Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 11 листопада 2000 року у відділі РАГСу Івано-Франківського міськвиконкому Івано-Франківської області зареєструвала шлюб з відповідачем, про що складено відповідний актовий запис за №1290. В шлюбі народилася дитина [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу стало те, що сторони не змогли створити міцної сімї, протягом останнього року шлюбні відносини між ними припинені. Стосунки, які на даний час існують між ними виключають можливість її збереження. За наведених обставин просить шлюб розірвати, дитину [PERSON] залишити на виховання з нею, [PERSON]. Позивачка в судове засідання зявилась, суду подала заяву про уточнення позовних вимог, за змістом якої просить дитину [PERSON] залишити на виховання з батьком [PERSON]. Позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання з`явився, позов визнав в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про шлюб серії І-НМ № 049657 від 11 листопада 2000 року (а.с.5) сторони зареєстрували шлюб 11 листопада 2000 року у відділі РАГСу Івано-Франківського міськвиконкому Івано-Франківської області, про що складено відповідний актовий запис за № 1290. В шлюбі народилася дитина [PERSON], [INFO] (а.с.4). Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». За приписами ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони не підтримують сімейних стосунків, миритися не бажають. Збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та дитини. Тому такий шлюб зберігати не доцільно. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати, дитину [PERSON] залишити на виховання батькові. На підставі наведеного, пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved