Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментам, в якому просить стягнути з [PERSON], [INFO], ідентифікаційний код [NUMBER], який проживає за адресою: [INFO] на користь [PERSON], яка проживає за адресою: [INFO], заборгованість по аліментами на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], у розмірі 7\~369,66 гривень. Позивачка в судове засідання не зявилася, представила заяву, що позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати за її відсутністю. Відповідач в судовому засіданні з позовом не погодився, просив відмовити, оскільки сплатив заборгованість та наданий період в нього не існує ніякої заборгованості по сплаті аліментів. Представник третьої особи - Білгород-Дністровського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській області у судовому засіданні з позовом не погодилась, просила відмовити, оскільки відповідачем була погашена вся заборгованість та на даний час ніякої заборгованості по сплаті аліментів у [PERSON] не існує. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до рішення суду з відповідача були стягнуті на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини усіх видів заробітку (доходу) до повноліття дитини, відповідно до якого було надано виконавчий лист. Білгород-Дністровським міськрайонним відділом ДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській області позивачці 04.04.2017 року був виданий розрахунок заборгованості відповідно до якого заборгованість станом на 31.03.2017 року становить суму 3446,45 грн. Однак, як пояснила у судовому засіданні державний виконавець Білгород-Дністровського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській області цей розрахунок був виданий нею помилково, без врахування наданих відповідачем квитанцій щодо сплати ним аліментів. Після повторного перерахування з урахуванням усіх квітанцій, державним виконавцем був виданий вірний розрахунок від 14.09.2017 року, згідно якого у відповідача відсутня заборгованість по сплаті аліментів, а існує навіть переплата у сумі 56,05 гривень. Згідно ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст.181 Сімейного кодексу України « За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу ії матері, батька і (або) у твердій грошової сумі». Згідно з п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства, та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Також матеріалами справи встановлено, що відповідно до розрахунку Білгород-Дністровського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 14.09.2017 року станом на 31.03.2017 року будь-яка заборгованість по сплаті аліментів у [PERSON] відсутня, боржником переплачено аліменти у розмірі 56,05 гривень. Згідно із ч.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно із ст.1 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 57-58 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст.212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.213 ЦПК України). Виходячи з вищевикладеного та приймаючи до уваги те, що розрахунок, яким позивачка обґрунтовує свої позовні вимоги є помилковим, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Білгород-Дністровський міськрайонний відділ ДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській області про стягнення заборгованості по аліментам, є такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed