Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-04 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення боргу. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що відповідач 28.11.2015 року позичив у неї 5000 доларів США та 20000 грн., які зобов'язався повернути до 28 січня 2017 року, про що написав розписку. Однак до цього часу вказані кошти не повернув, зустрічей уникає, тому просить позов задовольнити та стягнути з відповідача 159775 гривень. В судове засідання позивачка не з'явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, вимоги позову підтримала в повному обсязі, не заперечила проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку. В звязку з цим ухвалено проводити розгляд справи в порядку заочного провадження. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно з положеннями ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) \~\~передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Статтею 1047 цього ж кодексу передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що між позивачкою та відповідачем 28 серпня 2015 року був укладений договір позики за яким позичальник зобов'язався повернути до 28 січня 2017 року отримані від позикодавця кошти в розмірі 5000 доларів США та 20000 грн. До цього часу зазначені кошти відповідач не повернув. Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Оскільки позивач ставить питання про стягнення гривневого еквіваленту позичених коштів, то суму боргу слід розрахувати за курсом НБУ станом на день ухвалення судового рішення, що складає 2812,59 грн. за 100 доларів США. Виходячи з такого курсу долара, 5000 доларів США становить 140629,50 грн. З урахуванням ще 20000 грн., позичених відповідачем, з останнього підлягало б до стягнення 160629,50 грн. (140629,50 + 20000 = 160629,50). Однак, зважаючи на положення ч.1 ст.13 ЦПК України про те, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи та в межах заявлених нею вимог, з відповідача слід стягнути заявлені позивачкою 159775 грн. Виходячи з вищевказаних норм закону, змісту позовних вимог, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення. Судові витрати відповідно до ст.141 ЦПК України слід покласти на відповідача. На підставі наведеного, ст.ст. 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: approved