Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

Позивачка звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про визнання втратившею право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що їй належить, на підставі свідоцтва про право власності від 26.02.1999 року, виданого виконкомом Дніпропетровської міської ради м. Дніпропетровська та договору визначення розміру часток від 02.06.2009 року реєстровий номер 2131,посвідченого приватним нотаріусом ДМНО [PERSON], ? частка квартири [ADDRESS] та ? частка квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 02.06.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] реєстровий номер 2132. В квартирі зареєстровані [PERSON], батько- [PERSON] та його дружина [PERSON]. З 2004 року відповідач в квартирі не проживає, так як разом з батьком [PERSON] мешкала в будинку [ADDRESS], який належить їм на праві власності. В квартирі відсутні особисті речі відповідачки [PERSON], але знятися з реєстраційного обліку вона відмовляється. На підставі вищевикладеного просила визнати [PERSON] такою ,що втратила право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON], позовні вимоги не визнала в повному обсязі та заперечувала проти їх задоволення. В ході судового розгляду встановлено, що позивачці на підставі свідоцтва про право власності від 26.02.1999 року, виданого виконкомом Дніпропетровської міської ради м. Дніпропетровська та договору визначення розміру часток від 02.06.2009 року, реєстровий номер 2131,посвідченого приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] належить ? частка квартири [ADDRESS] та ? частка квартири [ADDRESS] належить на підставі договору дарування від 02.06.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО [PERSON], реєстровий номер 2132.(а.с.6-7,9-10,12) Згідно довідки про склад сім»ї та місце реєстрації №11916 від 19.12.2013 року у вказаній квартирі, крім власниці та її батька - [PERSON], зареєстрованою з 11.07.2002 року, є відповідачка [PERSON], яка є дружиною [PERSON]. /а.с.48/ [INFO] року,[PERSON], помер /а.с.49/ В судовому засіданні відповідачка [PERSON], пояснила, що померлий [INFO] року [PERSON], був її чоловіком. В квартирі [ADDRESS] , зареєстрована з 2002 року та проживала в ній по 2007 р. З 2007 року проживає постійно за адресою: [ADDRESS], що належить їй на підставі договору довічного утримання від 25.10.2006 року посвідченого Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою реєстр №2-2739. З вищевикладеного вбачається, що відповідачка не проживає у даній квартирі більше одного року. Суд, враховуючи, що позивачка є власницею квартири, а відповідачка -дружиною її батька, тобто колишнім членом сім'ї власника житлового приміщення, приходить до висновку, що спір підлягає вирішенню відповідно до вимог ст. 405 ЦК України. У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В силу ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Також, в силу ст. 6 вищезазначеного Закону, громадянин України зобов'язаний протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Допитані в судовому засіданні свідки, [PERSON] та [PERSON] пояснили, що відповідачка за адресою [ADDRESS] не проживає, особистих речей в спірній квартирі не має. Крім того, допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], вказав, що винаймає квартиру [ADDRESS], та проживає в ній з листопада 2008 року. Оплату за квартиру він здійснював кожного місяця в розмірі 800,00 грн., кошти за квартиру віддавав [PERSON] по січень 2014 року за які вона здійснювала оплату комунальних послуг. Ключі від квартири [ADDRESS], [PERSON] не просила, заселитись в даний будинок не намагалась. Отже, ніхто не перешкоджав проживанню відповідачки в спірній квартирі, на жилу площу в спірній квартирі відповідачка не претендує, так як вона не ставила питання щодо свого вселення в спірній квартирі або усунення перешкод в користуванні житлом. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось відповідачем по справі, що в спірному будинку не проживає з 2007 року. Враховуючи що, [PERSON] не проживає в спірному житловому приміщенні понад один рік, не надала суду доказів наявності поважних причин, які перешкоджали їй користуватися житловим приміщенням, суд приходить до переконання, що [PERSON] повинна бути визнана такою, що втратила право користування спірним житлом, тому, вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.. Позовні вимоги [PERSON] задоволено, тому з відповідачки [PERSON] необхідно стягнути судові витрати понесені позивачем, а саме судовий збір у сумі 365,60 грн. на підставі ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved