Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по сплаті аліментів та пені. Мотивуючи свої вимоги тим, що Рішенням Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/59727/17-ц від 16.04.2018 р., залишеним без змін Постановою Апеляційного суду м. Києва від 02.07.2018 р. та Постановою Верховного суду від 20.05.2019 р., на її користь було стягнуто з Відповідача на утримання дітей 1/2 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно та аліменти на утримання Позивачки у розмірі 1/8 частини заробітку (доходу) Відповідача. Зазначає, що вказане Рішення суду Відповідачем не виконувалось тривалий час, лише декілька останніх місяців останнім сплачується часткова заборгованість у зв`язку з чим виникла заборгованість зі сплати аліментів. Представником позивачки, адвокатом Назаренко М.В. до суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивачки та її представника, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. 04.11.2020 р. представником відповідача, адвокатом Сініциною О.П. було подано клопотання про розгляд справи без особистої участі відповідача та її представника, проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що позивачкою не доведено обставин, які б давали суду підстави для стягнення заборгованості по сплаті аліментів та пені. Звернула увагу суду на те, що відповідач щомісячно сплачує аліменти, його вина у виникненні заборгованості по сплаті аліментів відсутня. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають із наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Відповідно до ч. 1ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Судом встановлено, що сторони є колишнім подружжям. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 16 квітня 2018 року, яке набрало законної сили, стягуються з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дітей в розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) відповідача. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Позивачка зазначає, що вказане Рішення суду відповідачем не виконувалось тривалий час, лише декілька останніх місяців останнім сплачується часткова заборгованість у зв`язку з чим виникла заборгованість зі сплати аліментів. На підтвердження своїх вимог, Позивачка додала до позовної заяви довідки, видані державним виконавцем Печерському районному відділі ДВС у м. Києві, відповідно до яких розмір заборгованості аліментів на утримання дітей становить 50 569,17 грн., а розмір заборгованості аліментів на утримання Позивачки складає 6 268,04 грн. В свою чергу, судом встановлено, що позивачкою, [PERSON] , у липні 2019 р., було пред`явлено до виконання виконавчий лист № 757/59727/17-ц від 09.07.2019 р., виданий на підставі Рішення Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/59727/17-ц від 16.04.2018 р. 18.07.2019 р. державним виконавцем Печерського районного відділу ДВС у м. Києві було винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження за вищевказаним виконавчим листом та направлено до виконання за місцем роботи Відповідача, на ТОВ «Декор Стіл» разом із Постановою про звернення стягнення на заробітну плату Боржника, в якій зазначено: «Здійснювати відрахування із доходів боржника у відповідності до чинного законодавства у розмірі 70%, з яких 50% від суми доходу - поточні аліменти, інше - борг, який нараховувати у розмірі 1/2 отриманого доходу боржника починаючи з 09.10.2017 по дату отримання постанови. Після погашення заборгованості проводити відрахування відповідно до вимог виконавчого документа», а також: «Здійснювати відрахування із доходів боржника у відповідності до чинного законодавства у розмірі 20% до погашення боргу, який нараховувати бухгалтеру у розмірі 1/8 отриманого доходу боржника починаючи з 09.10.2017 по 09.01.2019 р. Станом на день розгляду справи, виконавчий лист № 757/59727/17-ц від 09.07.2019 р., виданий на підставі Рішення Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/59727/17-ц від 16.04.2018 р. перебуває на виконанні у ТОВ «ДЕКОР СТІЛ». Відповідно до Постанови про відкриття виконавчого провадження, бухгалтером ТОВ «ДЕКОР СТІЛ» здійснюються щомісячні відрахування із заробітної плати Відповідача у розмірі 70 % від його заробітку (доходу), відповідно до вимог чинного законодавства.. Приписами п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. Вказана правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц та від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц. Відповідно до ч. 1ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» (п. 22) роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Так, за правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Таким