Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] з тих підстав, що останній понад рік без поважних причин в зазначеному житлі не проживає. В позові [PERSON] вказала, що вона є власником будинку [ADDRESS] . У будинку крім позивачки, зареєстровані: син - [PERSON] , дочка - [PERSON] , онук [PERSON] та [PERSON] , який не є родичем позивачки. [PERSON] з 2011 року фактично не проживає у вищевказаному будинку, витрат по утриманню житла не несе, перешкоди у його проживанні не чинилися. Реєстрація відповідача в будинку створює позивачці, як власнику, перешкоди в користуванні та розпорядженні власністю, також вона несе додаткові витрати по утриманню житла. Ухвалою суду від 09 грудня 2020 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву. Позивачка в судове засідання не з`явилася, до суду надала заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності, підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подав, повідомлений належним чином про судове засідання через оголошення на сайті суду, у зв`язку з чим, згідно ч. 5 ст. 279, ст.ст. 280-281 ЦПК України, справа розглянута у порядку заочного розгляду за наявними у справі матеріалами. Дослідивши письмові докази, які є в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. Витягом про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно № 28190249 від 30.11.2010 року підтверджується, що будинок [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] (а.с. 3). Згідно довідки Виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 24 вересня 2020 року [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.6). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз вказаних норм цивільного законодавства України дає підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Підстави втрати права на користування житловим приміщенням регулюються ст. 71,72 ЖК України в разі користування житловим приміщенням в будинках державного і громадського фонду та ст. 405 ЦК України в разі користування майном (житлом) власника. Будинок [ADDRESS] є майном (житлом) позивачки, тому правовідносини між сторонами мають регулюватися відповідними нормами цивільного кодексу України. Відповідно до вимог ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом в разі відсутності в житлі понад один рік без поважних причин, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач не є членом сім`ї власника житла в силу ст. 64 Житлового кодексу України, дані про укладення з ним договору найму житлового будинку також відсутні. Норма закону яка б регулювала порядок визнання особи, яка не є членом сім`ї власника (чи наймачем), такою, що втратила право користування жилим приміщенням в діючому законодавстві, зокрема, ЖК України та ЦК України не передбачена, з огляду на це, слід застосувати аналогію закону, зокрема, ст.405 ЦК України. В позові [PERSON] стверджувала, що відповідач більше року, не проживає в будинку, власником якого вона є. Позивачкою надано суду акт про не проживання фізичної особи за місцем реєстрації, в якому свідками [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] засвідчено, що [PERSON] за місцем реєстрації не проживає з 2011 року, його речей у будинку не виявлено. На думку суду, позивачка довела той факт, що відповідач понад один рік не проживає за місцем реєстрації, тому його слід визнати таким, що втратив право користування вказаним жилим приміщенням.

Outcome: approved