Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, обґрунтовуючи позов тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу дитина проживає з позивачем, котра її утримує та піклується про неї. Відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, матеріально її не утримує. Позивач зазначає, що у жовтні 2020 року з сином планує поїхати до Єгипту в м. Хургада, але відповідач відмовляється надати дозвіл на виїзд дитини за кордон для відпочинку та оздоровлення, причин своєї відмови не пояснює. Водночас, дитина часто хворіє застудними захворюваннями, для лікування та профілактики яких за рекомендаціями лікарів, необхідне періодичне перебування дитини на морі. Крім того, виїзд дитини за кордон сприятиме розширенню світогляду дитини та добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості. Вважає, що така позиція відповідача шкодить інтересам дитини та не сприяє її всебічному та гармонійному розвитку, порушує права дитини на повний та гармонійний розвиток її особистості та вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими обов`язками. Після відпочинку позивач має намір повернутися з дитиною до України, оскільки постійно проживає та працює в Україні. В судове засідання позивач не з`явилася, подала письмову заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує, просить розглядати справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання також не з`явився, а також не подав відзиву на позовну заяву і не повідомив про поважні причини неявки в судове засідання, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлявся. У зв`язку з цим суд на підставі ст. 280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази у справі, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.09.2007 року по 26.10.2016 року (а.с.6-7). Позивач та відповідач мають спільного неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.8). Позивач проживає, працює та сплачує податки в Україні (а.с.10). Як встановлено із фактичних обставин у справі, дитина на час розгляду справи проживає разом із матір`ю, позивачем по справі. В позовній заяві позивачка вказує, що з 15 жовтня до 25 жовтня 2020 року планує з сином поїхати до м. Хургада (Єгипет) для відпочинку та оздоровлення. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Статтею 25 ЦК України встановлено, що здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. У випадках, встановлених законом, здатність мати окремі цивільні права та обов`язки може пов`язуватися з досягненням фізичною особою відповідного віку. Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаною Україною 21 лютого 1990 року, ратифікована Україною 27 лютого 1991 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 2 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до п.3 ч.3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до п. 4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску або без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. В судовому засіданні встановлено, що дитина постійно проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні. Відповідач проживає окремо, ініціативи в допомозі та в спілкуванні з дитиною не проявляє. Між позивачем та відповідачем склалися складні неприязні стосунки, які впливають на інтереси дитини, так як суд не побачив прагнення батька надати дозвіл матері на виїзд за кордон дитини. Тому суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що не суперечать інтересам дитини, а лише сприяють її здоров`ю та розвитку. За таких обставин, суд вважає, що з метою додержання інтересів дитини та для забезпечення її гармонійного, духовного, морального розвитку, позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачкою судовий збір в розмірі 840,80 грн. при подачі позовної заяви.

Outcome: approved