Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в обґрунтування якого вказала, що з 15.09.2007р. перебуває у шлюбі з [PERSON], який зареєстровано Виконкомом Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області, актовий запис № 42. Від шлюб сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який перебуває на повному утриманні позивачки. [PERSON] добровільно не оказує матеріальної допомоги на утримання дитини, але вона її потребує, тому позивачка вимушена звернутися до суду та просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини щомісячно в розмірі 1/2 частини усіх видів доходів, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Крім того, позивач наголосила, що на теперішній час шлюб між нею та відповідачем розірвано на підставі рішення Вишгородського районного суду Київської області від 02.08.2016 року, з липня 2016 року по теперішній час відповідач надавав матеріальну допомогу у вигляді придбання дитині канцелярських товарів до школи та придбав окуляри, у той же час це є незначними витратами щодо утримання дитини, оскільки дитина пішла до школи та за її харчування треба сплачувати кошти, як і сплачувати кошти за придбання підручників. Крім того, на теперішній час вона змушена вирішувати питання щодо винаймання житла для свого проживання та дитини, а це є значні кошти. Оскільки відповідач є дієздатним, офіційно працевлаштований, на утриманні інших дітей не має вважає, що її позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме не заперечував проти стягнення аліментів, але у розмірі ? частини від його доходів. В обґрунтування зазначив, що він офіційно працевлаштований та отримує стабільний дохід, але у звязку із розміром його заробітної плати вважає, що не в змозі сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі визначеному позивачем, оскільки такий розмір є завеликим. Крім того, пояснив, що він не відмовляється від утримання дитини, у звязку із чим придбав дитині канцелярські товари до школи на загальну суму понад 1300 гривень та окуляри, та в подальшому буде надавати посильну матеріальну допомогу. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. У ст.10 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що сторони з 15.09.2007 року перебували у шлюбі, який було зареєстровано Виконкомом Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області, актовий запис №42 (а.с.5). Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 02.08.2016р. шлюб між сторонами розірвано. Від шлюб сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідними свідоцтвами про його народження, де батьками зазначено - [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Статтею 180 СК України, визначено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно пояснень наданих у судовому засіданні сторони зазначили, що неповнолітня дитина [PERSON] на теперішній час проживає з позивачкою, окремо від відповідача. Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року, визначено, що відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених ст.198,199 СК України, і своїх повнолітніх дочку, сина. Пунктом 17 даної Постанови передбачено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У судовому засіданні відповідачем було надано документи на підтвердження придбання канцелярських товарів для школи та окулярів дитині, позивач не заперечувала даних обставин та того, що відповідач протягом липня-серпня 2016 року надавав дану матеріальну допомогу позивачці. Статтею 61 ЦПК України визначено, що обставини, визнанні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню, з врахуванням чого суд вважає, що вказані факти доказуванню не підлягають у звязку із визнанням сторонами по справі. Згідно довідки від 13.06.2016 року наданої Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Хенкель Баутехнік (Україна)» [PERSON] працює на посаді апаратник змішування автоматичної лінії та з грудня 2015 року по травень 2016 року отримав заробітну плату у розмірі 51478 гривень 35 копійок. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року, визначено, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч.3 ст.70 Закону України від 21.04.1999 р. «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Крім того, п 18 даної Постанови визначено, що до передбаченої ст.185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо. У звязку із тим, що відповідач є дієздатним, на утриманні інших неповнолітніх дітей не має, надає добровільно матеріальну допомогу, суд вважає, що з нього можуть бути стягнути аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], щомісячно в розмірі 1/3 частини усіх видів доходів, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття, оскільки під час судового засідання було встановлено, що відповідач добровільно надає матеріальну допомогу на утримання дитини, позовних вимог щодо стягнення з відповідача додаткових витрат, до яких зокрема відносяться витрати на лікування дитини, витрати повязанні із навчанням дитини у учбовому закладі, позивачем не заявлено. Також з відповідача, у відповідності до ст.88 ЦПК України, на користь держави підлягають стягненню судові витрати у розмірі 551 гривні 20 копійок. Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць. На підставі Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року, ст.ст.75, 84, 180-184 СК України, ст.ст. 10,11,60, 130, 174, 212-215, 367 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial