Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом, свої вимоги обґрунтовує тим, що з 20.02.2013 по 25.11.2015 працювала діловодом загального відділу в комунальному підприємстві «Сумижитло» Сумської міської ради. Відповідач у встановлені чинним законодавством України строки, починаючи з жовтня місяця 2015 року не виплачує заробітну плату. Наказом КП «Сумижитло» СМР від 24.11.2015 за № 318-к «Про звільнення [PERSON]В.» звільнена з посади діловода загального відділу 24 листопада 2015 року за угодою сторін відповідно до ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Вищевказаним наказом позивачці передбачена виплата компенсації за невикористану основну щорічну відпустку тривалістю 8 календарних днів за відпрацьований період з 20.02.2014 по 19.02.2015 та за невикористану щорічну основну відпустку тривалістю 18 календарних днів за відпрацьований період з 20.02.2015 по 25.11.2015. Передбачені ст. 116 КЗпП України зобовязання відповідач не виконав,а саме: не виплатив всіх сум, що належить позивачу від підприємства та письмово не повідомив позивачку про нараховані суми належні при звільненні, що є грубим порушенням вимог КЗпП України. Відповідно до довідки виданої КП «Сумижитло» СМР від 16.02.2016 за вих. № 89/15.01-11 у звязку із звільненням позивачці нараховано до виплати: 2828,95 грн. - заробітна плата за жовтень 2015р.; 4761,78 грн. - заробітна плата за листопад 2015. Отже, підприємство повинно виплатити позивачці заборгованість по заробітній платі, що становить 7590,73 грн. та середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України. Розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні станом на 17.03.2015 р. становить 12836,71 грн. Тому позивачка просить стягнути з Комунального підприємства «Сумижитло» Сумської міської ради (ЄДРПОУ 37654796, м. Суми, вул.. Горького, 21) на користь [PERSON] (Чернігівська область, м. Ічня, вул.. Тарновських, б.68, РНОКПП [NUMBER]) заборгованість з виплати заробітної плати в розмірі 7590,73 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день постановлення судового рішення в розмірі 12836,71 грн. Позивачка в судовому засіданні позовні підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник відповідача, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справ, в судове засідання не зявився, надав заяву в які справу просить розглянути без його участі. В своїй заяві представник відповідача зазначив, що позовні вимоги про стягнення з Комунального підприємства «Сумижитло» Сумської міської ради на користь [PERSON] заборгованість з виплати заробітної плати в розмірі 7590,73 грн. визнає, позовні вимоги про стягнення з Комунального підприємства «Сумижитло» Сумської міської ради на користь [PERSON] середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день постановлення судового рішення в розмірі 12836,71 грн. не визнає, вважаї дану частину позовних вимог необґрунтованою, оскільки КП «Сумижитло» СМР не мало змоги виплатити відповідні грошові кошти при звільненні позивача через те, що на його рахунки було накладено арешт постановою державного виконавця по ЗВП № б/н від 03.12.2015 р. Перевіривши матеріали справи та дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що з 20.02.2013 по 25.11.2015 працювала діловодом загального відділу в комунальному підприємстві «Сумижитло» Сумської міської ради. Відповідач у встановлені чинним законодавством України строки, починаючи з жовтня місяця 2015 року не виплачує заробітну плату. Наказом КП «Сумижитло» СМР від 24.11.2015 за № 318-к «Про звільнення [PERSON]В.» звільнена з посади діловода загального відділу 24 листопада 2015 року за угодою сторін відповідно до ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Вищевказаним наказом позивачці передбачена виплата компенсації за невикористану основну щорічну відпустку тривалістю 8 календарних днів за відпрацьований період з 20.02.2014 по 19.02.2015 та за невикористану щорічну основну відпустку тривалістю 18 календарних днів за відпрацьований період з 20.02.2015 по 25.11.2015. Судом встановлено, що передбачені ст. 116 КЗпП України зобовязання відповідач не виконав, а саме: не виплатив всіх сум, що належить позивачу від підприємства та письмово не повідомив позивачку про нараховані суми належні при звільненні, що є грубим порушенням вимог КЗпП України. Відповідно до довідки виданої КП «Сумижитло» СМР від 16.02.2016 за вих. № 89/15.01-11 у звязку із звільненням позивачці нараховано до виплати: 2828,95 грн. - заробітна плата за жовтень 2015р.; 4761,78 грн. - заробітна плата за листопад 2015. Отже, підприємство повинно виплатити позивачці заборгованість по заробітній платі, що становить 7590,73 грн. та середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України. Розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні станом на 17.03.2015 р. становить 12836,71 грн. Суд приходить до відома, що доводи відповідача про відсутність його вини у не проведенні розрахунку при звільненні є необгрунтованими з наступних підстав. Згідно розяснень, які містяться в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», про те, що середній заробіток за порушення строків розрахунку при звільненні підлягає стягненню на користь працівника, якщо роботодавець не доведе, що в цьому немає його вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 2 липня 2014 року в справі № 6-76цс14, про те, що аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Верховний Суд України зазначив, що такі, зокрема, обставини, як порушення процедури про банкрутство роботодавця, наявність тривалого періоду здійснення виконавчих дій органами державної виконавчої служби, незначна частка заборгованості підприємства перед працівником у виплаті компенсації за невикористану відпустку порівняно із сумою середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку не може свідчити про відсутність вини роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обов'язку сплатити зазначені кошти. Тобто, така обставина, як арешт майна та коштів відповідача, який має борг по виплаті заробітної плати, проведення виконавчих дій в рамках виконавчого провадження, відкритого на користь іншого стягувача не може вважатись поважною причиною для не проведення розрахунку при звільненні. Між сторонами склалися правовідносини, що виникають з норм трудового законодавства. Зокрема, за ч.1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Оскільки, відповідач не виплачує позивачці належну до сплати суму заробітної плати, то вказана сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача на користь позивача разом з середнім заробітком за час затримки розрахунку при звільненні. Суд погоджується з розрахунками позивачки стосовно розміру середньо денної заробітної плати на підставі довідок про її заробітну плату за останні два місяці (а.с. 10, 26) та суми середнього заробітку за час затримки розрахунків при звільненні за період з 25.11.2015 року по 17.03.2015 року, оскільки він проведений з урахування вимог Постанови КМУ від 08.02.1995 №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» Загальна сума середнього заробітку за вказаний час затримки розрахунків при звільненні складає 12836, 71 грн. На підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved