Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи свої позовні вимоги тим, що з 14.02.1991 року вона з Відповідачем перебуває у шлюбі, зареєстрованому у Живачівській сільській раді Тлумацького району Івано-Франківської області, актовий запис № 5. Від шлюбу у них народилось четверо дітей: син [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. Дочка [PERSON] в даний час є неповнолітньою, а син [PERSON] малолітнім. Вказує, що Відповідач зраджує їй в подружній вірності, не буває вдома по кілька тижнів, проживав з іншою жінкою в м. Івано-Франківську близько пів року. Це триває вже приблизно 2,5 роки. Крім того, перебуваючи вдома, Відповідач зловживає алкогольними напоями, в нетверезому стані вчиняє сварки, не поважає її як дружину, матеріально сім'ю не забезпечує. Така його поведінка негативно відображається на її житті і здоров'ї та негативно впливає на виховання дітей. Надалі терпіти такі відносини Позивачка не бажає, примирення між ними неможливе, вважає що подальше збереження шлюбу суперечитиме її інтересам. А тому просила шлюб розірвати, місце проживання малолітнього сина [PERSON], [INFO], визначити за її місцем проживання та після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище «[PERSON]». В судове засідання Позивачка [PERSON] не з'явилася, однак до суду подала письмову заяву, в якій вказала, що позов підтримує, просила його задовольнити та розгляд справи провести у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, причини неявки не суду повідомив, хоча був двічі належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. Тому, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 224 ЦПК України, з врахуванням того, що відповідач про причини неявки не повідомив, а позивачка подала достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд постановив про проведення заочного розгляду справи. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 14 лютого 1991 року між Позивачкою та Відповідачем у Живачівській сільській раді Тлумацького району Івано-Франківської області зареєстровано шлюб (а.з. № 5), що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 3). За час перебування у шлюбі у них народилося четверо дітей: син [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO] (а.с. 4-7). Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка; примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Судом встановлено, що Відповідач та Позивачка шлюбних відносин не підтримують, примирення між ними не можливе. Шлюб між сторонами існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам Позивачки, що має істотне значення, а тому суд приходить до висновку, що стосунки, які існують між сторонами виключають можливість збереження сім`ї, а подальше перебування в шлюбі буде суперечити інтересам Позивачки і даний шлюб слід розірвати. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Крім того, приймаючи до уваги, що шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки, а сторони зберегти сім'ю не бажають, суд, з урахуванням того, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті й майнові права, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити. В силу вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи позовну вимогу Позивачки, суд вважає, що після розірвання шлюбу їй слід залишити шлюбне прізвище «[PERSON]». Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років визначається за згодою сторін. Враховуючи те, що Позивачка просила місцем проживання дитини, визначити її місце проживання, а Відповідач в судове засідання не з'явився та жодних заперечень на позов не подав, суд вважає, що місцем проживання малолітнього [PERSON], [INFO], слід визначити місце проживання його матері - [PERSON] (Позивачка). У відповідності до ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Згідно із п. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі вищенаведеного, відповідно до ч. 3 ст. 105, ст.ст. 110, 112, 113, 160 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved