Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом в якому просила стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси і кредит» в особі Відділення № 1 в м. Херсоні філії «Південне регіональне управління» на її користь суму банківського (депозитного) вкладу в розмірі 89000 грн., 11475 грн. нарахованих процентів за користування вкладом, 635,88 грн. річних, 18487,40 грн. інфляційних витрат, 12717,66 грн. пені. В обґрунтування позову посилався на те, що згідно з договором-заявою № 326933/831/3-15 від 06 січня 2015 року вона внесла, а відповідач прийняв грошові кошти в національній валюті на вкладний рахунок [NUMBER] у сумі 90 000,00 грн. на строк з 06 січня 2015 року по 06 квітня 2015 року у порядку та на умовах, визначених у зазначеному договорі-заяві та в основних умовах залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ «Банк «Фінанси і кредит». Відповідно до п. 1 Договору-заяви за час користування коштами вкладу протягом строку, визначеного п. 1 цього Договору-заяву, банк нараховує і виплачує вкладникові проценти за ставкою 25,50% річних, нарахування яких здійснюється банком у порядку п. 4.1.3 основних умов. Відповідно до п. 7 договору-заяви строк розміщення вкладу, визначений п. 1 договору-заяви, не може бути пролонгований сторонами. 16.02.2015 року нею було подано заяву про дострокове повернення депозиту у зв'язку із плануванням зміни місця проживання. Але листом від 19.03.2015 року №1-03.1-06/412 їй було повідомлено, що 04.03.2015 року набула чинності постанова правління НБУ від 03.03.2015 року за №160 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» та запропоновано звертатись до банку для подальшого обслуговування. Після закінчення строку дії депозиту, а саме 07.04.2015 року нею було написано заяву до відповідача про видачу їй вкладу. 06.04.2015 року їй було видано 500,00 грн. та 07.04.2015 року їй було видано 500,00 грн., що підтверджується копіями квитанцій, які не містять даних про кореспонденцію рахунків. Після чого виплати не здійснювались. 08.05.2015 року листом №1-03.1-06/958 банк знов повідомив її про вищезазначену постанову. В судове засідання позивачка не з'явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність в якій зазначила, що не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Представник відповідача в судове засідання також не з'явився, причини не явки суду не пояснив, про час і розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ч. 1-2 ст. 224 та ч. 2 ст. 225 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на таке. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банках на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідно до ч.5 ст.1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Згідно з ч. 1 ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таким чином, з огляду на зазначене та зміст Договору, останній є зобов'язанням. Відповідно до ч. 1 ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частина 1 ст. 611 Цивільного кодексу України вказує, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З приводу застосування положень ст.625 ЦК України до спірних правовідносин, існує правова позиція Верховного Суду України, висловлена при розгляді справи № 6-39цс13 від 29 травня 2013 року. Також, у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1996 №5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», зазначено, що пеня за порушення договору нараховується і стягується у відсотковому відношенні до суми заборгованості за кожний день прострочки, в тому числі за святкові,неробочі й вихідні дні. Судом встановлено, що 06.01.2015 року між позивачкою та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», в особі начальника відділення № 1 укладений договір-заява № 326933/831/3-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» на 3 міс. в національній валюті. Відповідно до п. 1 вказаного договору вкладник вносить, а банк приймає грошові кошти в національній валюті на вкладний рахунок [NUMBER] у сумі 90 000,00 грн. на строк з 06.01.2015 року по 06 квітня 2015 року… Згідно п. 2 вказаного договору за час користування коштами вкладу протягом строку, визначеного п. 1 цього договору-заяви, банк нараховує і виплачує вкладникові проценти за ставкою 25,5 % річних. Факт внесення позивачкою грошових коштів на депозит підтверджується меморіальним ордером № 3 від 06.01.2015 року. 02.02.2015 року позивачка повідомила відповідача про свій намір повернути вклад достроково, а саме 16.02.2015 року, що підтверджується копією заяви з печаткою банку про одержання. 16.02.2015 року [PERSON] звернулася до відповідача з заявою, якою підтвердила намір дострокового повернення депозиту, та просила перерахувати їй грошові кошти на картковий рахунок. Листом від 19.03.2015 року позивачці було запропоновано у будь-який зручний для неї час, у робочі години банку звертатися до нього для подальшого обслуговування. Разом з тим, депозитні кошти позивачці повернуто не було, договір достроково не розірвано. У зв'язку із вказаними обставинами, після закінчення дії договору, а саме 07.04.2015 року позивачка повторно звернулася до відповідача з заявою про повернення їй депозиту. Листом від 08.05.2015 року позивачці було повторно запропоновано у будь-який зручний для неї час, у робочі години банку звертатися до нього для подальшого обслуговування. Разом з тим, позивачу було виплачено лише 500 грн. 06.04.2015 року та 500 грн. 07 квітня 2015 року, що підтверджується випискою по особовому рахунку. Решта коштів за депозитом виплачена не була. Суд приходить до висновку, що договір, укладений між сторонами, не було достроково розірвано, оскільки хоч позивачка і зверталася за достроковим поверненням їй депозиту, проте фактично його не отримала до моменту розгляду даної справи. У зв'язку із вказаними обставинами, суд керується умовами укладеного між сторонами договору та приходить до висновку, що відсоткова ставка за договором складає 25,5% річних. Оскільки депозит та відсотки за ним не були повернуті [PERSON] вони підлягають стягненню з відповідача у примусовому порядку згідно наданого позивачкою розрахунку, а саме 89000 грн. - заборгованість за депозитом, 11475 грн. - заборгованість за процентами. Крім того, у зв'язку із не виконанням відповідачем своїх зобов'язань, на користь позивачки також підлягають стягненню 3% річних від простроченої суми в розмірі 635,88 грн., інфляційні втрати в сумі 18487,40 грн. та пеня в розмірі 132315,94 грн., згідно наданого позивачкою розрахунку. Судові витрати, підлягають стягненню з відповідача на користь держави на підставі ст. 88 ЦПК України, оскільки позивач від оплати судового збору був звільнений на підставі Закону України «Про захист прав споживачів».

Outcome: approved