Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідачки про визнання частково недійсним договору дарування земельної ділянки посилаючись на те, що вона з 23.02.1992 року по 05.12.2000 року перебувала в шлюбі з [PERSON] . Під час шлюбу вони отримали земельну ділянку для ведення садівництва в садівничому товаристві «Садівник» по вулиці Балтійській м. Чернівці площею 0,0575 га, яку рішенням виконкому Чернівецької міської ради №903/26 від 30.12.1996 року передано у власність [PERSON] та був виданий Державний акт про право приватної власності на землю 1-ЧВ №011252, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за Л №0875 від 06.04.1998 року. Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08.11.2007 року визнано за нею право спільної часткової власності на 1/2 частину земельної ділянки по [ADDRESS] площею 0,0575 га, яка згідно з Державним актом про право приватної власності на землю серії І-ЧВ №011252 належить [PERSON] . Вона одна постійно користується вказаною земельною ділянкою. Їй стало відомо, що [PERSON] 17.11.2016 року на підставі договору дарування подарував спірну земельну ділянку своїй доньці [PERSON] . Вказаний договір дарування земельної ділянки порушує її права як власника 1/2 частини спірної земельної ділянки. А тому просила визнати частково недійсним договір дарування, посвідчений 17.11.2016 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Половинською О.Б., в частині дарування [PERSON] земельної ділянки площею 0,0575 га по [ADDRESS] [PERSON] . Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали повністю та просили їх задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали та просили відмовити в задоволенні позовних вимог. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є сусідкою позивачки, проживає через три будинки від позивачки. Земельну ділянку по [ADDRESS] купила позивачка на початку 90-х років. Дана земельна ділянка розташована в садівничому товаристві. Згодом на спірній земельній ділянці побудувався будинок. Її чоловік багато будував та ремонтував в цьому будинку. Гроші за земельну ділянку заплатила мати позивачки. Свідок [PERSON] пояснила суду, що [PERSON] це її колишній чоловік до 1990 року. В 1989 році вони купили земельну ділянку з будиночком. Продали автомобіль і [PERSON] почав будувати будинок. До літа 1990 року були побудовані стіни, перекриття і стропила. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] з [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 23.02.1992 року по 05.12.2000 року, що підтверджується копією паспорту позивачки (а.с.6зв.) та копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.5). Відповідно до копії Державного акту про право приватної власності на землю серії І-ЧВ №011252 (а.с.7), [PERSON] на підставі рішення виконкому Чернівецької міської Ради народних депутатів №903/26 від 30.12.1996 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0575 га в садівничому товаристві «Садівник» по вулиці Балтійській м. Чернівці. Згідно з копією свідоцтва про право власності від 02.07.2014 року (а.с.87) та копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.07.2014 року (а.с.88), земельна ділянка [ADDRESS] належала на праві приватної власності [PERSON] . Відповідно до договору дарування земельної ділянки від 17.11.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Половинською О.Б. (а.с.86), [PERSON] передав безоплатно у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,0575 га, розташовану на території садівничого товариства «Садівник» по [ADDRESS] , а [PERSON] прийняла у власність зазначену земельну ділянку. Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08.11.2007 року (а.с.8-9), визнано за [PERSON] право спільної часткової власності на 1/2 частину земельної ділянки по [ADDRESS] площею 0,0575 га, яка згідно з Державним актом про право приватної власності на землю серії І-ЧВ №011252 належить [PERSON] . Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27.09.2019 року (а.с.75-77), зазначене заочне рішення скасовано та призначено справу до судового розгляду. Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17.12.2019 року (а.с.133-137), яке частково змінене постановою Чернівецького апеляційного суду (а.с.123-125), в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог відносно предмету спору на стороні відповідача [PERSON] про визначення часток у спільному майні подружжя відмовлено. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Єдиною підставою цього позову є право власності позивача на 1/2 частину спірної земельної ділянки, яке вона набула на підставі рішення суду. Але це рішення суду скасовано, в задоволення позову відмовлено. Але на даний час відсутнє рішення суду або органу місцевого самоврядування про визнання за [PERSON] права спільної часткової власності на 1/2 частину земельної ділянки по [ADDRESS] площею 0,0575 га. Також необхідно зазначити, що позивачем не конкретизована якої ж саме земельної ділянки стосується її позовна заява. В самій позовній заяві зазначено, що позивач проживає за адресою [ADDRESS] , і що вона є власником 1/2 частини саме цієї земельної ділянки. Але згідно з договором дарування відповідач отримала від свого батька у власність земельну ділянку [ADDRESS] . Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ч.1 та ч.2 ст.51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Відповідно до ч.3 ст.51 ЦПК України, після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Отже, чинним законодавством України встановлено, що заміна неналежного відповідача належним та залучення до участі в справі співвідповідача може відбутися тіль\-ки за ініціативою позивача, а тому суд позбавлений можливості за своєю ініціативою проводити заміну неналежного відповідача та залучати до участі в справі співвідповідача. Як встановлено в судовому засіданні, предметом спору є договір дарування земельної ділянки від 17.11.2016 року, який укладений між [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] (обдаровувана), однак відповідачем по справі зазначено лише [PERSON] , а відсутній [PERSON] . Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Аналогічна позиція викладена в пункті 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі №523/9076/16-ц. Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позов пред`явлено не до всіх належних відповідачів, ні позивачкою ні представником позивачки в судовому засіданні не заявлялося клопотання про залучення інших співвідповідачів, а суд позбавлений можливості за власною ініціативою проводити вказані дії, а тому в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити і з цих підстав також. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed