Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-07 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що вона перебуває з відповідачем в шлюбі, зареєстрованому 28 листопада 2007 року. Вони мають малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Шлюбно-сімейні відносини між ними припинені взимку 2009 року внаслідок відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на сімейне життя, психологічної несумісності. Діти проживають разом з нею, відповідач матеріальної допомоги не надає. Вона працює, отримує заробітну плату в розмірі 1300 грн. та соціальну допомогу - 1700 грн. Таким чином, вона позбавлена забезпечити дітей навіть самим необхідним. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, просила його задовольнити. Відповідач до судового засідання не з'явився, сповіщений належним чином про місце та час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомляв. Суд, вислухавши позивачку, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі, зареєстрованому 28 листопада 2007 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1121. Сторони мають малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені остаточно взимку 2009 року внаслідок відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на сімейне життя, психологічної несумісності. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб грунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В судовому засіданні встановлено, що діти проживають разом з позивачкою. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Доказів щодо зворотного суду не надано. Належних, допустимих доказів відносно того, що відповідач працює суду надано не було. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ст.184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2016 року становить 1455 гривень, з 1 травня - 1531 гривня, з 1 грудня - 1689 гривень; Таким чином з 1 січня 2016 року мінімальний розмір аліментів на одну дитину віком від 6 до 18 років не може бути меншим ніж 459,30 грн. Враховуючи вищевикладене, виходячи з прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років, встановленого з 1 січня 2016 року Законом України «Про Державний бюжет України на 2016 рік», приймаючи до уваги всі обставини та оцінивши відповідні докази, вважає, що в інтересах дітей позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача аліментів на користь позивачки на утримання дітей в розмірі 1000 грн. на кожну дитину щомісячно. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Outcome: partial