Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-27 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третьої особи відділу з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб та ведення реєстру громади Лозівської міської ради Харківської області про признання осіб такими, що втратили право користування житловим будинком, посилаючись на те, що вона на підставі договору купівлі-продажу від 26 березня 2020 року, посвідченого Курявською О.О., приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області, зареєстрованого в реєстрі № 298, є власником житлового будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою: [ADDRESS] . На час придбання житлового будинку в ньому були зареєстровані [PERSON] та його син [PERSON] , відповідачі по справі. Відповідно до умов договору купівлі-продажу відповідачі повинні були знятися із реєстраційного обліку до 31 березня 2020 року, однак до цього часу цього не зробили і залишаються бути зареєстрованими у вказаному будинку. Факт реєстрації відповідачів порушує її право на вільне розпорядження та користування власним майном, внаслідок чого вона позбавлена можливості оформити субсидію. В зв`язку з чим позивач просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] . Позивачка в судове засідання не з`явилася, але надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують, не заперечують проти їх задоволення. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав клопотання, в якому прохав справу розглянути за відсутності представника відділу, проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України і які вони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення заявлених вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Судом встановлено, підтверджено наявними у справі доказами, що позивачка [PERSON] згідно договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 26.03.2020 року, посвідченого Курявською О.О., приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області, набула право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.03.2020 року № 205425366 та № 205425695. Згідно довідки Комунального підприємства «Житлова управляюча компанія» Лозівської міської ради Харківської області станом на 12.05.2020 року в даному будинку зареєстровані відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] . Відповідачі після оформлення договору купівлі-продажу житлового будинку в спірному будинку не проживають, вони забрали всі свої особисті речі та вибули на інше місце проживання, де і мешкають по теперішній час. Вибуваючи з постійного місця проживання, відповідачі ніяких претензій на житло не мали. Відповідачі в будинок не з`являються. Всі обов`язки пов`язані з договором найму житлового майна виконує позивачка по справі. Позивачка, як власник будинку, ніяких договорів (оренди, найму чи піднайму) з відповідачами не укладала, ніяких обов`язків перед ними не має. Згідно п. 6 Договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 26.03.2020 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] повинні були знятися з реєстраційного обліку до 31.03.2020 року, але до цього часу з реєстрації не знялися. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Вказана стаття встановлює право власника житла на власний розсуд визначати, хто має право в ньому проживати. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В даному разі з вини відповідача права позивача обмежені. Відповідачі в даному випадку своїм протиправним поводженням створюють перешкоди, що заважають нормальному здійсненню права власності, а саме неможливість оформлення субсидії по оплаті комунальних послуг та нарахування комунальних послуг, якими позивачка не користується, але повинний сплачувати з вини відповідачів, тощо. Позивачка ніяких перешкод у здійсненні права користування жилим приміщенням відповідачам не чинила, за захистом порушеного права на проживання відповідачі не зверталися, особистих речей, майна, яке належить відповідачам в будинку не має. Конституцією (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідачі після продажу будинку вибули на інше постійне місце проживання, не проживають в будинку, їх особистих речей в ньому не має, отже з моменту продажу житлового будинку вони втратили право користування жилим приміщенням. Відповідно до ст. 263 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved