Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи свої позовні вимоги тим, що з 04.10.1975 року вона з Відповідачем перебуває у шлюбі, зареєстрованому у Кутищенській сільської раді Тлумацького району Івано-Франківської області, актовий запис № 14. Від шлюбу у них неповнолітніх дітей немає. Вказує, що протягом останніх двох років відповідач почав скандалити, обзивати її різними нецензурними словами. Відповідач проживає разом з дочкою, зятем та їх дітьми, своєю поведінкою негативно впливає на виховання онуків. Вона змушена була виїхати на роботу за межі держави, в даний час проживає у старшої дочки. Її з відповідачем нічого не повязує, діти повнолітні, мають свої сімї, в добровільному порядку відповідач шлюб розірвати не бажає. Оскільки примирення між ними неможливе, просила шлюб розірвати та після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище «Кіселюк». В судовому засіданні Позивачка [PERSON] позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, проти його задоволення не заперечив. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 04 жовтня 1975 року між Позивачкою та Відповідачем у Кутищенській сільської раді Тлумацького району Івано-Франківської області зареєстровано шлюб (а.з. № 14), що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 3). Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка; примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Судом встановлено, що Відповідач та Позивачка шлюбних відносин не підтримують, разом не проживають, примирення між ними не можливе. Шлюб між сторонами існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам Позивачки, що має істотне значення, а тому суд приходить до висновку, що стосунки, які існують між сторонами виключають можливість збереження сім`ї, а подальше перебування в шлюбі буде суперечити інтересам Позивачки і даний шлюб слід розірвати. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Крім того, приймаючи до уваги, що шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки, а сторони зберегти сім'ю не бажають, суд, з урахуванням того, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті й майнові права, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити. В силу вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи позовну вимогу Позивачки, суд вважає, що після розірвання шлюбу їй слід залишити шлюбне прізвище «Кіселюк». У відповідності до ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Згідно із п. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі вищенаведеного, відповідно до ч. 3 ст. 105, ст.ст. 110, 112, 113, 160 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved