Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

Позивачка звернулася до Приазовського районного суду Запорізької області з вказаним позовом, в якому просить змінити розмір аліментів, що встановлені за рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 січня 2015 року, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , з ј частини із всіх доходів батька щомісяця, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття [PERSON] , починаючи з 24 листопада 2014 року, на ј частину із всіх доходів батька щомісяця, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини, щомісячно на утримання сина [PERSON] , [INFO] , та на ј частину із всіх доходів батька щомісяця, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини, щомісячно на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дитини повноліття. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка має на утриманні двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Батько дітей участь у вихованні дітей не брав, матеріально не забезпечував. Тому на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжі від 27 січня 2015 року з відповідача було стягнуті аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі ј частини з усіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. На теперішній час із змінами майнового стану, що зумовлені знеціненнями національної валюти, а саме подорожчанням вартості проживання, і змінами у сімейному стані виникла необхідність у збільшенні розміру аліментів, до розміру ј частини на кожну дитину, але не більше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. З урахуванням економічної ситуації в Україні яка значно змінилася з початку 2015 року, зростом цін на харчі, одяг, комунальні послуги, зі хворобливістю дітей, на лікування яких потребує значних видатків, а також те, що діти відвідують дитячий садок, просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання їх дітей, на кожного, по ј частині із всіх доходів батька щомісяця, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дітей. Відзив відповідачем не подано, інших заяв та клопотань по справі від учасників справи до суду не надходило. В судове засідання позивачка не з`явилася, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з?явився, відповідно до ст. 128 ЦПК України належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи; не повідомив суд про причину своєї неявки; відзив на позов не надав. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене та згідно ст.ст. 280, 281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного: Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цих Кодексом випадках. Як вбачається з вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Згідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно матеріалів справи, а саме: згідно копій свідоцтв про народження [PERSON] , [INFO] /а.с. 7/ та [PERSON] , [INFO] /а.с. 8/ батьками дітей є: [PERSON] - позивачка по справі та [PERSON] - відповідач по справі. Відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжі від 27 січня 2015 року /а.с. 9/, з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини із всіх доходів батька щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття [PERSON] , починаючи з 24 листопада 2014 року. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно вимог ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Дитина у будь-якому випадку повинна бути захищена та отримувати належне утримання від батьків, що гарантовано як нормами СК України, так і ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, згідно з якою держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За приписами ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При цьому слід зазначити, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України і як результат збільшення мінімального розміру аліментів на одну дитину, який визначено законом, не є підставою для зміни розміру аліментів, про що Верховний Суд зазначив в постанові Верховного суду від 04.07.2018 року по справі №536/1557/17. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Жодних доказів про погіршення свого матеріального стану чи стану здоров`я, про зміну сімейного стану, інших доказів позивачка суду не надала. Таким чином, на підставі викладеного, суд вважає необхідним відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог про збільшення розміру аліментів.

Outcome: dismissed