Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати незаконними дії відповідача щодо продажу майна АТЗТ «Полярна зірка» та неотримання АТЗТ «Полярна зірка» коштів за продаж даного майна, а також стягнути на її користь моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. Позивачка зазначила, що вона як і всі фізичні особи, що входили до складу ЗАТ «Полярна зірка», були власниками простих іменних акцій, але кожний в різній кількості. На сьогоднішній день, вона та всі ці особи так і не отримали грошової компенсації під час ліквідації даного підприємства. Вона має на це всі права, у зв'язку з наявністю у неї іменних акцій АТЗТ «Полярна зірка». [PERSON] на виробництві мороженого працювала тривалий час, спочатку в Одеському міському холодильнику, а потім у ЗАТ (АТЗТ) «Полярна зірка» з 1971 року, що підтверджується копією трудової книжки. До того ж, вона є власницею сертифіката серії А №205 дати видачі 25.12.2003р. на 21 штуку цінних паперів. За багаторічну сумлінну працю нагороджена відзнакою «Переможець соціального змагання 1979 року», почесними грамотами, неодноразово вручались грошові премії, цінні подарунки, об'являлись поляки. З початку праці на Одеському міському холодильнику, а потім у ЗАТ (АТЗТ) «Полярна зірка» вона була зарахована робітницею цеху мороженого і на цій посаді працювала до звільнення у 2001 році. Було дуже важко, приходилось працювати в нічні зміни, а також у вихідні дні, приходилось підіймати важкі ящики. Температура у цеху коливалась у межах від -30 С до +30 С. Плани по праці були дуже великі за літній період було виготовлено 500 і більше тон морозива. До приватизації підприємства все йшло добре, люди отримували заробітну плату. Після приватизації даного підприємства, яка відбулась у 1994 році, працівники стали акціонерами простих іменних акцій. Усім працівникам повинні були виплачуватися дивіденди, але вони виплачувалися лише два рази. У 1994 році відбулася приватизація даного підприємства. Працівники стали акціонерами простих іменних акцій. Позивачка придбала іменні акції АТЗТ «Полярна зірка». Але дивіденди акціонерам підприємства було виплачено лише двічі. Рішенням Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України АС №248ш/98 від 11,15 березня 1999 року по справі за позовом представників за довіреністю ЗАТ «Полярна зірка» (Україна) [PERSON] та [PERSON] до фірми «RIAL Q4 LTD» (Швейцарія) про стягнення 252 886,74 доларів США, позов задоволено частково та стягнуто з фірми «RIAL Q4 LTD» на користь ЗАТ «Полярна зірка» 242212,19 доларів США. Під час виконання Рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України АС №248ш/98 від 11,15 березня 1999 року, грошові кошти мали бути перераховані на рахунок АТЗТ «Полярна зірка», однак за період з 01.01.1998 року по 01.01.2003 року жодних коштів на виконання рішення арбітражного суду в розмірі 242 212,19 доларів США не надходило. При цьому в мережі Інтернет на сайті Американської корпорації «Universal Business Ventures» була розміщена інформація стосовно отримання грошових коштів у сумі 460 тис. доларів США АТЗТ «Полярна зірка» на виконання рішення міжнародного комерційного суду від 11,15 березня 1999 року. Таким чином, позивачка зазначає, що їй була заподіяна шкода у зв'язку з незаконними діями генерального директора АТЗТ «Полярна зірка» [PERSON], а саме неотримання чи не внесенням на розрахунковий рахунок чи в касу АТЗТ «Полярна зірка» ним чи посадовими особами АТЗТ «Полярна зірка» грошових коштів в сумі 242212,19 доларів США, які отримані за рішенням Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 11,15 березня 1999 року. Крім того, під час того, як відповідач - [PERSON] був генеральним директором АТЗТ «Полярна зірка» було продано майно, яке належало АТЗТ «Полярна зірка», а саме: житлові приміщення, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Балківська, 106; цілісний майновий комплекс, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Мечнікова, 15; дитячий садок за адресою: м. Одеса, Цегляний провулок, 7, було продано за заниженою вартістю та грошові кошти, які отримані від продажу даного майна не були перераховані на рахунок чи в касу АТЗТ «Полярна зірка». Також позивачка в своєму позові зазначила, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03 липня 2012 року по справі №5-2936 км 12 про скасування постанови Приморського районного суду м. Одеси від 23.11.2011 року про закриття кримінальної справи за заявою ГО «Комітету захисту прав міноритарних акціонерів ЗАТ «Полярна зірка», в якій колегія суддів дійшла висновку, що, як вбачається з матеріалів дослідчої перевірки, приводом для порушення кримінальної справи була заява голови комітету захисту прав акціонерів ЗАТ «Полярна зірка» [PERSON] про вчинення посадовими особами ЗАТ «Полярна зірка» злочину, а підставою - матеріали дослідчої перевірки, що вказують про ненадходження отриманих за договором коштів на баланс підприємства. Зокрема в Ухвалі Одеського апеляційного господарського суду від 18 вересня 2007 року судом встановлено, що кошти від реалізації цілісного майнового комплексу в сумі 482 450 грн. на рахунок ЗАТ (АТЗТ) «Полярна зірка» не надходили. Дані обставини в своїх поясненнях не спростовує і колишній голова правління ЗАТ «Полярна зірка» [PERSON]. До того ж, в ухвалі Вищого спеціалізованого суду Україниз розгляду цивільних та кримінальних справ від 24 січня 2013 року по справі №5-546 км 13 встановлено, що службовими особами ЗАТ «Полярна зірка» 14 травня 2002 року укладено договір з ПП «Галина» в особі директора [PERSON] про купівлю-продаж належного ЗАТ «Полярна зірка» нерухомого майна загальною площею 4 272,2 кв.м. за адресою: м. Одеса, вул. Мечнікова, 15 на суму 614 487,57 грн.. Згідно з висновком додаткової експертної оцінки вартість цього майна на 14 лютого 2002 року складала 1 521 060 грн.. Грошові кошти у сумі 614 487,57 грн. у касу та на розрахунковий рахунок підприємства не надходили. Таким чином посадові особи АТЗТ «Полярна зірка», в першу чергу генеральний директор [PERSON], винні в тому, що протиправно не виконали свої посадові обов'язки, що призвело до зникнення грошових коштів, які мали бути направлені на погашення заборгованості за дивідендами перед міноритарними акціонерами АТЗТ «Полярна зірка». Такі обставини призвели до штучного банкрутства підприємства, у зв'язку із чим позивачка втратила можливість постійно отримувати дивіденди та забезпечити собі гідну старість після довгих років чесної праці. Щодо стягнення з відповідача моральної шкоди, позивачка посилається на те, що у зв'язку із незаконними діями [PERSON] позивачка переживала суттєві душевні страждання та через нервове напруження і хвилювання у неї загострились хронічні хвороби, в тому числі проблеми пов'язані з хребтом. Всі ці обставини стали приводом для звернення позивачкою до суду з даним позовом. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили його задовольнити. Представник третьої особи - ГО «Комітет захисту прав міноритарних акціонерів ЗАТ «Полярна зірка» позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечувала, посилаючись на те, що до позовної заяви не додано жодного доказу на підтвердження причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та моральною шкодою, яка, як стверджує позивач, була їй заподіяна. Не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, яким чином позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого при цьому виходить. Крім того, представник посилалася на те, що не всі докази надані позивачем є належними та допустимими: документ виданий ПП «ТОП.ПРОЕКТ» без номеру та без дати щодо надання інформації про орієнтовану вартість певних об'єктів нерухомого майна. По-перше, цей документ неможливо ідентифікувати, по-друге, він виданий на ім'я голови ГО «Комітет захисту міноритарних акціонерів ЗАТ «Полярна зірка», по-третє ПП «ТОП.ПРОЕКТ» немає дозволу на здійснення оціночної діяльності. Також представник посилався на те, що в діях [PERSON] як посадової особи АТЗТ «Полярна зірка», не встановлено ознак зловживання своїм службовим становищем, оскільки будь-якого вироку суду щодо притягнення його до кримінальної відповідальності за привласнення грошових коштів, або зловживання службовим становищем у особистих інтересах немає. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, представника третьої особи, дослідивши письмові докази по справі, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають по наступним обставинам [PERSON] на виробництві мороженого працювала тривалий час, спочатку в Одеському міському холодильнику, а потім у ЗАТ (АТЗТ) «Полярна зірка» з 1971 року, що підтверджується копією трудової книжки. До того ж, вона є власницею сертифіката серії А №205 дати видачі 25.12.2003р. на 21 штуку цінних паперів. За багаторічну сумлінну працю нагороджена відзнакою «Переможець соціального змагання 1979 року», почесними грамотами, неодноразово вручались грошові премії, цінні подарунки, об'являлись поляки. З початку праці на Одеському міському холодильнику, а потім у ЗАТ (АТЗТ) «Полярна зірка» вона була зарахована робітницею цеху мороженого і на цій посаді працювала до звільнення у 2001 році. Рішенням Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України АС №248ш/98 від 11,15 березня 1999 року зобов'язано фірму «RIAL Q4 LTD» (Швейцарія) негайно після отримання цього рішення сплатити акціонерному товариству закритого типу «Полярна зірка» (Україна) 233834,13 доларів США, у тому числі 104700 доларів США - вартість сплаченого, але не поставленого обладнання, 94241 долар США - пеня за не поставку обладнання, 34893,13 долари США - збитки у вигляді сплати відсотків за користування кредитом та, крім того, 8378,06 доларів США - витрати на сплату арбітражного збору, а всього 242212,19 доларів США (двісті сорок дві тисячі двісті двадцять доларів США та дев'ятнадцять центів). В іншій частині позову відмовлено. Рішення є остаточним. Договір купівлі-продажу виробничого комплексу від 03 квітня 2001 року, згідно з яким АОЗТ «Полярна Зірка» в особі генерального директора [PERSON], діюче на підставі на підставі Статуту «Продавець» та ТОВ «Анастасія -2000», діюче на підстав Статуту, «Покупець», уклали Договір про наступне: 1. На виконання Договору цесії від 20.09.2000 року, укладеного між АКБ «Укрсоцбанком» та ТОВ «Анастасія -2000», наступний договір регулює перехід права власності на нижченаведене майно: приміщення Одеського Холодокомбінату № 2, розташованих за адресою: м. Одеса, вулиця Балківська, 106. Договір купівлі-продажу виробничого комплексу від 14 травня 2002 року, згідно з яким АОЗТ «Полярна Зірка» в особі генерального директора [PERSON], діюче на підставі на підставі Статуту «Продавець» та Приватне підприємство «Галина», діюче на підстав Статуту, «Покупець», уклали Договір, який регулює перехід права власності на нижченаведене майно: адміністративні будівлі, розташовані за адресою: м. Одеса, вулиця Мечникова, 15, загальною площею 4272,2 кв.м, належних АОЗТ «Полярна зірка». Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.01.2013 року касаційну скаргу представника ЗАТ «Полярна зірка» [PERSON] та прокурора задоволено. Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2012 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 27 квітня 2012 року про задоволення скарги [PERSON] скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд. Постановою Одеського апеляційного Господарського суду від 18 вересня 2007 року рішення господарського суду Одеської області змінено. Відмовлено у задоволенні позовних вимог акціонерів ЗАТ «Полярна зірка» [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання недійсними договору купівлі-продажу від 03.04.2001 року, укладеного між АТЗТ «Полярна зірка» та ТОВ «Анастасія-2000», та договору купівлі-продажу від 14.05.2002 року, укладеного між АТЗТ «Полярна зірка» та ПП « Галина». Проаналізувавши вищенаведені документи, суд вважає, що вони не містять доказів того, що в діях [PERSON] як посадової особи АТЗТ «Полярна Зірка» є ознаки зловживання своїм службовим становищем, оскільки будь - якого вироку суду щодо притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності за привласнення грошових коштів або зловживання службовим становищем у особистих інтересах, суду не надано. Статтею 11 ЦПК України визначено, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Досліджуючи позовні вимоги в частині визнання незаконними дій [PERSON] щодо продажу майна АТЗТ «Полярна зірка» та неотримання АТЗТ «Полярна зірка» коштів за продаж даного майна, суд дійшов наступних висновків. Згідно чинного законодавства господарське товариство є власником майна, переданого йому у власність засновниками та учасниками у виді внесків, а управління товариством здійснюють його органи. Відповідно до ст. 10 ЗУ «Про господарські товариства» визначено права учасників господарського товариства. Ця норма не наділяє учасника товариства суб'єктивним правом на здійснення повноважень власника майна товариства, тому такий учасник не належить до тих суб'єктів, котрі мають право оспорити договір, укладений між юридичними особами. Крім того, угода між товариством та іншою юридичною особою не зачіпає його прав, а учасники господарського товариства не наділені правом звертатися до суду за захистом прав та інтересів інших учасників товариства і самого товариства поза відносинами представництва, а визнання незаконними дій [PERSON] щодо продажу майна АТЗТ «Полярна зірка» та неотримання АТЗТ «Полярна зірка» коштів за продаж даного майна, суд вважає, що вони не можуть бути задоволені і з врахуванням наступних обставин. В обґрунтування зазначеної вимоги позивачка посилається на встановлені обставини незаконності дій [PERSON] як генерального директора АТЗТ «Полярна зірка», але звернулась до суду із даним позовом до [PERSON] - як фізичної особи. Відповідних та належних доказів щодо незаконності дій [PERSON] щодо продажу майна АТЗТ «Полярна зірка» та неотримання АТЗТ «Полярна зірка» коштів за продаж даного майна, наявність причинно-наслідкового зв'язку з такими діями та як наслідок завдання позивачці шкоди суду не надано. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини. Аналіз змісту цієї норми надає можливість зробити висновок, що компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме :протиправної поведінки, наявності завданої моральної шкоди, причинним зв'язком між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В ході розгляду даної справи стороною позивача не надано належних доказів, щодо обґрунтування та підтвердження порушених прав позивачки заявленими до відповідача [PERSON] як до фізичної особи, а не посадової особи підприємства. У зв'язку із цим суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах закону. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок порушення її прав. Згідно п.п. 4,5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується та відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Також зазначено, що оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин. Відмовляючи в задоволенні позову суд враховує, що позивачка звернулась до суду про відшкодування моральної шкоди, яка з її наведених у позові обґрунтувань випливає з корпоративних відносин, які фактично склалися між головою правління товариства та акціонером. В зв'язку з цим суд звертає увагу, що такі взаємовідносини між такими суб'єктами регулюються Господарським кодексом України та Законом України «Про господарські товариства». Згідно п. 2.2.1 Рекомендацій Вищого Господарського Суду України «Про практику застосування законодавства у розгляді справ, що виникають з корпоративних відносин» №04-5/14 від 28.12.2007 року законодавством не передбачено право акціонера звертатись до суду за захистом прав акціонерного товариства, крім випадків, коли він уповноважений на це відповідним акціонерним товариством, або якщо таке право надається йому статутом акціонерного товариства. У Рішенні Конституційного Суду України № 18-рп/2004 від 01.02.2004 року у справі № 1-10/2004 щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 ЦПК України (справа про охоронюваний законом інтерес) зазначено, що «акціонер може захищати свої безпосередні права чи охоронювані законом інтереси шляхом звернення до суду у випадку їх порушення, оспорювання чи невизнання самим акціонерним товариством, учасником якого він є, органами чи іншими акціонерами цього товариства. Порядок судового захисту порушених будь-ким, у тому числі третіми особами, прав чи охоронюваних законом інтересів акціонерного товариства, які не можуть вважатися тотожними простій сукупності індивідуальних охоронюваних законом інтересів його акціонерів, визначається законом».

Outcome: dismissed