Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-12 00:00:00

Позивачка звернулася до Першотравневого районного суду м. Чернівці з позовом до [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів. Посилалась на те, що з відповідачем перебувала у шлюбі який рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 30.09.2013 року було розірвано. У шлюбі у них [INFO] народилася дочка [PERSON] . 15.10.2015 року заочним рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці стягнуто з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у сумі 600 грн., щомісячно починаючи з 22.07.2015 року і досягнення дитиною повноліття. Вказувала, що за її заявою 28.11.2019 року було відкрито виконавче провадження. В подальшому нею було подано позовну заяву про стягнення пені за прострочення сплати аліментів в розмірі 37699,04 грн., однак у позові було відмовлено з тих підстав, що відповідач дізнався про існування рішення про стягнення з нього аліментів, лише 03.02.2020 року, що виключає його вину у виникненні заборгованості. При цьому позивачка вказувала, що відповідач навіть частково не намагався погасити борг та на протязі більше пів року не здійснив ніяких дій для погашення заборгованості. З урахуванням викладеного просила суд стягнути з відповідача пеню за прострочення аліментів у розмірі 40927 грн.. Відповідачем було надано відзив на позовну заяву згідно якого зазначив, що він останні роки страждає на онкологічне захворювання у зв`язку з чим з лютого 2017 року перебуває в канцер-реєстрі з діагнозом Са астрального відділу шлунку ІІІ В ст.. ІІ кл. гр.. Його стан здоров`я постійно потребує значних витрат, в той час як його працездатність обмежена. Єдиним джерелом існування для нього є соціальна допомога як інваліду ІІІ групи, що у 2020 році становила 1638-1712 грн.. Крім того звертав увагу суд, що за 2020 рік аліменти ним були сплачені у повному обсязі, а тому підстави для нарахування та стягнення пені відсутні. У зв`язку із викладеним просив су відмовити у задоволенні позову. 24.12.2020 року позивачкою подано заяву про зменшення позовних вимог. Надано розрахунок нарахування пені на прострочену заборгованість та просила стягнути з відповідача 34950,04 грн. пені за прострочення сплати аліментів. В судовому засіданні позивачка позов підтримала. Пояснила, що зараз важкі часи та їй складно самостійно утримувати дитину. Відповідач від сплати заборгованості за аліменти ухиляється попри те, що у нього наявні кошти, оскільки він не офіційно працює та пенсія по інвалідності не є його єдиним джерелом доходу. Просила суд позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що є інвалідом у зв`язку із онкологічним захворюванням. Отримує соціальну допомогу як інваліду ІІІ групи в розмірі 1638-1712 грн. на місяць. Вказав також, що йому не було відомо про судове рішення про стягнення з нього аліментів, а позивачка звернула виконавчий лист до виконання лише через 4 роки після ухвалення судового рішення. Розмір аліментів був помірним та він би їх справно сплачував якщо б знав про їх існування, а сума яку нарахували за 4 роки є вже досить значною. Попри це він має намір її погасити продавши частину свого майна. Дізнавшись про рішення про стягнення аліментів у лютому 2020 року він аліменти сплачує та за 2020 рік заборгованості зі сплати аліментів у нього немає, а тому просив відмовити у задоволенні позову так як підстави для нарахування та стягнення пені відсутні. Представник відповідача в судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позову, оскільки вина відповідача виникненні заборгованості відсутня. Суд заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріли справи, приходить до наступного висновку. За положеннями ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. У відповідності до ч.1, ч.2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Судом встановлено, що заочним рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 15.10.2015 року задоволено позовні вимоги [PERSON] та стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] в сумі 600 грн., щомісячно починаючи з 22.07.2015 року і до досягнення дитиною 18 років. Виконавчий лист виданий Першотравневим районним судом м. Чернівці від 20 листопада 2019 року було пред`явлено до примусового виконання у листопаді 2019 року. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 10.07.2020 року у виконавчому провадженні АСВП:60753937 станом на 01.07.2020 року аліментний борг становить 40927,04 грн.. Відповідно до розрахунку заборгованості в зі сплати аліментів від 01.12.2020 року у виконавчому провадженні АСВП:60753937 станом на 01.12.2020 року аліментний борг становить 42750,04 грн.. Згідно копії квитанції від 04.12.2020 року відповідачем було сплачено 7800 грн.. Таким чином аліментний борг складає 34950,04 грн.. Відповідно до ч. 1ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема: у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Отже, суд повинен встановити факт наявності чи відсутності вини особи у виникненні заборгованості по сплаті аліментів. Як було встановлено судом в ході розгляду справи виконавчий лист про стягнення аліментів з [PERSON] позивачкою був пред`явлений до примусового виконання у листопаді 2019 року при цьому відповідач дізнався про наявність судового рішення про стягнення з нього аліментів у лютому 2020 року. Крім того встановлено, що з часу коли відповідач дізнався про стягнення з нього аліментів він почав їх сплачувати та за 2020 рік сума аліментів була виплачена. Таким чином заборгованість по аліментах за попередні роки у відповідача виникла не з його вини. Також суд враховує те, що відповідач підтвердив в судовому засіданні намір повністю погасити заборгованість за кошти які отримає від продажу свого майна, а також стан його здоров`я, оскілки він є інвалідом ІІІ групи по причині загального захворювання (онкологічне захворювання шлунку). Враховуючи викладене, встановивши характер правовідносин та обставини справи, дослідивши та проаналізувавши в сукупності письмові докази,

Outcome: dismissed