Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав відносно малолітнього сина, [PERSON], 2003 р. н., посилаючись на те, що вона перебувала у шлюбі із [PERSON], шлюб із яким було розірвано 24 квітня 2011 року. Після розірвання шлюбу з відповідачем на її утриманні залишився спільний із відповідачем син, [PERSON], 2003 р. н. Відповідач з моменту розірвання шлюбу до теперішнього часу відсторонився від виконання своїх батьківських обов'язків, бо не спілкується із сином, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не виявляє інтересу до його долі, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду та його оздоровлення. За весь час з моменту розірвання шлюб відповідач лише два рази передав кошти для сина на загальну суму 1500 грн. на день народження. На підставі викладеного просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON], 2003 р. н. В судовому засіданні позивачка повністю підтримала заявлені нею позовні вимоги, надавши пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. При цьому позивачка додавала, що відповідач мешкає у теперішній час у м. Керч АР Крим. Натомість відповідач цілком обізнаний з питання позбавлення його батьківських прав. Однак жодної допомоги їй або сину [PERSON] не надає, участі у вихованні дитини не приймає, не спілкується з сином. Крім того батько дитини не надає дозволу для виїзду за межі країни сина на лікування, чим порушує права дитини. Тому просила суд позбавити відповідача батьківських прав щодо сина, [PERSON]. Відповідач до судового засідання не з'явився повторно за невідомих суду причин, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Представник Органу опіки та піклування Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради, яка діє на підставі довіреності, [PERSON], в судовому засіданні висловилась про можливість задоволення позову позивачки, оскільки батько дитини не виявив бажання прийняти участь у розгляді питання про позбавлення його батьківських прав на комісії з захисту прав дітей, не надав жодних документів на підтвердження своєї позиції, хоча був обізнаний про розгляд такої справи. Тому, врахуючи інтереси дитини, вважала доцільним позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього [PERSON]. Представник прокуратури, Голінко І. І., вважав можливим ухвалити судове рішення про задоволення заявлених [PERSON] вимог. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України в разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, постановлячи заочне рішення, на підставі чого зі згоди позивачки суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення учасників процесу, вислухавши свідків та дослідивши письмові докази, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. На підставі ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Згідно із свідоцтвом про народження, виданим 7 листопада 2006 року Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 753 від 6 листопада 2003 року, вбачається, що [PERSON] народився [INFO], батьками якого зазначені [PERSON] та [PERSON] (а. с. 4). З рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 24 січня 2011 року, яке набуло чинності, вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON], укладений 8 грудня 2006 року, було розірвано (а. с. 6). На підставі довідки житлової організації від 17 березня 2016 року вбачається, що позивачка, [PERSON], мешкає [ADDRESS] разом із сином [PERSON], 2003 р. н., [PERSON], 1985 р. н., [PERSON], [INFO] (а. с. 12). За довідкою від 17 березня 2016 року директора Маріупольської ЗОШ І-ІІІ ступенів «Лінгва-ХХІ» вбачається, що [PERSON] навчається у вказаному навчальному закладі у 6 класі (а. с. 13). Відповідно до характеристики, наданої директором Маріупольської ЗОШ І-ІІІ ступенів «Лінгва-ХХІ» вбачається, що [PERSON], який навчається з 1 вересня 2010 року у цій школі, характеризується з позитивного боку, вихованням якого займаються його мати та її чоловік, [PERSON], які обидва відносяться до дитини із розумінням, проявляючи до неї турботу та любов. Натомість до школи біологічний батько [PERSON] жодного разу не приходив та не цікавився долею дитини (а. с. 14). На підставі інформації Орджонікідзевського ВДВС Маріупольського МУЮ від 2 березня 2016 року вбачається, що у [PERSON] перед [PERSON] мається заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина, [PERSON], 2003 р. н., на суму 8185,36 грн. (а. с. 19, 20). Рішеннями Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 5 травня 2015 року та від 3 грудня 2015 року [PERSON] надавався дозвіл на оформлення проїзних документів для виїзду за кордон сина [PERSON], 2003 р. н., без згоди батька, [PERSON], а також на виїзд за межі країни із сином без супроводу батька на період з 19 травня 2015 року по 6 червня 2015 року та з 1 січня 2016 року до 31 грудня 2016 року відповідно (а. с. 15-16, 17-18). Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є матір'ю позивачки та бабусею [PERSON], 2003 р. н. Зазначала, що вона постійно підтримує зв'язок із родиною своє доньки, тому стверджувала, що батько [PERSON], [PERSON], більше 5 років не мешкає із сином, не спілкується із ним, не цікавиться його долею та навчанням, а також не надає жодної допомоги. При цьому її онук також не виказує бажання до спілкування із відповідачем. Свідок [PERSON] в суді зазначала, що вона підтримує дружні стосунки із позивачкою протягом останніх 4-5 років, з родиною якої часто бачиться, тому зауважувала, що вона ніколи не бачила та не чула [PERSON], хоча зі слів [PERSON] їй відомо, що це батько [PERSON], 2003 р. н. Додавала, що у її присутності [PERSON] ніколи не спілкувався із відповідачем та ніколи про нього не розмовляв. Зі слів позивачки їй відомо, що [PERSON] мешкає зі своєю новою родиною за межами міста. Згідно із висновком органу опіки та піклування Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради Донецької області від 11 травня 2016 року вбачається, що за актом обстеження житлово-побутових умов мешкання від 12 квітня 2016 року [ADDRESS] маються пояснення [PERSON], доньки відповідача, яка повідомила, що за даною адресою [PERSON] понад 3 роки не мешкає, який натомість мешкає за межами України. При цьому [PERSON] надала квитанцію від 18 квітня 2016 року про сплату відповідачем на користь позивачки аліментів на суму 8100 грн. У висновку також вказано, що за актом проведення співбесіди з малолітнім [PERSON], [INFO], від 31 березня 2016 року вбачається, що дитина обізнана з питання позбавлення батька батьківських прав, та [PERSON] майже не пам'ятає батька, вони не спілкуються, не листуються та він не сумує за батьком та не бажає спілкуватися з ним. Таким чином на підставі рішення від 11 травня 2016 року Комісії з питань захисту прав дитини компетентний орган опіки та піклування дійшов висновку щодо достатності підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON], [INFO] (а. с. 36-37). Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно із ч. 1 ст. 164 СК України мати чи батько дитини можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. За ч. 2 ст. 164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає державному органу реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя (не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти). Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Оскільки в судовому засіданні на підставі досліджених доказів було в достатній мірі встановлено, що відповідач, будучи батьком неповнолітнього [PERSON] сином тривалий час не піклується, долею дитини не цікавиться, не займається його зростанням та вихованням, не надає допомоги, відмовившись фактично від участі у вихованні [PERSON], то з огляду зазначені обставини, суд вважає, що в судовому засіданні достатньою мірою було доведено винну поведінку відповідача щодо його ухилення від виконання ним своїх батьківських обов'язків по відношенню до сина, [PERSON], бо [PERSON] мав можливість виконувати належним чином свої батьківські обовязки, однак свідомо ухилився від їх виконання. Таким чином суд встановив, що оскільки [PERSON] ухилився від виконання своїх обов'язків по вихованню [PERSON], 2003 р. н., то з метою захисту інтересів дитини, яка не виявляє бажання до відновлення контакту із батьком, суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги [PERSON] шляхом позбавлення батьківських прав відповідача віднсоно малолітнього сина, [PERSON]. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню витрати останньої по сплаті судового збору в сумі 551,20 грн.

Outcome: approved