Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу, посилаючись на наступні обставини. 3 липня 2013 року між позивачкою та відповідачкою було укладено договір займу грошей, який було оформлено у вигляді розписки, яка була написана відповідачкою власноруч. Згідно до розписки [PERSON] позичила відповідачці гроші в сумі 10 500 гривень, а остання в свою чергу зобов’язалась щомісячно виплачувати 2,5% від суми займу та повернути борг , згідно усної домовленості через 1 місяць. На теперішній час відповідачка ані борг, ані відсотки не повернула. 28 березня 2014 року позивачка офіційно звернулася до відповідачки з вимогою про повернення боргу, однак отримавши вимогу відповідачка зателефонувала та сказала , що грошей в неї немає, і коли вона їх поверне вона теж не знає. Вважає, що відповідачка повинна відшкодувати позивачці суму боргу у розмірі 10500 гривень та 2362, 50 гривень – проценти за користування коштами, а всього 12862,50 гривень. Просить стягнути з відповідачки на користь позивачки суму боргу в розмірі 12862,50 гривень та судові витрати. Представник позивача – [PERSON], що діє на підставі довіреності, в судове засідання не з’явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивачки, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечував. Відповідачка в судове засідання не з’явилася, була повідомлена про час та місце розгляду справи належним чином. Згідно вимог ст. 224 ЦПК України у випадку неявки в судове засідання відповідача, належним чином повідомленого та від якого не надійшло заяви про розгляд справи у його відсутність, якщо вказані ним причини неявки визнані неповажними, суд може прийняти заочне рішення на підставі доказів, які є в матеріалах справи, якщо позивач не заперечував проти такого розгляду справи. В зв’язку, з чим суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши докази по справі в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч.1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов’язується повернути позикодавцеві таку суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду. Разом з тим, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей, що відповідає положенням ч.2 статті 1047 ЦК України. Судом встановлені наступні обставини. Згідно наданої суду копії розписки від 3 липня 2013 року, [PERSON] зайняла у [PERSON] грошові кошти в сумі 10500 гривень та зобов’язалася щомісячно сплачувати проценти у розмірі 2,5% від суми. Разом з тим, за усною домовленістю між сторонами був визначений строк повернення грошових коштів як один місяць. Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не припускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Однак, покладені на себе зобов’язання відповідачка не виконала, грошові кошти та нараховані проценти позивачки не повернула. На неодноразові звернення позивачки з метою повернення грошових коштів у відповідності з розпискою, відповідачка жодним чином не реагувала, та грошові кошти та не повернула. Так, 28 березня 2014 року позивачка направила на адресу реєстрації відповідачки [PERSON] рекомендованим листом з повідомленням письмову вимогу про повернення суми боргу, однак жодних дій щодо повернення суми боргу та процентів відповідачкою здійснено не було. Таким чином, враховуючи, що відповідачка порушила покладені на неї зобов’язання щодо повернення грошових коштів позивачці, суд вважає, що вимоги позивачки щодо стягнення суми боргу підлягають задоволенню. Згідно з положеннями статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, як вбачається з наданої суду копії розписки, відповідачка зобов’язалась щомісячно сплачувати позивачці проценти у розмірі 2,5 % щомісячно, що складає 262,50 гривень на місяць та на день позовної заяви (262,50 *9 місяців) складає 2362,50 гривень, які також підлягають сягненню з відповідачки на користь позивачки. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу підлягають задоволенню, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу в загальному розмірі 10500 гривень, нараховані проценти в сумі 2362, 50 гривень, а всього 12 862,50 гривень. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 243,60 гривень На підставі ст.ст. 525, 526, 625, 1046, 1047,1048 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved