Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання. На підставу своїх вимог спирається на те, що 01.02.2006 року між позивачкою та відповідачем було розірвано шлюб, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис №32 від 01.02.2006 року. [INFO] позивачка народила сина [PERSON] , батьком якого є відповідач. Згідно виконавчого листа №2-2940/2005 виданого Уманським міськрайонним судом Черкаської області 28.11.2005 року, відповідач повинен сплачувати аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян на дитину, починаючи з 08.11.2005 року і до досягнення дитиною повноліття. На даний час син [PERSON] є повнолітнім і навчається на 1 курсі Уманського професійного аграрного ліцею, денної форми навчання. Оскільки син позивачки та відповідача навчається на денній формі навчання він не має змоги на роботу, щоб самостійно отримувати додатковий заробіток, що і змусило позивача звернутись з відповідним позовом до суду. Позивачка до суду не з`явилася, але надала суду заяву, згідно якої змінила позовні вимоги та просила справу розглядати в її відсутності, змінені позовні вимоги підтримали в повному об?ємі. Відповідач в судове засідання не з`явився, але згідно письмової заяви змінені позовні вимоги позивачки визнає та просить справу слухати у його відсутності. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи вищевикладене та приписи ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі осіб, які в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи рахує за необхідне у відповідності до ст. ст. 199, 200 СК України позов задоволити, виходячи із того, що як дійсно встановлено в судовому засіданні, що 01.02.2006 року між позивачкою та відповідачем було розірвано шлюб, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис №32 від 01.02.2006 року (а.с. 6). [INFO] позивачка народила сина [PERSON] , батьком якого є відповідач (а.с. 8). Згідно виконавчого листа №2-2940/2005 виданого Уманським міськрайонним судом Черкаської області 28.11.2005 року, відповідач повинен сплачувати аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян на дитину, починаючи з 08.11.2005 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 9). На даний час син [PERSON] є повнолітнім і навчається на 1 курсі Уманського професійного аграрного ліцею, денної форми навчання, що підтверджується копією довідки №347 від 19.09.2019 року виданою державним навчальним закладом «Уманського професійного аграрного ліцею» (а.с. 10). Оскільки син позивачки та відповідача навчається на денній формі навчання він не має змоги влаштуватися на роботу, щоб самостійно отримувати додатковий заробіток. Статтею 199 СК України установлено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. За змістом статей 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Пленум Верховного Суду України надав роз`яснення щодо підстав виникнення обов`язку батьків по утриманню своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання. Так, пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Стаття 79 ЦПК України визначає, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно положень ст. 81 ЦПК України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповіднодо ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно положень ст. 13 ЦПК України закріплено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Вирішуючи спір, суд, належним чином дослідивши та давши оцінку поданим сторонами доказам, враховуючи положення статей 198, 199, 200 СК України, дійшов висновку про те, що позов підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved