Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-03 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що шлюб з відповідачем зареєстрований 18 листопада 1997 року Павлівською сільською радою Тисменицького району Івано-Франківської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 14. У даному шлюбі у них народився син - [PERSON], 20.03.2002р.н. В липні 2017 року позивачка і відповідач припинили фактичні шлюбні стосунки і з того часу спільного господарства не ведуть та не проживають разом. Позивачка стверджує, що подальше спільне життя в якості подружжя є неможливим, оскільки вони перестали розуміти один одного, втратили почуття любові та поваги один до одного. Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин між ними, послужило зловживання відповідачем спиртними напоями та свідоме ухилення від участі у вихованні неповнолітнього сина. Від позивачки надійшла заява, в якій просить справу розглядати без її участі, позов підтримує, просить його задоволити. Від відповідача надійшла заява, в якій він просить справу за позовом [PERSON] до нього розглядати без його участі. Позов визнає, не заперечує проти його задоволення. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Згідно ч.2 ст.112 Сімейним кодексом України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересах їх дітей. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Судом встановлено, що шлюб між сторонами фактично розпався, сторони не підтримують подружніх відносин, відновлення сім'ї неможливе та суперечить інтересам подружжя, а тому суд приходить до переконання, що вимоги позивачки є доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Суд вважає, що шлюб слід розірвати, неповнолітню дитину залишити проживати з матірю, після розірвання шлюбу залишити за позивачкою [PERSON] шлюбне прізвище «Салій». На підставі наведеного, відповідно до пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»,

Outcome: approved