Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-27 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, вимоги якої уточнила та з представником підтримала у судовому засіданні, та обґрунтовує тим, що з 29 квітня 1993 р. перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] За час шлюбу, подружжям було придбано автомобіль марки «Honda Legend», 2008 року, реєстраційний номер [NUMBER] та автомобіль марки «Chevrolet Epica», 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Вказані транспортні засоби були зареєстровані на ім'я відповідача та на даний час перебувають у його володіння, у зв'язку з чим позивачка позбавлена можливості користуватися цим майно. Відповідно позивача просить суд припинити право власності її на частку у праві спільної сумісної власності на автомобіль марки «Honda Legend», 2008 року, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований за [PERSON], стягнути з відповідача на її користь 116 992 грн., як компенсацію її частки у праві спільної сумісної власності на даний автомобіль, та стягнути з [PERSON] на користь позивачки понесені судові витрати. Відповідач будучи належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, до суду не з'явився. Суд вислухавши думку позивача та захисника, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 22 січня 2014 р., розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], укладений 29 квітня 1993 року у Відділі ЗАГС міськвиконкому, актовий запис № 626 /а.с.23/. Згідно листа УДАІ УМВС України в Сумській області від 11.02.2014 р. № 10/613, автомобіль «Honda Legend», реєстраційний номер [NUMBER] зареєстрований за [PERSON], а автомобіль марки «Chevrolet Epica», реєстраційний номер [NUMBER], перереєстрований за [PERSON] /а.с.38/. Відповідно висновку № 009/054/2014 судової автотоварознавчої експертизи від 26.03.2014 р., ринкова вартість автомобіля «Honda Legend», реєстраційний номер [NUMBER], з урахуванням обмежень достовірності досліджень та висновку складає 232984 грн. /а.с.67-115/. Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Так, у відповідності до статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. При цьому статтею 71 СК України визначено, що майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 68 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Пленум Верховного Суду України в Постанові № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»зазначив у п.22, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Отже, законодавець визначився, що поділ спільної сумісної власності подружжя здійснюється в натурі. При цьому у п.25 вищезазначеної Постанови зазначено, в разі якщо неподільні речі не можуть бути реально поділені між подружжям відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Згідно з роз'ясненнями, що містяться в пп. 23, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Якщо за час окремого проживання подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин спільне майно його членами не придбавалося, суд відповідно до ч.6 ст. 57 СК України може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте кожним з них за цей період та за вказаних обставин, і провести поділ тільки того майна, що було їхньою спільною власністю до настання таких обставин. Згідно ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майно є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та члена його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Оскільки позивачка у своїй позовній заяві просить саме стягнути з відповідача компенсацію частки спірного автомобіля, суд вважає їх обґрунтованими, так як порушується право [PERSON] на володіння, користування та розпорядження майном, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя. Також відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивачки, понесені нею і документальної підтвердженні судові витрати, а саме: сплаченого судового збору при подачі позовної заяви у розмірі 1500 грн., судовий збір за подання заяви про забезпечення позову - 121 грн. 80 коп., 121 грн. 80 коп. - за забезпечення доказів, витрати за проведення судової експертизи - 480 грн., судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції - 584 грн. 96 коп., та судовий збір за подання касаційної скарги - 815 грн. 44 коп.

Outcome: partial