Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що зареєструвала шлюб з відповідачем по наявній справі 24 листопада 2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Арцизького районного управління юстиції Одеської області, про що складено відповідний актовий запис за № 176. Від цього шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають, однак відповідач ухиляється від розірвання шлюбу в органах РАЦС. Спільне життя з відповідачем не склалося по причині відсутності взаєморозуміння між ними. Згодом вони втратили почуття любові та поваги один до одного, у зв'язку з чим вони припинили шлюбно-сімейні відносини і поновлювати їх вони не мають наміру. З урахуванням наведеного, зазначаючи, що подальше збереження сім'ї неможливо, позивачка просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. Від позивачки та відповідача надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 2 ст. 158 ЦПК України, у зв'язку з чим в силу ч. 2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. При цьому відповідно до письмових заяв позивачка позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх у повному обсязі, а відповідач позовні вимоги не визнав та заперечував проти розірвання шлюбу, вказавши, що має бажання зберегти шлюб. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається із свідоцтва про шлюб, сторони дійсно перебувають у шлюбі, однак він носить формальний характер. Сторони фактично припинили відносини як подружжя, спільно не проживають, відносин не підтримують. Ухвалою суду від 23 липня 2013 року сторонам було надано строк для примирення, однак як встановлено судом сторони шлюбно-сімейні відносини не поновили, проживають окремо, позивачка наполягає на розірванні шлюбу. У зв'язку з наведеним суд вважає, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх шлюбу неможливо, сім'я сторін розпалася повністю та шлюб між ними слід розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається із свідоцтва про шлюб у зв'язку з реєстрацією шлюбу прізвище змінила позивачка, в якої до реєстрації шлюбу було прізвище «[PERSON]». Позивачка в поданій до суду заяві зазначила про своє бажання змінити наявне прізвище на прізвище «[PERSON]», однак у зв'язку з тим, що як зазначалося вище у позивачки до реєстрації шлюбу було прізвище «[PERSON]», у суду відсутні правові підстави для зміни її прізвища на «[PERSON]», тому суд вважає за необхідне після припинення шлюбу між сторонами у справі залишити за позивакою теж саме прізвище, що і зараз, тобто «[PERSON]». Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд також вважає за необхідне роз'яснити, що згідно абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved