Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-16 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 09.12.1977 р. прописана та проживає в житловому будинку № [ADDRESS]. Однак інших документів крім будинкової книги на даний будинок у позивача не має. Зазначає, що даний будинок купили в 1970-х роках, але жодних документів їм не дали. У будинковій книзі на житловий будинок [ADDRESS] відповідальною особою за ведення книги та прописку по будинку відповідальною особою значиться [PERSON]. Крім цього зазначає, що згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя, що [PERSON] є чоловіком позивача. Вказує, що [PERSON] помер [INFO] р., що стверджується свідоцтвом про смерть. Крім цього вказує, що з 1977 року з чоловіком та дітьми проживали у згаданому вище будинку, а [PERSON] до сьогоднішнього дня проживає у даному будинку. Після смерті чоловіка ніхто за оформленням спадщини ніхто не звертався. На сьогоднішній день всі особові рахунки по оплаті за комунальні послуги приходять на ім»я позивача і саме вона їх сплачує. В судове засідання позивач не з'явився, однак подала заяву в якій просить розглядати справу у її відсутності. Позов підтримує в повному обсязі, просить такий задоволити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника міської ради. Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] належить задоволити з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10, 60, 61 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. З копії свідоцтва про смерть [NUMBER], вбачається, що [PERSON] помер [INFO] року. З матеріалів справи вбачається, що довідкою Рава-Руської міської ради Жовківського району, стверджується, що [ADDRESS] Відповідно до копії довідки Рава-Руської міської ради від 06.02.2017 р. № 759 в житловому будинку по [ADDRESS] зареєстровані та проживають [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Згідно копії довідки Рава-Руської міської ради від 06.02.2017 р. № 91 [PERSON] користується земельною ділянкою в [ADDRESS] площею 0,060 га. З матеріалів справи вбачається, що довідкою КП «Червоноградське МБТІ стверджується, що за даними БТІ реєстрація права власності на будинок [ADDRESS] відсутня. Відповідно до копії листа від 27.02.2017 року, житловий будинок № [ADDRESS] не перебуває в комунальній власності. Згідно ст. 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п»яти років, набуває право власності на це майно (набувальницька давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальницькою давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. При вирішенні спорів, пов»язаних із набуттям права власності за набувальницькою давністю, суди повинні врахувати, зокрема таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Враховуючи положення ст. 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйність речі є однією з обставин що має юридичне значення і підлягає доведенню під час ухвалення рішення. Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальницьку давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Враховуючи положення ст. 16, 344, 396 ЦК України, до набуття права власності на майно за набувальною давністю особа, яка володіє майном, має право на захист свого володіння від третіх осіб, які не є власниками майна і не мають прав на володіння цим майном в силу іншої передбаченої законом чи договором підстави. Таким чином, давнісний володілець має право на захист свого володіння відповідно до вимог ст. 387, 391 ЦК. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема визнання права. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо Інше не випливає із закону або незаконність набуття такого права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності За таких обставин суд прийшов до переконання, що позовні вимоги [PERSON] є підставними і підлягають до задоволення. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог [PERSON]

Outcome: approved