чином, виходячи зі змісту ст. 196 СК України, суд повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні, та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. Отже, за приписами ч. 1 ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. Судом встановлено, що із розрахунку сплати аліментів за виконавчими листами, які перебувають на виконанні у ТОВ «ДЕКОР СТІЛ», вбачається, що з Відповідача, регулярно, двічі на місць (аванс та заробітна плата), стягуються аліменти у розмірі 70 % від його заробітку (доходу), з яких 50% від суми доходу - поточні аліменти, інше - борг, який нараховується у розмірі 1/2 отриманого доходу Відповідача, відповідно до виконавчих листів, які перебувають на виконанні у ТОВ «ДЕКОР СТІЛ». Згідно розрахунку, наданого відповідальною особою ТОВ «ДЕКОР СТІЛ», за період роботи, з 02.05.2019 р. по 31.08.2020 р., Відповідачем, [PERSON] , було отримано всього чистого доходу в розмірі 50795,50 грн., з яких на користь Позивачки, [PERSON] , утримано аліменти в наступному розмірі (щомісячно): -За ВП № 59521689 вiд 18.07.2019 р. (аліменти на утримання дітей) у сумі 22862,26 грн. Заборгованість по аліментам, відповідно до виконавчого листа ВП N 59521689 вiд 18.07.2019 р., станом на 30.08.2020 р. складає 2535,49 грн. - За ВП N 59521552 вiд 18.07.2019 р. (аліменти на користь [PERSON] ) у сумі 2336,57 грн. Стягнення аліментів на користь [PERSON] були враховані за ВП № 59521689 у загальному розрахунку 70% ( враховуючи грудень 2019 р.) і перераховувалися починаючи з 08.01.2020 р. Із квітня 2020 р. сплачувалися вже окремими платіжними дорученнями. Заборгованість по аліментам, відповідно до виконавчого листа ВП № 59521552 від 18.07.2019 р., станом на 30.08.2020 р. складає 7822,53 грн. Суд приймає до уваги розрахунок зі сплати аліментів за виконавчими листами, які перебувають на виконанні у ТОВ «ДЕКОР СТІЛ», оскільки вказані виконавчі листи перебувають саме на виконанні роботодавця відповідача, який здійснює регулярні, двічі на місяць (аванс та заробітна плата). Такі часткові платежі вчиняються протягом кожного місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, а тому суд вважає, що відповідач виконує свої зобов`язання без вжиття спроб ухилення від виконання рішення суду (приховування доходів, зміна місця проживання тощо). Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання абао оспорення (ч.1 ст. 15 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина 2 ст. 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав та інтересів. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване статтею 55 Контитуції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджене порушення було обґрунтованим. Неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку. Отже, здійснюючи передбачене статтею 55 Контитуції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту, а суд, вирішуючи спір, зобов`язаний надати суб`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Так, якщо особа вважає, що її суб`єктивне право у певних правовідносинах не може бути реалізоване належним чином, або на неї протиправно поклали певний обов`язок, така особа має право звертатися за судовим захистом. В разі відповідного звернення особи суд повинен розглянути питання про наявність порушеного суб`єктивного права заявника у конкретних правовідносинах і на підставі цього вирішити спір. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК України). Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Відповідно, з урахуванням відсутності достатніх доказів по справі, правові підстави для стягнення заборгованості по сплаті аліментів та пені відсутні. З урахуванням викладеного, суд вважає, що сплата відповідачем аліментів за виконавчими листами, які перебувають на виконанні ТОВ «ДЕКОР СТІЛ», кожного місяця, з дня пред`явлення позивачкою їх до виконання, відсутність вини відповідача у виникненні заборгованості, свідчить про свідомість відповідача щодо обов`язковості рішення суду, яке набрало законної сили, а тому підстави для стягнення заборгованості, яка, окрім іншого входить до складу щомісячних виплат та нарахування неустойки (пені) за несплату аліментів відсутні. Враховуючи викладене, судом не встановлено умов, які могли би бути підставою згідно ч.1 ст. 196 СК України для стягнення заборгованості по сплаті аліментів та пені. На підставі викладеного, ст. 196 Сімейного кодексу України, з урахуванням постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»(п. 22), враховуючи правові позиції викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц та від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц,

Outcome: dismissed