Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із вказаним позовом, просила визнати батьківство відповідача стосовно його малолітньої дитини [PERSON], [INFO], а також стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання їх дитини у розмірі 1/4 частки від всіх видів доходів відповідача, або у твердій сумі. Обґрунтовуючи предявлені вимоги, позивачка посилалась на наступні обставини. Починаючи з 2001 року та до лютого 2011 року позивачка перебувала у фактичних шлюбних відносинах із відповідачем. 13 січня 2003 року позивач разом із відповідачем святкували в готелі день народження, де сторони заночували, в результаті чого позивач завагітнів. У сторін народився син [PERSON]; [INFO]. Відповідач відмовився подавати разом із позивачкою заяву до органів ДРАЦС щодо свого батьківства, у звязку з чим запис про батька новонароджених дітей виконаний зі слів матері. На час звернення до суду відповідач уникає від надання матеріальної допомоги на утримання дитини у добровільному порядку, хоча, за твердженням позивачки, відповідач в змозі надавати дітям необхідну матеріальну допомогу. дитина проживає з матірю, втім, її можливості з їх утримання є обмеженими, у звязку із чим вона змушена звернутись до суду із зазначеним позовом. Заочним рішенням від 01 лютого 2013 року позовні вимоги [PERSON] задоволено. Ухвалою суду від 30 жовтня 2013 року за заявою відповідача заочне рішення від 01 лютого 2013 року скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку. Відповідач в судове засідання не зявився неодноразово, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся в установленому законом порядку за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання, поважних причин неявки в судове засідання суду не представив. Суд, у звязку з його неявкою та неповідомлення про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивачки, ухвалив розглянути справу за відсутності відповідача, який не зявився, у порядку заочного розгляду справи. Представник позивача надав суду заяву, якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив справу розглядати за його відсутності, не заперечував проти розгляду справи в заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, з наступних причин. У визначенні обставин справи суд виходив з того, що через неодноразове ухилення відповідача від явки у судове засідання, доводи позивачки залишилися ним неспростованими, з огляду на що суд визнає їх доведеними. Згідно свідоцтва про народження від 02 грудня 2003 року, серії 1-ЖД № 193760, виданого Холоднобалківською сільською радою, 08 жовтня 2003 року народився [PERSON], актовий запис № 31, батьками якого вказані [PERSON] та [PERSON]. Запис про батька новонароджених дітей у Книзі реєстрації народжень вчинений у порядку ч. 1 ст. 135 СК України, за вказівкою матері. За правилом ч. 1 ст. 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Згідно ст. 128 СК України за відсутності заяви від жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі, про походження дитини, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Вирішуючи питання щодо визначення походження дитини позивачки, суд враховує багаторазову неявку належним чином сповіщеного відповідача, відсутність будь-яких заперечень від нього. Таким чином, виходячи з наданих позивачкою доказів, існування між сторонами фактичних шлюбних відносин, що збігається у часі з періодом народження дитини, та приймаючи до уваги відсутність належних та обґрунтованих заперечень зі сторони відповідача на посилання позивачки, суд приходить до висновку про можливість задоволення предявлених позовних вимог в частині встановлення батьківства. У наведеному висновку суд також виходить з наступного. За клопотанням сторони відповідача у справі призначено судово-медичну (імунологічну) експертизу, на вирішення якої поставлено наступне запитання: чи є [PERSON], [INFO], біологічним батьком дитини [PERSON], [INFO]? Як вбачається з матеріалів справи проведення зазначеної експертизи неодноразово залишалось без виконання внаслідок ухилення від явки для проведення експертизи [PERSON], що підтверджується відповідями експертної установи (а.с.127, 173, 182, 191, 208). Згідно ч.1 ст.146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Таким чином, враховуючи, що відповідач неодноразово ухилявся від проведення експертизи, внаслідок чого її виконання стало неможливим, суд вважає за можливе визнати факт, для зясування якого було призначено експертизу, а саме, що [PERSON] є біологічним батьком [PERSON]. При цьому, оскільки після припинення шлюбних стосунків сторони проживають роздільно, дитина проживає з матірю, перебуває на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, суд вважає такою, що підлягає задоволення також вимогу позивачки про стягнення аліментів. Згідно ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обовязки щодо дитини. При цьому, згідно ст. 182 Сімейного кодексу України, судом враховано, що мати дітей здійснює догляд за ними, можливості матері по наданню утримання є обмеженими. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Беручи до уваги той факт, що сторона позивача не заявляла вимоги щодо стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, суд вважає за можливе стягнути аліменти у частці від доходу відповідача. Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, суд виходить з відсутності будь-яких відомостей щодо його матеріального становища, можливостей з надання матеріальної допомоги, тому встановлює розмір аліментів на рівні, що просить позивач ? частку від всіх видів його доходів. Суд розяснює сторонам, що відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них. При цьому, у відповідності до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Таким чином, враховуючи наведене правило, суд вважає задовольнити позовні вимоги про стягнення аліментів частково, стягнувши аліменти з дня подання позову, а саме: з 18.09.2012 року. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи, що позовні вимоги містять одночасно вимоги як майнового, так і немайнового характеру, судовий збір, що підлягає до сплати, складає 974,40 гривень. Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. За правилом ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Outcome: partial