Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-28 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом (а.с.2), який згодом уточнила (а.с.49), мотивуючи свої вимоги тим, що вона є спадкоємцем за законом після смерті свого батька [PERSON], померлого 04 липня 2015 року, та не може оформити належним чином право на спадщину, а саме на домоволодіння, розташоване за адресою: вул. Молодіжна, № 4-а, с. Залізничне, Болградський район, Одеська область, оскільки за життя спадкодавця не було оформлено правовстановлюючого документу на вказане домоволодіння. Зазначену спадщину вона прийняла своєчасно шляхом подачі заяви до нотаріальної контори. З цих підстав позивачка просить позов задовольнити. Реєстраційна служба Болградського району Одеської області відмовила позивачці в реєстрації права власності як за спадкоємицею за законом. Викладене стало приводом для звернення до суду. Позивачка в судове засідання не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлялася відповідно до вимог чинного законодавства (а.с.45). В заяві про уточнення позовних вимог зазначила клопотання про розгляд справи у її відсутність (а.с.49). Відповідач [PERSON] сільська рада Болградського району Одеської області до суду не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до чинного законодавства, про що в справі є відповідні докази (а.с.52). Позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив розглянути справу без участі представника (а.с.53). Відповідач [PERSON] до суду не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до чинного законодавства, про що в справі є відповідні докази (а.с.46, 54). Будь-яких заяв, пояснень, заперечень на спростування доводів, викладених в позовній заяві до суду не надав. Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом відповідно до ст.1217 ЦК України. У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частиною 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобовязання встановлено законодавством у звязку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна. За ч. 2 ст. 182 ЦК України, право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. При зверненні до Болградської районної державної нотаріальної контори з приводу отримання свідоцтва про право на спадкування за законом після смерті свого батька, позивачці було відмовлено, в звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок за адресою: вул. Молодіжна, № 2, с. Залізничне, Болградський район, Одеська область (а.с.17). Судом встановлено, що станом на 14 квітня 1991 року житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями № 2 по вулиці Молодіжна в с. Залізничне Болградського району Одеської області на праві власності належав до суспільної групи робочий двір, тобто було спільним майном подружжя: [PERSON] та його дружини [PERSON]. В даному домоволодінні проживали і були зареєстровані також їх діти: [PERSON] та [PERSON], що підтверджується довідкою № 1187 від 31.08.2016 року, виданою [PERSON] сільською радою Болградського району Одеської області про склад і тип двору (а.с.50). При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності, та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема відповідно до Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженої з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Вказана Інструкція передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. В свою чергу, погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснювався в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Відповідно до положень нормативно-правових актів, які були чинними на час виникнення спірних правовідносин, а саме: Технічних вказівок по веденню книжок погосподарського обліку в сільських радах, затверджених Центральним статистичним управлінням при [PERSON] СРСР 27 червня 1972 року, Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням при [PERSON] СРСР 13 квітня 1979 року № 112/5, Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням при [PERSON] СРСР 12 травня 1985 року № 5-24/26, суспільна група господарства переважно встановлюється залежно від роду занять глави сім'ї. Глава сім'ї визначається в кожному конкретному випадку повнолітніми членами сім'ї за їхньою взаємною згодою. Залежно від роду занять глави сім'ї господарство відноситься до суспільної групи колгоспників, робочих, службовців, кустарів чи селян-одноосібників. Виняток із загального правила складають господарства, в яких проживають працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять глави сім'ї, відносяться до господарства колгоспників. Господарства «пенсіонерів», які не мають працюючих членів сім'ї відносяться до тієї суспільної групи, до якої ці особи відносилися до переходу на пенсію. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України по цивільній справі №6-145цс13 Порядок введення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по введенню погосподарського обліку в сільських [PERSON] народних депутатів (далі - Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі - Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно із зазначеними Вказівками суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім'ї). Особи, які працювали у колгоспі, але не були членами колгоспу, відносились до суспільної групи робочих або службовців залежно від займаної посади. 28 жовтня 2009 року померла [PERSON] (запис акту про смерть № 35 від 30.10.2009 року, складений [PERSON] сільською радою Болградського району Одеської області), що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії 1-ЖД № 200560 (а.с.5). Після її смерті відкрилась спадщина на належну їй 1/2 частку житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями № 2 по вулиці Молодіжна в с. Залізничне Болградського району Одеської області. Вказану спадщину прийняв її чоловік [PERSON] шляхом реєстрації та постійного проживання зі спадкодавцем в одному домоволодінні та успадкував цю 1/2 частку вказаного домоволодіння, що підтверджується довідкою [PERSON] сільської ради Болградського району Одеської області № 602 від 11.05.2016 року (а.с.16). Родинні відносини між ними підтверджуються свідоцтвом про одруження серії І-АБ № 290733, виданим на підставі актового запису № 50 від 04.12.1971 року, складеного Табаківською сільською радою Болградського району Одеської області (а.с.9). Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Таким чином, [PERSON], як спадкоємець за законом першої черги, шляхом своєї реєстрації і проживання в вищеназваному житловому будинку своєчасно прийняв спадщину після смерті дружини. На підставі, що передбачена законом, тобто в порядку спадкування, він набув право на це майно, а саме на 1/2 частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями при ньому, розташованого за адресою: вул. Молодіжна, № 2, с. Залізничне, Болградський район, Одеська область. 04 липня 2015 року помер [PERSON] , запис акту про смерть № 614 від 04.07.2015 року, складений Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Болградського районного управління юстиції Одеської області, що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії І-ЖД № 420354 (а.с.6). Після його смерті відкрилась спадщина на належний йому будинок (1/2 + 1/2) з господарсько-побутовими будівлями № 2 по вулиці Молодіжна в с. Залізничне Болградського району Одеської області. Вказану спадщину своєчасно прийняла його донька, позивачка [PERSON], шляхом подачі заяви в шестимісячний строк до приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Одеської області, [PERSON], що підтверджується копією спадкової справи № 89-2015 до майна померлого 04.07.2015 року [PERSON] (а.с.22-36). Родинні відносини між позивачкою та померлим підтверджуються свідоцтвом про її народження серії І-ЖД № 416117 від 18.05.1974 року, виданого на підставі актового запису № 37 (а.с.7), та копією свідоцтва про укладання шлюбу серії ІІІ-ЖД № 353229 від 25.09.1993 року, виданого на підставі актового запису № 6 (а.с.8). Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 1 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Таким чином позивачка, як спадкоємець за законом першої черги, відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняла спадщину у вигляді вищеназваного житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, який належав спадкодавцеві, [PERSON], померлому 04.07.2015 року. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Рішенням виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Болградського району Одеської області від 19.07.2016 року № 26 домоволодінню розташованому за адресою: вул.Молодіжна, № 2, с. Залізничне, Болградський район, Одеська область присвоєно нову адресу: вул. Молодіжна, № 4-а, с. Залізничне, Болградський район, Одеська область (а.с.55). Позивачкою було виготовлено новий технічний паспорт на зазначене домоволодіння, в якому вказана нова адреса: вул. Молодіжна, № 4-а, с. Залізничне, Болградський район, Одеська область (а.с.56-60). Згідно вимог діючого законодавства на час розгляду справи, порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом (ч. 4 ст. 182 ЦК України). На даний час, відносини, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV, з останніми змінами внесеними Законом України від 26 листопада 2015 року N 834-VIII. Положеннями ст. 3 ч.3 названого Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації. \~Відповідно до частини другої статті 18 названого Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом [PERSON] України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно частини другої і десятої статті 18, частини першої статті 20, частин другої і третьої статті 32, частини третьої статті 34 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» постановою Кабінету [PERSON] України від 25.12.2015 року № 1127 затверджено «Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з послідуючими змінами внесеними постановою КМУ від 8 вересня 2016 р. N 594. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Даний підхід, закріплено також в п. 37 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», де вказано, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. За результатом судового розгляду судом встановлено, що вимоги позивачки є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Outcome: approved