Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою про визнання її сестри [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зокрема, квартирою №8 у будинку №154-а по вулиці А. Куїнджі (Артема) у місті Маріуполі Донецької області, у звязку з тим, що остання не проживає за вищевказаною адресою з 2014 року без поважної причини. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що вона є власником квартири, розташованої за адресою: Донецька область, місто Маріуполь, вулиця А. Куїнджі (Артема), 154а-8, на підставі договорів дарування. Позивачка вказала, що з 18.10.2002 року в її квартирі була зареєстрована [PERSON] Однак, з 07.06.2014 року відповідачка виїхала з даної квартири і наразі не повернулася. З того часу, відповідачка у вказаному житлі не проживає, комунальні послуги не сплачує, особистих речей відповідачки у квартирі не має. Така ситуація створює перешкоди у користуванні позивачем належним їй обєктом нерухомості, ускладнює реалізацію її прав, як власника квартири. У звязку з цим, [PERSON] вимушена звернутися до суду для вирішення спірного питання. Позивачка надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідачка у судове засідання не зявилася, причини неявки суду не повідомила, про день та час розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. З огляду на те, що в матеріалах справи досить даних про права і взаємини сторін, справа розглянута за відсутністю відповідачки. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, у звязку із розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені такі факти та відповідні їм відносини. Відповідно до договору дарування нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] №690 від 11.02.2008 року, [PERSON] є власником ? квартири [ADDRESS] (Артема) у місті Маріуполі Донецької області. Відповідно до договору дарування нерухомого майна, посвідченого державним нотаріусом Першої маріупольської державної нотаріальної контори [PERSON] №10-352 від 28.03.2011 року, [PERSON] є власником ? квартири [ADDRESS] (Артема) у місті Маріуполі Донецької області Відповідно до особового рахунку №5557, виданого 30.01.2017 року ЖКП «Жилкомплекс», [PERSON] зареєстрована у [INFO] (Артема) у місті Маріуполі з 18.10.2002 року. Проте, у вказаному житлі з 07 червня 2014 року відповідачка не проживає, що підтверджується актом в якому вказано, що мешканці будинку №154-а по вулиці А. Куїнджі (Артема) у місті Маріуполі, а саме: [PERSON] (квартира №19), [PERSON] (квартира №22), [PERSON] (квартира №18), підтверджують не проживання [PERSON] у квартирі №8 за вищевказаною адресою. Статтями 317, 319, 321 і 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним право користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців та у відповідності до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться у судовому порядку. Статтею 405 Цивільного Кодексу України передбачено, що член сімї власника житла втрачає право користування жилим приміщенням у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад 1 рік. Відповідачка не проживає у [INFO] (Артема) у місті Маріуполі Донецької області понад 2 років, а відповідно втратила право користування житлом, у звязку з чим, суд вважає обґрунтованими твердження позивачки про порушення її прав, як власника спірного житла, з боку відповідачки, за захистом яких вона звернулася до суду. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved