Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні та визначення порядку користування квартирою, по котрому просила суд зобовязати [PERSON] та [PERSON] не чинити [PERSON], перешкоди в користуванні жилою кімнатою, площею 17,3 кв.м., а також місцями загального користування: кухнею та ванною кімнатою в квартирі [ADDRESS]. Встановити порядок користування квартирою № 32 в будинку № 8/12 по проспекту Шевченка в місті Одесі наступним чином: - виділити у користування [PERSON] житлову кімнату площею 10,2 кв.м., під цифрою 6 згідно технічного плану квартири (в технічному паспорті); - виділити у користування [PERSON] виділити житлову кімнату, площею 12,4. кв.м., під цифрою 4 згідно технічного плану квартири; - в спільному користуванні сторін залишити: кімнату, площею 17,3 кв.м. під цифрою 2 згідно технічного плану; кухню, площею 5,1 кв.м. під цифрою 7 згідно технічного плану; туалет, площею 0,9 кв.м. під цифрою 9 згідно технічного плану; ванну кімнату, площею 1,9 кв.м. під цифрою 8 згідно технічного плану; коридор, площею 5,3 кв.м. під цифрою 1 згідно технічного плану; коридор, площею 1,1 кв.м. під цифрою 3 згідно технічного плану; комора, площею 0,8 кв. м., під цифрою 5 згідно технічного плану; балкон площею 0,8 кв.м. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що вона є власником частини квартири [ADDRESS] Позивач вважає, що у звязку з самоправним заволодінням вказаної житлової площі та приєднанням загальної площі, порушується її право на володіння, користування та розпорядження її майном. У звязку з тим, що її права порушені, вона змушена звернутися до суду з зазначеним позовом. Позивачка та представник позивачки у судовому засіданні позов підтримали, просили визначити порядок користування квартирою. Відповідачі у судове засідання не зявилися, хоча були повідомлені належним чином про час, дату та місце розгляду справи. Суд з урахування положень ст. 223 ЦПК України, розумних строків розгляду справи, зважаючи на належне сповіщення представника відповідача та відсутність з його боку належних та допустимих доказів щодо поважності неявки у судове засідання, ухвалив слухати справу за відсутності відповідачів. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи, приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], проживає у [INFO], та зазначена квартира була надана її чоловікові [PERSON] відповідно до ордеру № 171, виданого 10.02.1967 р. Виконкомом Приморського районного відділу Одеської міської ради. Після смерті чоловіка позивачки квартира була приватизована в 2006 році. Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 10.01.2006 року, вказана квартира належить на праві спільної часткової власності [PERSON], та її онуку [PERSON] в рівних частках кожному. [PERSON] поселив в спірну квартиру [PERSON] разом з її 21-річним сином [PERSON] та її донькою [PERSON]. У 2016 році [PERSON] народила дитину, яка також проживає на цій житлоплощі. Дані особи проживають в квартирі без реєстрації. Згідно із технічним паспортом реєстровий номер 46К-47-370, виготовленим 17 листопада 2005 р. жилі і підсобні приміщення квартири розміщені на 3 поверсі, 5-поверхового будинку являють собою окрему квартиру, що складається з трьох жилих кімнат: із них 1-а кімната - 17.3 кв.м., 2-а кімната - 12.4 кв.м., 3-я кімната - 10.2 кв.м. В квартирі також наявні: кухня - 5. 1 кв. м., туалет - 0.9 кв.м., ванна кімната - 1.9 кв.м., 2 коридори - 5.3 кв.м. та 1.1 кв.м., кладовка - 0.8 кв.м., балкон - 0.8 кв.м. Загальна площа квартири становить 55.8 кв.м., із них жила площа 39.9 кв.м.. Після того як відповідач [PERSON] поселив у квартиру [PERSON] з її сімєю позивачка обмежена у користуванні квартирою, так як останні постійно чинять перешкоди. Наразі вона фактично користується лише однією найменшою кімнатою, площею 10.2 кв.м.. Відповідач разом з [PERSON] без згоди позивачки перебудував квартиру, додавши до кімнати, площею 12.4 кв.м., комору, внаслідок чого позивачка втратила можливості користуватися коморою. Відповідачі не здійснюють оплату комунальних послуг, та послуг електропостачання, газо- та водопостачання. Борг за споживання газу 22598, 34 грн.. Незважаючи на наявність у позивачки права власності на 1/2 частину у квартирі № 32, яка розташована в будинку № 8/12 по просп. Шевченка в місті Одесі, а також норми ст. 317 ЦК України, відповідно до якої власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, відповідач своїми діями створює перепони для її користування квартирою. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно положень статей 319, 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У відповідності до вимог частини 1 статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. За правилами ст. 358 ч. 3 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Отже, право кожного із співвласників на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності, передбачене ч. 3 ст. 358 ЦК України. У відповідності до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Отже, за змістом статей 319, 358ЦК України встановлення порядку користування приміщеннями квартири між співвласниками є складовою здійснення ними права спільної часткової власності та не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно. За положеннями статті 391ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого, що такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки (пункт 33 постанови Пленуму ВССУ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»). Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов'язковим. При цьому суд вважає можливим визначити порядок користування іншими загальними приміщеннями, які згідно законодавства є місцями загального користування з урахуванням прав та інтересів усіх співвласників. Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав (ч.2 ст. 382 ЦК України). У відповідності до ч. ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved