Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-26 00:00:00

Позивачка звернулася до Марганецького міського суду Дніпропетровської області із позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позовних вимог у своїй позовній заяві позивачка посилалася на те, що з 12 травня 2015 року вона з відповідачем перебуває у шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітню дитину, сина: [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Сімейне життя з відповідачем не склалося, на даний час вони припинили сімейні стосунки, проживають окремо. Відповідач добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання дитини не бажає, чим ставить її з дитиною у скрутне матеріальне становище. Позивачка надала суду заяву в якій просить розглянути справу за її відсутність, свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач надав суду заяву в якій позов визнав та просить розглянути справу за його відсутність. Судом встановлено, що з 12 травня 2015 року позивачка та відповідач перебувають у шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітню дитину, сина: [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. У добровільному порядку відповідач кошти на утримання дитини не надає. Згідно свідоцтва про народження серії І-КИ № 556419, виданого 12 серпня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Марганецького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, батьком [PERSON] є [PERSON] ( а.с. 9). Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, ч.ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. На підставі ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. \~\~\~\~ Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, доньки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку . \~\~\~\~\~\~ Частиною 1 статті 183 Сімейного Кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і ( або) у твердій грошовій сумі. Частиною 1 статті 191 Сімейеного Кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі вищевикладеного, враховуючи матеріальний стан позивачки, обставини справи та той факт, що відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, проти позову не заперечує, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивачки. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 487 гривень 20 копійок.

Outcome: approved