Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

Позивачка звернулася в суд із позовними вимогами до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Позовні вимоги мотивовано тим, що 16 жовтня 2008 року зареєструвала шлюб із [PERSON] Від даного шлюбу у них народилося троє синів - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. З квітня 2013 року вони з відповідачем проживають окремо, а тому в травні 2013 року, будучи вагітною третьою дитиною вона звернулася до суду із позовом про стягнення аліментів на утримання двох старших дітей, та рішенням суду від 05.08.2013 року було стягнуто із відповідча аліменти на двох дітей в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на кожну дитину, які відовідач хоч не регулярно, але сплачує. На утримання наймолодшого сина [PERSON] відповідач коштів в добровільному порядку не надає, хоча має змогу таку допомогу надавати, так як займається підсобними та будівельними роботами. Просила стягнути із відповідача на її користь на утримання неповнолітнього сина- [PERSON] аліменти у розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з 30.10.2013 року, тобто з моменту народження дитини. В судовому засіданні позивачка уточнила позовні вимоги, а саме: просить стягувати з [PERSON] аліменти на дитину в розмірі 1/4 від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно з дня подачі позову до суду. Відповідач у судовому засідані змінені позовні вимоги визнав. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, заслухавши позивачку та відповідача, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що позивачка є матір'ю трьох неповнолітніх дітей, батьком яких є відповідач. Згідно рішення Верховинського районного суду від 05.08.2013 року із відповідача стягуються аліменти на утримання двох старших дітей - [PERSON] та [PERSON] у розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Третій син сторін по справі народився 30.10.2013 року, тобто після ухвалення вищевказаного рішення суду. Позивачка ствердила, що відповідач в добровільному порядку не надає коштів на утримання сина, хоча має можливіть, їх надавати, оскільки працює на підсобних та будівельних роботах, які в даний час високо оплачуються. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Таким чином, оцінивши досліджені по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення при визнанні його відповідачем. На підставі викладеного та

Outcome: approved