Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-14 00:00:00

Позивачка звернулась з позовом до відповідачів про припинення права власності на частки в спільному майні та визнання за нею права власності на майно в цілому. В своєму позові вказує, що сторонам на праві спільної часткової приватної власності належить квартира [ADDRESS]. Починаючи з 17.06.1995 року позивачка зареєстрована та мешкає в спірній квартирі і з цього часу повністю несе всі витрати по утриманню квартири. Відповідачі, отримавши по 1/3 частині спірної квартири, до неї не вселялися, жодного дня в ній не проживали, не сплачують комунальні платежі і взагалі не несуть витрати по її утриманню. Тому позивачка звернулася до суду з даним позовом. В судове засідання позивачка та її представники - [PERSON], [PERSON] не з'явилися, надавши суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася. В матеріалах справи наявна її заява про визнання позовних вимог, заперечень на позов не має, приймати участь у судовому розгляді не бажає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Про час і місце слухання справи був повідомлений належним чином, шляхом оголошення в пресі, відомостей про поважні причини своєї неявки суду не повідомив, заяв про відкладення справи або про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило. Відповідно до ч.9 ст. 74 ЦПК України вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене належним чином, тому суд визнає його неявку в судове засідання неповажною та вважає можливим розглядати справу за його відсутністю, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши зібрані по справі докази, вважає, що позовна заява підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що згідно довідки КП «Мелітопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 11.08.2017 року № 2258/1, станом на 01.01.2013 року позивачці на праві спільної часткової приватної власності належить 1/3 частина квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 29.12.2000 року, за реєстровим № 6660, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON] 2\\3 частини квартири [ADDRESS], в рівних долях зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом № 602949, № 602950, за реєстровим № 1-3023, виданих Другою Криворізькою державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області, про що також свідчать копії зазначених свідоцтв, копія технічного паспорту. /а.с. 5,6/. З довідки КП «Мелітопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 11.08.2017 року № 2258/1 також убачається, що станом на поточну дату балансова вартість спірної однокімнатної квартири становить 53303 (п'ятдесят три тисячі триста три) грн. Згідно довідки старшої по будинку від 31.07.2017 року, підпис якої завірений директором КП «Житломасив» ММР ЗО, та довідки директора КП «Житломасив» ММР ЗО № 804 від 01.08.2017 року [PERSON] дійсно проживає за адресою: [ADDRESS] з 1967 року. Громадянин [PERSON] за вказаною адресою на теперішній час не проживає, що також підтверджується актом від 31.07.2017 року. Відповідно до квитанції № 0.0.831144325.1 від 18 серпня 2017 року, позивачкою було внесено на депозитний рахунок суду вартість належної [PERSON] 1/3 частини квартири в сумі 17 767, 67 гривень . Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно положень ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ч. 1 ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Відповідно до статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Крім того, відповідно до частини третьої статті 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Отже, судом встановлено, що відповідачі тривалий час не проживають у спірній квартирі, не сплачують комунальні послуги, не несуть інші витрати по її утриманню, враховуючи, що згоди щодо порядку володіння та користування квартирою, що є спільною частковою власністю, з відповідачами досягнуто не було, визнання позову відповідачкою [PERSON], а тому суд вважає можливим припинити право спільної часткової власності сторін, в рівних долях по 1/3 частин, на квартиру [ADDRESS], з виплатою [PERSON] грошової компенсації вартості частки у сумі 17 767, 67 грн. за рахунок позивачки та визнати за позивачкою право власності на квартиру [ADDRESS], в цілому.

Outcome: approved