Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-30 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу посилаючись на те, що 04 серпня 2015 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем і проживала з ним разом до 05 червня 2017 року. Від даного шлюбу сторони дітей не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося через постійні образи з боку відповідача. Шлюбні відносини між сторонами припинені з 05 червня 2017 року. Спільне господарство не ведеться. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу не можливі. Позивачка в судове засідання не зявилася, але надала суду заяву в якій просила розгляд цивільної справи за її позовом проводити у її відсутність. Позовні вимоги підтримує. Строк на примирення просила не надавати. Відповідач в судове засідання не зявився. Надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги визнає повністю. Строк на примирення просив не надавати. Суд вважає, що справу можливо розглянути у відсутність сторін на підставі наявних в цивільній справі доказах. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи в сукупності суд приходить до висновку, що цивільний позов обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи з наступного. Як встановлено 04 серпня 2015 року позивачка з відповідачем зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новоархангельського районного управління юстиції Кіровоградської області /а.с.4/. Статтею 111 СК України на суд покладено обовязок, щодо вжиття заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно\~до ч. 2 ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання\~\~шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Ч. 2 ст. 114 СК України вказує на те, що\~у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. У відповідності ст. 24 СК України\~\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сімю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Сімя є природним і основним осередком суспільства і має право на захист з боку суспільства та держави. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Оскільки позивачка та відповідач наполягають на розірванні шлюбу то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є на думку суду неприпустимим. Враховуючи викладене та аналізуючи положення вище перелічених норм матеріального права суд приходить до висновку, що у подружжя втрачені позитивні почуття один до одного, вони не бачать спільного подальшого майбутнього, сімейні стосунки досягли кризової межі і їх не можливо відновити, підстав для надання строку для примирення суд не вбачає. Розлучення відповідає дійсній волі жінки (позивачки у справі) та чоловіка (відповідач у справі) після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті немайнові права, а тому з вказаних підстав шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Спору про поділ майна між подружжям не виникає. З відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесенні судові витрати при зверненні до суду. На підставі викладеного та

Outcome: approved