Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-14 00:00:00

Позивачка, звернулася до Перемишлянського районного суду Львівської області з позовною заявою в якій просить: надати [PERSON] дозвіл на виїзд [PERSON] [INFO] за кордон без дозволу (згоди) батька дитини [PERSON] з 01 червня 2019 року по 31 серпня 2019 року та дозволити [PERSON], без згоди батька [PERSON], оформляти документи для тимчасового виїзду або супроводу малолітнього [PERSON] [INFO] за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя з 01 червня 2019 року по 31 серпня 2019 року. про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон дитини без згоди батька. В обґрунтування позовних вимог позивачка покликалася на те, що вона, [PERSON], перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] до 24.04.2009року. Від шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON] - [INFO]. Після розірвання шлюбу син залишився проживати разом із нею, відповідач проти цього не заперечував. В даний час дитина проживає та зареєстрована з нею за адресою: м. Перемишляни, вул. Шевченка 2/13. Зазначає, що вона належним чином піклується про здоров'я сина, його фізичний, духовний та моральний розвиток. З 2012 року відповідач не бере участі у матеріальному забезпеченні, вихованні та догляді за дитиною, розвитком [PERSON] не цікавиться, не спілкується та не провідує. На даний час у неї не має можливості отримати згоду батька на тимчасовий виїзд дитини за кордон, відповідно чиняться перешкоди у здійсненні заходів, спрямованих на покращення здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, враховуючи той факт, що вона має намір в липні 2019 року поїхати з сином на відпочинок в Єгипет, щоб оздоровити його перед навчальним роком. Відповідач відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд малолітнього [PERSON] за кордон для відпочинку та оздоровлення. Крім того, виїзд дитини за кордон вочевидь сприятиме розширенню світогляду дитини та добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості. Але не зважаючи на це, її колишній чоловік - [PERSON], не надає згоди на виїзд дитини за межі України. Вважає, що така позиція відповідача і батька їхнього малолітнього сина, шкодить інтересам дитини та не сприяє всебічному та гармонійному розвитку, порушує право дитини на повний та гармонійний розвиток особистості та вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами. Позивач в судове засідання не з'явилася, однак подала заяву про розгляд справи без її участі та зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоч про місце, час та дату судового засідання був повідомлений належним чином. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Перемишлянської РДА в судове засідання також не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, однак подала заяву про розгляд даної справи без її участі. Тому суд, вважав за можливе проводити розгляд справи, відповідно до ст. 223 ЦПК України у відсутності сторін на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши обставини справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON], є батьками [PERSON], [INFO], про свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 27.02.2007 р. Згідно Свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 24.04.2009 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №11 від 24 квітня 2009 року. Згідно Договору про надання туристичних послуг №ТП3001-1 від 30.01.2019 року, [PERSON], замовила комплекс туристичних послуг (туристичний продукт) зі строком перебування у місці надання туристичних послуг із зазначенням дат початку та закінчення туристичного обслуговування: 22.07.2019 р.- 29.07.2019 р., про що підписала вищезазначений Договір із турагентом ФОП [PERSON] Згідно з ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. У пункті 2 статті 10 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року і ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну, щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами. Відповідно до ст. 9 Конвенції держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Статтями 3, 18 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної й однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно з ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно з п. 18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 №3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України». Відповідно до п. 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 із змінами і доповненнями, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку, у тому числі в супроводі членів екіпажу повітряного судна, на якому вони прямують. Пунктом 4 вищевказаних правил передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Стаття 11 Конвенції про права дитини покладає на держави зобов'язання вживати заходів для боротьби з незаконним переміщенням і поверненням дітей із-за кордону. Відповідно до цілей Гаазької конвенції її суть полягає в тому, що один із батьків (або будь-яка інша особа, якій належать права піклування про дитину) не має права одноосібно приймати рішення про зміну місця проживання дитини або переміщення дитини на необмежений час у інше місце, зокрема, вивозити її в іншу державу або не повертати дитину до держави її постійного проживання. Тимчасовий чи постійний виїзд дитини за кордон має відбуватись лише за погодженням з іншим із батьків, якщо він не позбавлений батьківських прав. Тобто, зміна країни проживання дитини вимагає узгодження з іншим із батьків, адже такий переїзд, як правило, спричиняє зміну режиму спілкування дитини з другим з батьків, порядку участі у вихованні дитини, а також зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду малолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. У разі відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд неповнолітнього за кордон вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з'ясуванням питання про державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування дитини у цій державі, строку та мети виїзду. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON], [INFO], проживає з позивачкою, яка має бажання та можливість виїзду за кордон, де може забезпечити відпочинок та оздоровлення сина [PERSON]. Відтак суд приходить до висновку, що бажання позивачки отримати дозвіл на виїзд дитини за кордон повністю узгоджується з правами та обов'язками, покладеними на неї Сімейним кодексом України, обставини, які обмежують згідно із законодавством право виїзду дитини за кордон, відсутні. Батьки зобов'язані брати участь у вихованні своєї дитини, яке зводиться не тільки до особистих побачень із дитиною та матеріального забезпечення, але й до забезпечення всебічного розвитку власної дитини, закладення основ здоров'я, нормального відношення дитини до основних життєвих засад, розвитку інтелектуальних, творчих здібностей. Враховуючи вищенаведене, а також те, що позивачка зобов'язалася забезпечити їх проживання та спроможна сплачувати всі їхні витрати, та вказано відповідний часовий проміжок перебування за межами України, а саме: терміном з 01.06.2019 року по 31.08.2019 року, відповідач відмовляється надати нотаріально посвідчену згоду на виїзд з України малолітнього сина, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON], слід задовольнити та надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України малолітньої дитини [PERSON] [INFO], у супроводі матері [PERSON], без згоди та супроводу батька [PERSON], терміном з 01.06.2019 року по 31.08.2019 року, оскільки виїзд дитини за кордон відповідає інтересам дитини, так як буде сприяти її фізичному, розумовому, духовному, моральному і соціальному розвитку. Понесені позивачкою документально підтверджені судові витрати, а саме: сплачений судовий збір в розмірі 768, 40 грн., підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved