Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-17 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з дійсним позовом та просить суд визнати батьківство [PERSON], [INFO], уродженця м. Орджонікідзе Дніпропетровської області, громадянина України по відношенню до доньки [PERSON], [INFO]; стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини всіх видів його заробітку до повноліття доньки, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно; зобов'язати відділ державної реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського міського управління юстиції Дніпропетровської області внести відповідні зміни до актового запису № 328 про народження дитини [PERSON], [INFO], зареєструвавши батьком дитини [PERSON], [INFO], уродженця м. Орджонікідзе Дніпропетровської області, громадянина України. В судове засідання позивачка не з'явилася, але надала до суду письмову заяву про розгляд справи в її відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про важливість своєї відсутності суд не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, але надав до суду письмову заяву про розгляд справи в його відсутність. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані, знайшли свого підтвердження та підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. Судом встановлено, що з відповідачем [PERSON] позивач познайомилася восени 2009 року. Невдовзі між ними склалися взаємовідносини, характерні для сім'ї. Вони стали проживати з ним однією сім'єю без реєстрації шлюбу, постійно підтримували близькі інтимні відносини. В подальшому вони стали проживати як одна сім'я в квартирі [ADDRESS], яка належить його матері. В період сумісного проживання у них склався спільний сімейний бюджет, вони вели з ним спільне господарство, проявляли турботу один за одного. В кінці 2009 року вона повідомила відповідача про те, що вагітна і у них буде спільна дитина. Повідомленню він дуже зрадів. В період її вагітності [PERSON] доглядав за позивачкою, всіляко опікувався її здоров'ям та здоров'ям майбутньої дитини. 16 серпня 2010 року у сторін по справі народилася спільна донька [PERSON], батьком якої являється відповідач [PERSON]. Сам відповідач забирав її з пологового будинку. Відповідач визнав дитину своєю. У відділі Державної реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського міського управління юстиції Дніпропетровської області 02 вересня 2010 року був виконаний актовий запис № 328 про народження дитини, в якому відповідно до вимог ч. 1 ст. 135 Сімейного Кодексу України відомості про батька дитини були зареєстровані зі слів матері, а саме - [PERSON]. Про це свідчать свідоцтво про народження доньки [PERSON] від 12010 року та Витяг з державного реєстру стану громадян № 00010977179 від 28.08.2012 року про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, видані відділом Державної реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського міського управління юстиції Дніпропетровської області. Відповідно до ст. 135 Сімейного Кодексу України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли не має спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по-батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Після народження дитини сторони продовжували підтримувати шлюбно-сімейні відносини, весною 2013 року між ними були припинені подружні стосунки, і з цього часу відповідач перестав наділяти увагу дитині, її вихованню та утриманню. Більше того, він виїхав за межі міста Орджонікідзе і про своє місце знаходження та перебування не повідомив позивача. Відповідно до ст. 121 СК України права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації ів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров'я про народження нею дитини. Якщо мати та батько не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини. Відповідно до ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до п. З Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм СК, зокрема ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. Про те, що відповідач [PERSON] являється біологічним батьком дитини [PERSON] підтверджується наданими позивачкою доказами. Відповідно до ст. 134 CK України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього кодексу, або рішення суду, орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. З ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 183 Сімейного Кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України мінімальний розмір аліментів одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Інших дітей у відповідача не має, і стягнення по виконавчим документам з нього не здійснюється. Суд вважає, що відповідач [PERSON] повинен сплачувати аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі ? частини усіх видів його заробітку до повноліття доньки, але не менше 30% прожиткового мінімуму щомісяця. За таких обставин суд вважає позовні вимоги позивача доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved