Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-20 00:00:00

Позивачка звернулася до суду 27.06.2014 року. Свої вимоги мотивувала тим, що разом із спадкодавцем - [PERSON] вона проживала однією сім'єю, за життя померлого опікувалася про нього, матеріально забезпечувала та надавала йому іншу допомогу. [PERSON] за чотири роки до смерті перебував у безпорадному стані та [INFO] він помер. За життя [PERSON] склав два заповіти від 06.06.2000 року та 21.01.2009 року, яким відмінено попередній. За останнім заповітом відповідачка [PERSON] була єдиною спадкоємицею після померлого. Однак цей заповіт був визнаний судом нікчемним. Таким чином, оскільки відповідачка є спадкоємицею за законом 1 черги, а вона (позивачка) - 4 черги, просила постановити рішення, яким змінити черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування та надати її право на спадкування після померлого [PERSON], разом із спадкоємцями першої черги відповідно до ч.2 ст. 1259 ЦК України. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] та позивачка свої вимоги підтримали в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] та відповідач проти вимог заперечували, вважали, що вимоги позивача та його представника не ґрунтуються на вимогах закону, є безпідставними. Тому просили відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Суд, заслухавши учасників процесу, в тому числі свідків, дослідивши матеріали даної цивільної справи та цивільні справи № 2-120/12, № 591/5502/13-ц, матеріали ЖРЗПЗ 1277, приходить до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити за необґрунтованістю виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що 06.06.2000 року [PERSON] вчинив заповіт, яким належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS] заповів своїй доньці [PERSON]. 21.01.2009 року [PERSON] вчинив новий заповіт, яким усе своє майно заповів [PERSON]. Як вбачається з матеріалів справи (а.с.6) [INFO] [PERSON] помер. Після померлого відкрилася спадщина. Сторони неодноразово оспорювали в судовому порядку як заповіт так і піднімали питання щодо встановлення черговості спадкування. Так, зокрема рішенням Зарічного районного суду від 22.05.2013 року (а.с.86-90), ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 19.06.2013 року заповіт від 21.01.2009 року визнано нікчемним із-за порушень нотаріуса, який його посвідчував. Крім того, рішенням апеляційного суду Сумської області від 22.04.2014 року було встановлено, що заповіт , який склав [PERSON] на користь [PERSON] не визнавався недійсним з з застосуванням наслідків його недійсності, а був визнаний нікчемним, тобто такий заповіт не має юридичної сили, а він є недійсним з моменту його вчинення, а не з моменту визнання його недійсним (а.с. 59-61). Представник позивача та сам позивач за даним позовом посилаються на те, що [PERSON] має право на одержання права на спадкування, за умови , що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через свій похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Суд не може погодитися із даним твердженням. Відповідно до ст. 61 ч.3 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням зокрема у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Так, згідно рішення апеляційної інстанції, що згадувалося вище ( від 22.04.2014) було встановлено, що дійсно позивачка - [PERSON] дійсно проживала однією сімєю з померлим [PERSON] не менше 5 років до смерті останнього. Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини. Тобто, [PERSON] отримала таке право відповідно до цієї норми. Судами першої та апеляційної інстанції в своїх рішеннях неодноразово наголошувалося і про стан здоров'я [PERSON] а також матеріальний стан тощо.Так, зокрема, рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 13.11.2012 року (а.с.7-9) за позовом [PERSON] на [PERSON], приватного нотаріуса Сумського нотаріального округу [PERSON], третя особа Третя Сумська держнотконтора про визнання заповіту недійсним , яке набрало законної сили було встановлено, що спадкодавець [PERSON] усвідомлював свої дії, мав задовільний стан здоров'я, розумів значення своїх дій на час складання заповіту від 2009 року. В той же час в даній справі позивачка стверджує, що [PERSON] перебував у безпорадному стані. Також, аналізуючи надані сторонами докази та витребувані судом матеріали цивільних справ, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 225 ЦК України «правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним…». Ст. 1259 ЦК України передбачає, що зміна черговості одержання права на спадкування допускається лише у випадках, коли спадщину прийняли за законом різних черг. Як вбачається з матеріалів спадкової справи відповідачка [PERSON] є спадкоємицею за заповітом. Отже, права на зміну черговості одержання спадщини [PERSON] не має. Суд вважає за необхідне також зазначити, що він критично відноситься до показів свідків [PERSON], [PERSON] , а також позивача [PERSON]щодо безпорадного стану спадкодавця та утримання його позивачкою, оскільки вони не узгоджуються між собою, суперечать доказам, які надані сторонами та спростовуються матеріалами досліджених судом цивільних справ. Більш того, як пояснила в суді позивач [PERSON] вона мала однаковий стан здоров'я з [PERSON] з 2010 року, що підтвердила суду свідок [PERSON] Отже за вищенаведених обставин суд приходить до висновку, що у позові необхідно відмовити в зв'язку його необґрунтованістю та безпідставністю.

Outcome: dismissed