Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою і після неодноразових уточнень позовних вимог просить стягнути з відповідача на її користь три відсотки річних в розмірі 6033,45 грн. та інфляційні витрати в розмірі 7832,34 грн., посилаючись на те, що вона передала відповідачу на підставі договору позики грошову суму 75000,00 грн., яку відповідач зобов'язався повернути протягом шести місяців, тобто до 01 лютого 2009 року. Грошові кошти відповідач не повернув, у зв'язку з чим позивачка зверталася до суду з позовом про стягнення з відповідача грошової суми, однак рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2011 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено. 01 червня 2011 року апеляційним судом Дніпропетровської області зазначене судове рішення було скасовано та позовні вимоги задоволені, стягнено з відповідача на користь позивачки в рахунок погашення заборгованості за договором позики 75000,00 грн., три відсотки річних в розмірі 3593,84 грн., інфляційні витрати в розмірі 10410,00 грн. Після цього відповідач почав сплачувати борг частинами, а саме, 27 липня 2012 року сплатив 1770,02 грн., 30 серпня 2012 року - 435,54 грн., 14 вересня 2012 року - 4950,00 грн., 17 вересня 2012 року - 75735,00 грн., 23 листопада 2012 року - 6223,18 грн. Оскільки відповідач сплатив борг з простроченням, вважає, що він повинен сплатити їй три відсотки річних за період з 06 вересня 2010 року по 23 листопада 2012 року в розмірі 6033,45 грн. та інфляційні витрати в розмірі 7832,34 грн. Також позивачка вважає, що дійми відповідача їй завдано моральну шкоду, яка виразилася в моральних стражданнях через невиконання грошових зобов'язань відповідачем, втрати позивачкою можливостю отримувати дохід від вкладення грошових коштів у банк, виникнення у неї заборгованості у зв'язку з необхідністю оплачувати навчання дитини. Просить суд стягнути з відповідача три відсотки річних в розмірі 6033,45 грн., інфляційні витрати в розмірі 7832,34 грн., моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн. та судові витрати по справі. Представник відповідача надав суду письмові заперечення проти позову, де зазначив, що заявлений позивачкою розмір трьох відсотків річних та інфляційних витрат є невірним і вважає, що відповідач винен сплатити позивачці за період з 06 вересня 2010 року по 27 вересня 2012 року три відсотки річних в розмірі 5493,61 грн. та інфляційних витрат в розмірі 6015,51 грн. Позовні вимоги в частині моральної шкоди не визнає у зв'язку з недоведеністю її завдання. У судовому засіданні позивачка [PERSON] змінені позовні вимоги підтримала у повному обсязі і просить їх задовольнити. Також зазначила, що періоди отриманих нею від відповідача грошових коштів вказані у виписці з рахунку позивачки у банку і саме з дня перерахування цих коштів на її рахунок вона вважає зобов'язання відповідача виконаними. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, підтримав письмові заперечення проти позову і зазначив, що періоди повернення позивачці грошових коштів зазначені у довідці Відділу ДВС і ці періоди не співпадають з періодами, вказаними позивачкою. Останнє перерахування позивачці грошових коштів було здійснено 27 вересня 2012 року, тому саме по цей день повинен бути здійснений розрахунок трьох відсотків річних та інфляційних витрат. Також посилається на те, що в особовому рахунку позивачки останнє погашення заборгованості здійснено 17 вересня 2012 року, а 23 листопада 2012 року було лише поповнення карткового рахунку і не доведено, що це було саме погашення заборгованості відповідачем. Під час судового розгляду справи по суті судом були оглянуті наступні докази: розписка про отримання грошових коштів від 31 липня 2008 року; копія паспорту та ідентифікаційного номеру позивачки; довідка про захворювання позивачки; виписка з особового рахунку позивачки у банку; копія довідки Відділу ДВС про періоди та розміри перерахованих позивачці грошових коштів; квитанції про сплату позивачкою судових витрат. Таким чином, суд, заслухавши пояснення сторін та вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора забов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Факт перебування сторін у договірних правовідносинах підтверджується копією розписки, з якої вбачається, що 31 липня 2008 року відповідач [PERSON] взяв у позивачки [PERSON] у борг грошову суму 75000,00 грн., яку зобов'язався повернути останній через шість місяців. Сторонами у судовому засіданні був визнаний факт того, що відповідачем умови договору позики були порушені і грошові кошти повернуті були несвоєчасно. Представник відповідача визнав, що три відсотки річних від простроченої суми та інфляційні витрати підлягають обчисленню з 06 вересня 2010 року, однак посилається на довідку Відділу ДВС, згідно якої останнє перерахування позивачці грошових коштів було здійснено 27 вересня 2012 року, тому саме по цей день повинен бути здійснений розрахунок трьох відсотків річних та інфляційних витрат. Суд вважає посилання представника відповідача необґрунтованими, оскільки зобов'язання відповідача щодо повернення позивачці суми позики вважається виконаним саме з дня перерахування грошових коштів на рахунок позивачки, оскільки саме з цього часу вона має можливість розпоряджатися ними. Як вбачається з виписки з особового рахунку позивачки у банку на її рахунок були перераховані грошові в наступному порядку: 27 липня 2012 року сплатив 1770,02 грн., 30 серпня 2012 року - 435,54 грн., 14 вересня 2012 року - 4950,00 грн., 17 вересня 2012 року - 75735,00 грн., 23 листопада 2012 року - 6223,18 грн. Ці періоди перерахування та розміри перерахованих грошових коштів суд вважає доведеними, а довідка Відділу ДВС, де вказані інші періоди та суми перерахувань суд не приймає в якості доказу, оскільки саме з часу отримання позивачкою цих коштів на її рахунок у банку зобов'язання відповідача вважаються виконаними. Той факт, що 23 листопада 2012 року у виписці зазначено лише поповнення карткового рахунку, не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки за результатами підрахунку всіх отриманих позивачкою сум грошових коштів виходить сума позики, яка була стягнута з відповідача рішенням суду від 01 червня 2011 року. У зв'язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що наведені позивачкою у позовній заяві розрахунки трьох відсотків річних та інфляційних витрат є правильними і розмір трьох відсотків річних за період з 06 вересня 2010 року по 23 листопада 2012 року становить 6033,45 грн., а розмір інфляційних витрат за цей період становить 7832,34 грн., у зв'язку з чим позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивачки цих сум є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Позовні вимоги в частині відшкодування позивачці моральної шкоди задоволенню не підлягають, оскільки нормами Цивільного законодавства України, які регулюють правовідносини між сторонами, які виникають із договору позики, можливість відшкодування моральної шкоди не передбачено. Таким чином, суд вважає наявність фактів, якими позивач обгрунтовує свої позовні вимоги, встановленою частково. Оскільки позовні вимоги задоволені частково, понесені позивачем судові витрати по справі підлягають стягненню з відповідача у пропорційному розмірі до задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial