Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про збільшення розміру аліментів. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 11.12.2014 р. за її позовом до [PERSON] про стягнення аліментів позовні вимоги задоволено та вирішено стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 700 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивачка зазначає, що з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів витрати на утримання дитини значно зросли. Відповідач періодично надавав ці кошти, проте їх не вистачає. Фактично дитина перебуває на повному її утриманні. На даний час донька потребує значно більшого догляду та матеріального забезпечення, так як збільшуються потреби в навчанні, розвитку та іншому. Дитина часто хворіє, тому витрачається багато коштів на ліки. Позивачка стверджує, що дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. У добровільному порядку відповідач відмовляється збільшувати допомогу на дитину, у зв`язку із чим вона була змушена звернутися з даним позовом до суду. Позивачка в підготовче судове засідання не з`явилася, від неї до суду надійшла заява, в якій просила справу розглядати без її участі, позов підтримує, просить його задоволити. Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій позов визнав, не заперечував проти його задоволення. Суд вважає, що підготовче судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. У відповідності з вимогами ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 11.12.2014 р. позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів задоволено та вирішено стягувати з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 700 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. З часу ухвалення рішення про стягнення аліментів витрати на утримання дитини значно зросли. Відповідач періодично надавав ці кошти, проте їх не вистачає. Фактично дитина перебуває на повному утриманні матері. На даний час дитина потребує значно більшого догляду та матеріального забезпечення, так як збільшуються потреби в навчанні, розвитку та іншому, також вона часто хворіє, тому витрачається багато коштів на ліки. Відповідно до вимог ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з вимогами ч.1 ст.192 СК України визначений за рішенням суду розмір аліментів може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника чи одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення стану здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При вирішенні спору суд також застосовує наступні норми права. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 р. (у редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 р.), ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно з ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до вимог ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. З урахуванням викладеного, суд визначає до стягнення з відповідача щомісячний розмір аліментів у твердій грошовій сумі, що становить 2000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому слід відкликати виконавчий лист Тисменицького районного суду Івано-Франківської області №352/2401/14-ц виданий 11.12.2014 року з Тисменицького РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області. На підставі наведеного, відповідно до ст. 3, 27 Конвеції ООН про права дитини від 20.11.1989 р. (у редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 р.), ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991 р., ст. 182, 184, ч.1 ст.192 СК України, ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved