Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є співвласником житлового будинку № 205 по вулиці 25 Серпня в м. Болград Одеської області на підставі договору купівлі-продажу від 29.10.2013 року, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме\~ майно про реєстрацію права власності,\~ технічним паспортом та їй належать 42/100 частини вказаного домоволодіння. Відповідач зареєстрований за вказаною адресою в її частці домоволодіння, проте в дійсності ніколи в цьому будинку не проживав. На думку позивачки, своїми діями відповідач порушує її права та права інших співвласників, перешкоджає реалізації права власності у повному обсязі, оскільки він, відповідач, не має права на жиле приміщення, але зареєстрований в ньому, хоча реально в ньому не проживає більше шести місяців. В судове засідання позивачка не прибула, подала заяву, якою підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні, та розгляд справи просила провести у її відсутність (а.с.24). Відповідач також в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, та позовні вимоги визнав у повному обсязі (а.с.18-19). Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. \~ \~ \~ Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власником 42/100 частин житлового будинку розташованого за адресою: вулиця 25 Серпня, № 205, м.Болград, Одеська область на підставі договору купівлі-продажу від 29.10.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON], зареєстрований в реєстрі № 2269 (а.с.6). Названий договір зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.7) КП «Болградське бюро технічної інвентаризації» 09.04.2015 року було виготовлено технічний паспорт на зазначене домоволодіння на імя позивачки (а.с.8-12). Згідно домової книги на домоволодіння за адресою: вул. 25 Серпня, № 205, м.Болград, Одеська область, відповідач значиться зареєстрованими за названою адресою з 16.11.2010 року (а.с.13-16). Зазначене також підтверджується довідкою Болградського РС ГУДМС України в Одеській області від 17.11.2015 року № 2306 (а.с.22). Відповідно до ч.1 ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї, за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Враховуючи п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року N 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», в якому надаються роз'яснення застосування ст. 71 ЖК, судом з'ясовані причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Судом встановлено, що відповідач не проживає в будинку, що належить позивачці з моменту продажу будинку 29.10.2013 року, тобто більше шести місяців без поважної причини. Майна відповідача в цьому будинку немає. Позивачка в позові зазначала, що відповідач є родичем колишнього власника будинку. Будь-яких прав на зазначений будинок відповідач не має, не являється членом її сімї. Після спливу тривалого часу відповідач відмовляється добровільно знатись з реєстрації, що порушує її, позивачки, права та перешкоджає реалізації права власності у повному обсязі. Проте відповідач позовні вимоги визнав, згоден щоб його визнали таким, що втратив право користування жилим приміщенням, самостійно знятись не має можливості, оскільки є громадянином [PERSON] Молдова, де постійно проживає (а.с.18-19). Відповідно \~до частин 1, 4 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов протягом усього часу судового розгляду… Якщо … визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Пленум Верховного Суду України в постанові № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» розяснив, що за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Оскільки відповідач позов визнав, і визнання ним позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що заяву відповідача про визнання позовних вимог слід прийняти, долучити до матеріалів справи, і покласти в основу даного рішення. За таких обставинах суд приходить до висновку про те, що вимоги позивачки є обґрунтованими і відповідно до ст.71 Житлового кодексу України підлягають задоволенню. Згідно ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Outcome: approved