Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить суд: визнати недійсним договір дарування квартири під №8 в будинку під №6 по вул. Степовій в с. Мирне Біляївського району Одеської області, посвідчений державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області [PERSON], зареєстрований у реєстрі за № Р-2302. Свої вимоги мотивує тим, що 21.11.2015 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування квартири під №8 в будинку під №6 по вулиці Степовій в с. Мирне Біляївського району Одеської області, яка складається з трикімнатної квартири та підсобних приміщень, загальною площею 50,60 кв. метрів, в тому числі житловою площею 33,90 кв. метрів. Договір посвідчений державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області [PERSON] та зареєстрований у реєстрі за № Р-2302. Вважає вищезазначений правочин недійсним, спрямованим на незаконне заволодіння чужим майном, з огляду на наступне. 20 листопада 2013 року між нею та відповідачем був укладений попередній договір купівлі-продажу квартири під №8 в будинку під №6 по вул. Степовій в с. Мирне Біляївського району Одеської області, посвідчений державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області [PERSON] Строк дії договору - до повного виконання сторонами обовязків за цим договором, тобто до підписання сторонами основного договору у визначений ним строк. Згідно умов даного договору продаж квартири здійснюється продавцем за ціною 183839 грн.; основний договір сторони зобовязалися укласти не пізніше 20.11.2015 року. 29 травня 2015 року між нею та відповідачем, на вимогу останнього, було укладено договір про внесення змін до попереднього договору купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON], яким внесено зміни, зокрема, до підпункту 3.2.2 п. 3.2 попереднього договору купівлі-продажу та визначено, що з метою забезпечення зобовязання по укладенню основного договору покупець повинний сплатити продавцю суму в розмірі 97514,60 грн., що складає еквівалент 12200 дол. США, згідно офіційного курсу НБУ станом на 20 листопада 2013 року. Вказує, що відповідно до п. 3.3. попереднього договору купівлі-продажу продавець свідчить, що гроші згідно з умовами п. 3.2.2. отримав від покупця повністю до підписання цього договору, а отже нею фактично виконані зобовязання з оплати відповідачу частини вартості квартири на суму 12200 доларів США, а відповідачем таке виконання прийняте. Однак, з незрозумілих причин відповідач почав ухилятися від укладення основного договору купівлі-продажу квартири. Вона у усній формі, а також телефонограмою повідомляла відповідача про необхідність прибуття до нотаріальної контори з метою укладення основного договору купівлі-продажу квартири, однак її прохання було проігноровано. Все це свідчить про необґрунтоване ухилення відповідача від укладення основного договору купівлі-продажу, зобов'язання щодо укладення якого в строк до 20.11.2015 року передбачено умова попереднього договору купівлі-продажу квартири від 20.11.2013 року. Тобто, наразі попередній договір залишається чинним, у відповідності до умов якого позивачкою фактично були сплачена грошова сума 12200 доларів США, а з боку [PERSON] квартиру так і не було продано за основним договором купівлі-продажу. Таким чином, [PERSON] фактично отримав від позивачки частину грошей за квартиру у розмірі 12200 доларів США, однак квартиру продати відмовився і грошей не повертає. Крім того [PERSON] на наступний день після визначеного попереднім договором строку одразу ж подарував спірну квартиру своєму батькові, з метою необґрунтованого ухилення від прийнятих на себе за попереднім договором зобов'язань. У звязку з викладеним позивачка звернулася до суду з вказаним позовом. Позивачка та її представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили задовольнити посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач який діє в своїх інтересах та інтересах третьої особи [PERSON] у судовому засідання просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених в запереченні. Третя особа державний нотаріус [PERSON] до судового засідання не з'явилася, на адресу суду надіслала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі. Вислухавши пояснення позивачки, її представника, відповідача, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні, 20 листопада 2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений попередній договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 1628, предметом якого є зобовязання покупця і продавця укласти договір купівлі-продажу квартири № 8, яка розташована по вул. Степовій, 6 в с. Мирне Біляївського району Одеської області . П. 2.1 попереднього договору купівлі-продажу встановлено, що продаж обєкту здійснюється продавцем за ціною 183839 грн. Основний договір сторони зобовязуються укласти не пізніше 20 листопада 2015 року в місті Біляївка Одеської області. Ціна є незмінною протягом строку укладення основного договору. Витрати на підготовку документів для продажу обєкту купівлі-продажу, здійснює продавець. Усі витрати, повязані з укладенням договору купівлі-продажу обєкту купівлі-продажу, сплачує покупець. Витрати, повязані з оформленням документів після продажу обєкту купівлі-продажу, сплачує покупець. У відповідності до п. 3.2.2 договору з метою забезпечення зобовязання по укладенню основного договору сплатити продавцю суму в 79930 грн. в день підписання попереднього договору, до його підписання, які зараховуються в рахунок платежу за основним договором. Згідно п. 4.1 попереднього договору купівлі-продажу, цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх обовязків за ним, тобто до підписання сторонами основного договору в строк, визначений цим договором. 29 травня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір про внесення змін до попереднього договору купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області та зареєстрований в реєстрі за № 498, яким було внесено зміни, зокрема, до підпункту 3.2.2 п. 3.2 попереднього договору купівлі-продажу і викладено в наступній редакції: «3.2.2 З метою забезпечення зобовязання по укладанню основного договору сплатити продавцю суму в розмірі 97514,60 грн., що складає еквівалент 12200 доларів США, згідно офіційного курсу НБУ станом на 20 листопада 2013 року, які зараховуються в рахунок платежу за основним договором». Відповідно до п.3.1.4. Попереднього договору продавець, тобто, [PERSON] зобовязується нікому іншому крім покупця не продавати, не дарувати, іншим особин відчужувати об'єкт купівлі-продажу до 20.11.2015 року за цим договором. Таким чином [PERSON] було сплачено [PERSON] грошову суму у розмірі 12200 доларів США. Однак укладення основного договору до 20.11.2015 року між сторонами не відбулося. Після чого [PERSON] було подано до Біляївського районного суду позовну заяву з позовом до [PERSON], в якій позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь збитки у розмірі 12200 доларів США у гривневому еквіваленті станом на дату винесення судом рішення та моральну шкоду у розмірі 50000 грн. При розгляді справи судом було встановлено, що оскільки договір купівлі-продажу квартири, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладений не був, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана позивачкою відповідачу грошова сума у розмірі 12200 дол. США є авансом, який підлягає поверненню позивачці. Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 11.04.2017 року позовну заяву [PERSON] задоволено частково, та стягнуто на її користь з [PERSON] 328546 грн. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 29.11.2017 року вказане рішення залишено без змін. Згідно ч.1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. 21.11.2015 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування квартири під №8 в будинку під №6 по вулиці Степовій в с. Мирне Біляївського району Одеської області, яка складається з трикімнатної квартири та підсобних приміщень, загальною площею 50,60 кв. метрів, в тому числі житловою площею 33,90 кв. метрів. договір посвідчений державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області [PERSON] та зареєстрований у реєстрі за № Р-2302. Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 розяснив, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Згідно вимог ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до вимог ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. В судовому засіданні встановлено та не оспорюється сторонами, що відповідно до п.3.1.4. Попереднього договору продавець, тобто, [PERSON] зобовязується нікому іншому крім покупця не продавати, не дарувати, іншим особин відчужувати об'єкт купівлі-продажу до 20.11.2015 року за цим договором. Однак спірний договір дарування був укладений 21.11.2015 року. Тобто [PERSON] жодним чином не порушив умови попереднього договору. Оскільки пунктом 3.1.4 Попереднього договору встановлений точний термін його дії, цей термін і є строком, в який діє зобовязання відповідача утримуватися від продажу спірного будинку; та після закінчення якого перешкод для розпорядження вказаним майном у відповідача не було. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що права позивача оспорюваним договором дарування не порушені, згідно суми авансу, сплаченого ним відповідачеві, прийняте рішення суду, яке набрало законної сили, а тому в задоволенні позову слід відмовити. У звязку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати позивача відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed