Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідачів про визнання договору дарування недійсним. В обґрунтування своїх вимог вказав на те, що 21.09.2013 року між нею та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом ДМНО [PERSON], реєстровий №3096. Пунктом 16 вказаного договору купівлі-продажу встановлено, що продавець [PERSON] зобов'язується звільнити квартиру від належних їй речей та передати ключі до 21 вересня 2016 року. Також 21.09.2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО [PERSON], реєстровий №3102, за умовами якого позивачка передала у борг [PERSON] 351310,00 грн., які є еквівалентом 43000,00 доларів США, строком до 21.09.2016 року. Позика за домовленістю сторін була безпроцентною. Згідно з умовами вказаного договору позики, розрахунок повинен проводитись наступним чином: щомісячно позичальник сплачує позикодавцю суму за цим договором еквіваленту 1200,00 доларів США за офіційним курсом МВР у гривні на день сплати. У зв'язку із тим, що [PERSON] з серпня 2014 року не виконувала умови договору позики, позивачка 15 липня 2015 року звернулася до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська з позовом про стягнення з [PERSON] боргу та штрафних санкцій за вказаним договором позики. До вказаної позовної заяви було додано заяву про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти будь-які дії щодо відчуження належної [PERSON] квартири [ADDRESS]. Позивачка зазначає, що [PERSON] з метою уникнення фінансової відповідальності за договором позики 05.10.2015 року уклала договір дарування, відповідно до якого передала у власність обдарованій [PERSON] - своїй матері, від імені якої за довіреністю діяв [PERSON] - її чоловік, а [PERSON] прийняла у свою власність безоплатно квартиру [ADDRESS]. Посилаючись на те, що спірний договір дарування від 05.10.2015 року був укладений між близькими родичами (донькою та матір'ю), сторони не передбачали реальне настання правових наслідків, обдарована [PERSON] ніколи у квартирі не проживала та не проживає, дії сторін договору були направлені на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів, тому позивачка просила суд визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON], що діяв від імені [PERSON], та [PERSON], посвідчений 05 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Нощенко Н.М., зареєстровано в реєстрі за №2885, та стягнути з відповідачів судові витрати по справі. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надала пояснення, аналогічні викладеним у позові. Представник позивачки - [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Додатково зазначив, що спірний договір дарування нерухомого майна уклали сторони, які є близькими родичами, а саме між матір'ю та донькою, вони не передбачали реальне настання правових наслідків, обумовлених договором, а головне, що дії відповідачів були направлені на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до іншої особи з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів, яке було постановлено Бабушкінським районним судом 23.11.2016 року, до того ж, позивачка продовжувала фактично володіти та користуватися цим майном до 21.09.2016 року, мала ключі від квартири, а відповідачка [PERSON] ніколи в квартирі не проживала. Також представник зазначив, що відчуження квартири за договором дарування було здійснено відповідачкою відразу після подання позову до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська про стягнення коштів за договором позики, та подання заяви про забезпечення позову. Відповідачка [PERSON] проти позову заперечувала та зазначила, що вона, будучи власником спірної квартири, розпорядилась належним їй майном на власний розсуд, договір дарування відповідає усім вимогам закону та порушень законодавства або процедури при його посвідченні допущено не було. Вказана квартира, яка розташована на першому поверсі багатоповерхового будинку, була подарована матері [PERSON] для подальшого проживання, оскільки вона хворіє на опорно-руховий апарат та їй складно виходити з квартири, де вона зараз проживає та яка розташована на восьмому поверсі. Представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечувала, просила у позові відмовити. Відповідач [PERSON] проти позову заперечував, також був допитаний як свідок. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явились через стан здоров'я, надала суду письмову заяву, якою проти позову заперечувала, справу просила слухати за її відсутності. Третя особа приватний нотаріус ДМНО Нощенко Н.М. у судове засідання не з'явилась, причин неявки суду не повідомила, про день слухання справи повідомлялась належним чином. В ході розгляду справи на виконання ухвали суду надала копії матеріалів, які були підставою для посвідчення спірного договору дарування. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.09.2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом ДМНО [PERSON], реєстровий №3096. Пунктом 16 вказаного договору купівлі-продажу встановлено, що продавець [PERSON] зобов'язується звільнити квартиру від належних їй речей та передати ключі до 21 вересня 2016 року. Також 21.09.2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО [PERSON], реєстровий №3102, за умовами якого позивачка передала у борг [PERSON] 351310,00 грн., які є еквівалентом 43000,00 доларів США, строком до 21.09.2016 року. Позика за домовленістю сторін була безпроцентною. Згідно з умовами вказаного договору позики, розрахунок повинен проводитись наступним чином: щомісячно позичальник сплачує позикодавцю суму за цим договором еквіваленту 1200,00 доларів США за офіційним курсом МВР у гривні на день сплати. [PERSON] не у повному обсязі виконувала умови договору позики, у зв'язку з чим позивачка 15 липня 2015 року звернулася до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська з позовом про стягнення з [PERSON] боргу та штрафних санкцій за вказаним договором позики. До вказаної позовної заяви було додано заяву про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти будь-які дії щодо відчуження належної [PERSON] квартири [ADDRESS]. Під час перебування справи в суді [PERSON] 05.10.2015 року уклала договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Нощенко Н.М., реєстровий №2885, відповідно до якого безвідплатно передала у власність своїй матері [PERSON], від імені якої за довіреністю діяв чоловік [PERSON] - [PERSON], квартиру [ADDRESS]. Іншого житла [PERSON] на праві власності не має та у судовому засіданні пояснила, що за договором купівлі-продажу від 21.09.2013 року, вказану квартиру придбала для себе особисто та для проживання своєї сім'ї. Відповідно до ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права або інтересу, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. За змістом частини п'ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Як встановлено судом, відповідачка [PERSON] мала непогашений борг за договором позики перед позивачкою [PERSON], у зв'язку з чим позивачка 15.07.2015 року звернулася до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська з позовом про стягнення з [PERSON] боргу та штрафних санкцій за вказаним договором позики. На думку суду, відповідачка [PERSON], уклавши договір дарування зі своєю матір'ю [PERSON], мала на меті фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів. Так, рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 23.11.2016 року з [PERSON] на користь [PERSON] за договором позики був стягнутий борг разом зі штрафними санкціями у розмірі 1379570,78 грн., що підтверджує фіктивні цілі укладеного договору дарування та відсутність реальних правових наслідків для сторін правочину. Окрім цього, між сторонами існував спір з приводу користування спірною квартирою з боку позивачки [PERSON], у зв'язку з чим Амур-Нижньодніпровським районним судом 17.09.2015 року було постановлено рішення по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою, вселення, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 04.11.2015 року в частині вимог про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відмовлено. Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов'язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п'ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачка [PERSON], відчужуючи за безвідплатним договором належне їй на праві власності нерухоме майно своїй матері, була обізнана про судовий розгляд справи за позовом про стягнення з неї заборгованості на користь позивачки, оскільки вони є двоюрідними сестрами та спір між ними з приводу боргу за договором позики, існував тривалий час, тому вона могла передбачити негативні наслідки для себе у випадку виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на це нерухоме майно. [PERSON] спірною квартирою ніколи не користувалася, не проживала в ній, на праві власності має інше житло по вул.Запорізьке шосе, 56/310 у м.Дніпрі, в якому вона зареєстрована та ніколи його не покидала. Також суд звертає увагу на те, що [PERSON] тривалий час має захворювання опорно-рухового апарату, а спірна квартира знаходиться у непридатному для проживання стані та потребує капітального ремонту, що визнано обома сторонами та відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягає. Усе вищезазначене, на думку суду, свідчить про фіктивність укладеного договору дарування, укладеного між відповідачами [PERSON], та [PERSON], які є близькими родичами. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19.10.2016 року у справі №6-1873цс16, яка відповідно до ст.3607 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, а також має враховуватися іншими судами іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Пояснення допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON] не спростовують висновків суду щодо фіктивності спірного договору дарування, який був укладений без настання правових наслідків для сторін, з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів. Враховуючи встановлені судом обставини, суд вважає визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON], що діяв від імені [PERSON], та [PERSON], посвідчений 05 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Нощенко Н.М., зареєстровано в реєстрі за №2885. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору по 853,39 грн. з кожного. На підставі наведеного,

Outcome: approved