Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-09 00:00:00

Позивачка звернулась з позовом до Запорізької міської ради про визнання права власності на житловий будинок [ADDRESS] за набувальною давністю. Посилається на таке. Вона є власником цього будинку, але він був придбаний її покійним чоловіком [PERSON] на підставі домашньої угоди, укладеної з [PERSON] у простій письмовій формі 17.11.1970 року. Зареєстрована вона в цьому будинку з 24.03.1972 року. З моменту підписання домашньої угоди по теперішній час позивачка проживає та зареєстрована в цьому будинку, добросовісно, відкрито, безперервно користується цим будинком, проводить ремонт та обслуговування, сплачує всі платежі за користування будинком. Її чоловік [PERSON] помер 20.08.2001 року. Весь час вона вважала, що чоловік оформив свої права на цей будинок, але при зверненні до нотаріуса та БТІ з'ясувала, що правовстановлюючий документ оформлений на [PERSON] Для оформлення свого права власності на цей будинок змушена звернутися до суду із цим позовом. В судове засідання позивач не з'явилась, її інтереси представляв за договором адвокат [PERSON] позов підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним. Представника відповідача в судове засідання не з'явився, надав письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що Запорізька міська рада не є належним відповідачем по справі, оскільки відомий власник цього будинку це [PERSON] Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, розглянувши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 15.03.1970 року. [PERSON] помер [INFO] року. Згідно договору купівлі-продажу від 06.08.1968 року власницею будинку [ADDRESS] є [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може виникнути з сукупності певних юридичних фактів: законності об'єкту володіння, добросовісності володіння, відкритості володіння, давності володіння та його безперервності (тобто строку володіння), які повинен довести позивач. Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено у ч.1 ст. 344 ЦК України (особа заволоділа чужим майном). Позов про право власності за давністю володіння не може пред'явити законний володілець, тобто особа, яка володіє майном по волі власника і завжди знає, хто є її власником. Тобто виключено набуття права власності на майно, яке належить володільцю в силу певного титулу -оренди, найму, зберігання, оперативного управління, застави, тощо. Такий володілець завжди знає похідний та обмежений характер свого права на майно. Позивач в справі знала, що вона не є власницею будинку за адресою: [ADDRESS], знала, що згідно договору купівлі-продажу власницею є [PERSON], тому підстав вважати позивачку добросовісною володілецею лише на підставі того, що вона проживала та зареєстрована за цією адресою не має. Виходячи із змісту позову, позивачка вважала, що власником будинку є її чоловік [PERSON], отже, в данному випадку перехід права власності від [PERSON] до позивачку міг би відбутися в порядку спадкування, а не підставі ст.. 344 ЦК України. Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги необґрунтовані, тому задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed