Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-27 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою та свої позовні вимоги мотивує тим, що є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Довідки Управління «ЦНАП у м. суми» Сумської міської ради у вищевказаній квартирі зареєстровані: позивачка, відповідач та їх донька. Однак [PERSON] з 2016 року за вищевказаною адресою не проживає. Вказані обставини перешкоджають позивачці отримати житлову субсидію та призводять до зайвого нарахування комунальних послуг. Тому позивачка просить визнати [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Третя особа Управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради, повідомлене належним чином про час та місце розгляду скарги, не забезпечило явку свого представника в судове засідання, надало заяву про розгляд справи без його участі. Перевіривши матеріали справи та дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 03.04.2003 р., посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Хоменко В.В. від 03.04.2003 р. за р.№ 1905, зареєстрованого в реєстрі ДКП СООБТІ за реєстровим № 360, [PERSON] , належить квартира під номером [ADDRESS] . Дана квартира була придбана [PERSON] за час перебування в шлюбі з [PERSON] Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 02.07.2018 р. позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права особистої приватної власності на квартиру - задоволено. Визнано за [PERSON] право особистої приватної власності на квартиру, що знаходиться в [ADDRESS] , загальною площею 24,30 кв.м., житловою площею 10,90 кв.м. Відповідно до довідки Управлінням «ЦНАІІ у м. Суми» СМР № 14.03-08/16560 від 07.09.2018 р в квартирі за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: позивачка, відповідач та їх донька, [PERSON] . Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 25.10.2003 р. В 2016 р. сторони знову зареєстрували шлюбні відносини, але рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 20.12.2017 р. шлюб між сторонами знову було розірвано. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності державна реєстрація права власності за [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS] , відбулося 12.11.2018 р. Судом встановлено, що повною та одноособовою власницею квартири за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] стала після визнання її такою рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 02.07.2018 р. Свідки [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що є подругами [PERSON] та періодично заходять до неї в гості, однак за останні роки [PERSON] в квартирі не заставали. Відповідно до пояснень позивачки, наданих в судовому засіданні, [PERSON] часто хворіє та перебуває в лікарні. Правовідносини між сторонами витікають із здійснення права власності і регулюються Цивільним кодексом України. Згідно з ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Ст.391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд констатує, що правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до пункту 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K., 21.02.90). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення в справі Gillow v. the U.K., 24 листопада 1986 року), так і на наймача (рішення в справі Larkos v. Cyprus, 18.02.99). Член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік. До поважних причин закон відносить строкову службу в армії, навчання, робота за кордоном, лікування, тривалі відрядження, тощо. Власник житла і член його сім`ї можуть домовитись про інші умови припинення права користування житлом. Вирішуючи питання по суті позовних вимог суд враховує і правову позицію Верховного Суду, який розглядаючи справу про втрату права користування житловим приміщенням особи, яка з 2013 року не проживала у спірній квартирі прийшов до висновку, що тимчасова відсутність особи за місцем проживання у зв`язку з працевлаштуванням в іншому місті сама по собі не свідчить про постійну її відсутність, як підставу втрати права на житло (ВС/КЦС, справа № 644/10619/15-ц, [NUMBER] ). Оскільки судом достовірно встановлено, що відповідач дійсно не проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS] , однак з моменту, як позивачка стала одноособовою власницею вищевказаної квартири, відповідно до рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 02.07.2018 р., не пройшов один рік, передбачений ч.2 ст.405 ЦК України - член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом, та необхідний для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, суд вважає даний позов передчасним, а позовні вимоги такими, що задоволенню не підлягають. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed