Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання колишньої дружини у зв'язку з проживанням з нею дітей-інвалідів. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що рішенням Апеляційного суду Донецької області від 03.09.2015 року з [PERSON] на її користь стягнуто: аліменти на утримання неповнолітніх дітей - дочки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], в розмірі 850,00 гривень на кожну дитину до їх повноліття, починаючи з 22.06.2015 року; аліменти на її утримання в розмірі 300,00 гривень щомісячно, починаючи з 22.06.2015 року до досягнення сином [PERSON], [INFO], трьох років, тобто до [INFO]. На теперішні час встановлено інвалідність дітей з дитинства. Діти потребують постійного нагляду, тому вона позбавлена можливості працювати. На підставі ст. 88 СК України просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання в розмірі 500,00 гривень щомісячно. Представник позивачки [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача - адвокат Крохмальова Л.П. надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні, оскільки відповідач не має постійного та офіційного місця роботи, всіляким чином намагається заробити кошти на сплату аліментів на утримання дітей у розмірі 1700,00 гривень, тому не має можливості надавати допомогу на утримання позивачки. Також вважала не доведеним факт проживання дітей-інвалідів лише з позивачкою, оскільки сторони зареєстровані за адресою: [ADDRESS], а також не було обґрунтовано та не надано жодного доказу на підтвердження факту того, що діти-інваліди не можуть обходитися без постійного догляду матері, крім того не доведено, що догляд надається саме матір'ю. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 24.07.2003 року /а.с. 3/ та серії [NUMBER] від 08.08.2013 року /а.с. 4/. Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 03.09.2015 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто: аліменти на утримання неповнолітніх дітей - дочки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], в розмірі 850,00 гривень на кожну дитину до їх повноліття, починаючи з 22.06.2015 року; аліменти на її утримання в розмірі 300,00 гривень щомісячно, починаючи з 22.06.2015 року до досягнення сином [PERSON], [INFO], трьох років, тобто до [INFO] /а.с. 49/. Відповідно до посвідчення серії [NUMBER] та посвідчення серії [NUMBER] [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], є дітьми-інвалідами /а.с. 5/. Відповідно до ст. 88 СК України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною-інвалідом, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною-інвалідом та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Відповідно до ст.10 ЦПК України судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч.1 ст.60 ЦПК України), крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. З урахуванням таких вимог закону, саме на позивачку [PERSON] покладено процесуальний обов'язок довести наявність обставин, що дають їй право на утримання від відповідача, передбачене ст. 88 СК України. Так, позивачкою було надано до суду копію протоколу ВКК № 6-4/68 від 10.02.2016 року, відповідно до якого [PERSON], [INFO], перебуває на «Д» обліку та потребує переоформлення соціальної допомоги /а.с. 7/. Решту даних вищевказаного протоколу неможливо розібрати через низьку якість ксерокопії документу. При цьому оригінал вищевказаного протоколу не було надано у судове засідання, що позбавляє можливості суд зробити висновок про належність та допустимість даного доказу. З листа Маріупольської ОДПІ Головного Управління ДФС у Донецькій області від 26.10.2017 року вбачається, що станом на 13.10.2017 року інформація про доходи фізичної особи [PERSON] за період з 01.01.2017 року по 30.06.2017 року в центральній базі даних державного реєстру фізичних осіб відсутня. З матеріалів справи вбачається, що позивачкою не було доведено факту неможливості дітей обходитися без постійного стороннього догляду, зокрема дана обставина не була підтверджена ані показаннями свідків, ані відповідними медичними документами, в тому числі рекомендаціями лікарів, виписками з амбулаторної картки хворого, довідками лікувальної установи тощо. Крім того, позивачкою та її представником не було доведено платоспроможність відповідача та наявність можливості в останнього надавати матеріальну допомогу позивачці. Таким чином, позивачкою не було представлено доказів на підтвердження її права на утримання від відповідача, передбачене ст. 88 СК України, тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, а позивачка була звільнена від витрат по сплаті судового збору за даним позовом, суд вважає можливим залишити витрати по сплаті судового збору за рахунок держави.

Outcome: dismissed