Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-28 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина у звязку з продовженням навчання. Заявлений позов обґрунтовувала тим, що відповідач є батьком її сина [PERSON] , [INFO] , який сплачував аліменти на утримання неповнолітньої дитини згідно рішення Тисменицького районного суду від 26.09.2016 р. Після досягнення повноліття син поступив і продовжує навчання ДВНЗ «Прикарпатський національний університет ім. Василя Стефаника» на денну форму за спеціальністю «Історі та археологія», про що було укладено Договір 0139/06-06-С, у звязку з цим потребує матеріальної допомоги. Відповідач жодної матеріальної допомоги не надає. Просила стягувати з відповідача аліменти на користь сина у розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з часу звернення до суду з позовом до досягнення дочкою 23 років за умови продовження ним навчання. Крім того просила стягнути 21000 гривень витрат, які будуть понесені в майбутньому на оплату навчання сина. Позивачка у судове засідання не зявилася, у поданій суду заяві просила справу розглянути в її відсутності, позов підтримала. Відповідач, який був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи за адресою свого місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, в судове засідання не зявився, від нього надійшов відзив на позовну заяву, в котрому вказує, що у зв`язку із перебуванням на його утриманні непрацездатних батьків та неповнолітніх дітей, на утримання яких він сплачує аліменти, немає можливості сплачувати аліменти на повнолітнього сина. Просив справу розглядати без його участі, в позові відмовити повністю. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що повнолітній син сторін [PERSON] , [INFO] , продовжує навчання на другому курсі ДВНЗ «Прикарпатський національний університет ім.. Василя Стефаника» на денній формі за спеціальністю «Історія та археологія», про що було укладено Договір 0139/06-06-С та у звязку з цим потребує матеріальної допомоги. Він перебуває на утриманні матері. У відповідності з вимогами ст.199 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу. Суд вважає, що відповідач, стан здоров`я якого задовільний, який офіційно не працює та не має постійного доходу, може надавати синові, який навчається, належне матеріальне утримання у вигляді аліментів в сумі 1200 грн. щомісячно. Щодо позовної вимоги про стягнення додаткових витрат, пов`язаних із оплатою за навчання, то суд вважає, що дана вимога підлягає до часткового задоволення. Зокрема, позивачкою в якості письмових доказів додано до матеріалів справи дві квитанції, із змісту котрих вбачається, що нею сплачено кошти в сумі 10900 гривень в користь ДВНЗ «Прикарпатський національний університет ім. Василя Стефаника» за навчання сина, що становить розмір оплати за один рік навчання згідно умов договору 0139/06-06-С. Згідно із ч. 1 ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. У відповідності з п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадках стягнення додаткових витрат мова йде про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Суд не вбачає за можливе стягувати з відповідача, в якості передбачуваних витрат на майбутнє всю суму коштів за навчання, оскільки суд не може вирішувати питання про права і обов`язки сторін, які можуть виникнути у майбутньому. Тому на думку суду стягненню підлягає тільки половина суми фактично сплаченої позивачкою за навчання сина в розмірі 5450 гривень. В решті позовних вимог позивачки слід відмовити. На підставі наведеного, відповідно до ст. 182, 199, 200 СК України,

Outcome: partial