились по невідомим суду причинам, хоча були належним чином повідомлені про час та місце слухання справи. Вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Із копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого реєстраційною службою Татарбунарського РУЮ в Одеській області від 29.10.2013 року (а.с.5) видно, що [PERSON] є власником земельної ділянки, розташованої в [ADDRESS]. Копією витягу про державну реєстрацію прав від 16.02.2011 року (а.с.6) підтверджується, що [PERSON], згідно рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 26.01.2011 року є власником житлового будинку, розташованого в [ADDRESS]. Із довідки, виданої Струмківською сільською радою Татарбунарського району Одеської області за № 56 від 13.01.2014 року (а.с.7) вбачається, що [PERSON] на території Струмківської сільської ради проживає без реєстрації в [ADDRESS] , згідно по господарської книги №10, особовий рахунок [NUMBER]. Довідкою, виданою Струмківською сільською радою Татарбунарського району Одеської області за № 57 від 13.01.2014 року (а.с.8)підтверджується, що договору оренди житлового будинку [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] укладено не було та його реєстрації в Струмківській сільській раді немає. Із довідки, виданої Струмківською сільською радою Татарбунарського району Одеської області за № 34 від 09.01.2014 року(а.с.9) вбачається,що [PERSON] з 26.01.2011 року до Струмківської сільської ради з приводу реконструкцій та будівництва господарських споруджень біля житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] не зверталась. Із копії розписки від 11.12.2010 року (а.с.10) видно,що [PERSON] продає житловий будинок по [ADDRESS] з присадибною ділянкою площею 0,51 га за 25.000 грн. та отримує грошову суму у розмірі 15.900 грн. від [PERSON]. Із копії зобов'язання від 01.03.2011 року (а.с.11) видно, що позивачкою було надане письмове зобов'язання укласти договір купівлі-продажу житлового будинку із земельною ділянкою по [ADDRESS], як письмовий доказ передачі житлового будинку із земельною ділянкою з подальшим укладенням нотаріально оформленням договору купівлі - продажу після отримання право установчого документу на земельну ділянку. Стаття 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно вимог ст. ст. 16, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. За правилами ст. 150 ЖК України власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Аналогічні вимоги містить ст. 383 ЦК України. Стаття 155 ЖК України передбачено, що жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. У судовому засіданні з достовірністю встановлено, що позивачка являється власником житлового будинку [ADDRESS], згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого реєстраційною службою Татарбунарського РУЮ в Одеській області від 29.10.2013 року та присадибної земельної ділянки, згідно свідоцтва про право власності, яке видане реєстраційною службою Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області від 29.10.2013 року (індексний номер 11742795). Відповідачі жодних законних підстав володіти, користуватись та розпоряджатись належним позивачці домоволодінням та земельною ділянкою не мають, а тому суд вважає можливим усунути перешкоди у здійсненні права власності [PERSON] на житловий будинок по [ADDRESS] шляхом виселення [PERSON] та [PERSON] з цього житлового будинку без надання іншого житлового приміщення. Судові витрати, суд вважає необхідним стягнути з відповідачів відповідно до Глави 8 ЦПК України. Відповідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Згідно розрахунку, наданого представником позивача сума стягнення витрат пов'язаних з оплатою правової допомоги адвоката складає 600 грн.

Outcome: approved