Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому після остаточного уточнення позовних вимог просила визнавши за нею право власності на ? частину у спільному майні подружжя - будинку [ADDRESS], разом з господарськими будівлями, спорудами та земельною ділянкою на якій розташований будинок, будинку [ADDRESS], разом з земельною ділянкою та господарськими спорудами; кран «ЗИЛ 133 ГЯ» державний номер [NUMBER]. Позивачка у судовому засіданні уточнений позов підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним у позові. Представники позивачки у судовому засіданні позов та пояснення позивачки підтримали. Відповідач в судовому засіданні остаточні позовні вимоги не визнав, усно та письмово пояснив, що будинок [ADDRESS] а також земельні ділянки, на яких розташовані будинок та інші споруди, належать його тітці [PERSON]. Договори-купівлі продажу будинку і землі є фіктивними, оскільки були укладені без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Про це було відомо позивачу, яка при посвідченні цього договору нотаріусом. подала заяву, що вона до цього договору ніякого відношення не має. Автокран був придбаний [PERSON] для виробничих потреб, але оскільки його придбання не було оформлено за договором, а він йому був переданий на підставі виданої йому довіреності, то не міг зареєструвати його на себе. У зв'язку з цим кран був зареєстрований на відповідача. Після придбання будинку [ADDRESS], він був повністю перебудований і на його перебудову особисто йому в борг дала гроші [PERSON], які до теперішнього часу не повернув. Представники відповідача у судовому засіданні позов не визнав та надав пояснення аналогічні викладеним в заперечені на позовну заяву. У судовому засіданні дослідженні докази: копія свідоцтва про народження; копія свідоцтва про шлюб; відповідь на запит від 23.08.13 р. № 290; копія Витягу з Державного реєстру правочинів; копія договору купівлі - продажу житлового будинку від 23.08.2007 р.; копія договору купівлі-продажу житлового будинку від 05.04.2013 р., копія Витягу з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності; копія договору купівлі-продажу земельної ділянки від 23.09.2011 р.; копія договору купівлі-продажу земельної ділянки від 05.04.2013 р.; копія рішення суду; письмові заперечення. Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.ст.60, 69-71 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. У судовому засіданні встановлено, що позивачка перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 12.12.2006 р. по 09.01.2014 р. (а.с.6, 24). Під час шлюбу сторонами у спільну власність подружжя були придбані - на підставі договору купівлі-продажу від 23 серпня 2007 р. жилий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS]; автомобіль «ЗИЛ 133 ГЯ» держаний номер [NUMBER], зареєстрований на ім'я відповідача 28.09.2007 р.. Оскільки вказане майно було придбане сторонами під час шлюбу, позивачка має право власності на ? його частку, і позов в цій частині підлягає задоволенню. Суд не приймає посилання відповідача на перебудову будинку, бо це не вливає на виникнення у позивачки права власності на будинок з моменту укладення договору у 2007 р. Також не може бути підставою для відмови у задоволенні позову нібито придбання автомобілю [PERSON], бо суду не надано доказів поважності причин, які майже 7 років заважали вказаній особі переоформити реєстрацію автомобілю на себе. Разом з тим, суд відмовляє у задоволенні позову про визнання за позивачкою права власності на ? частину будинку [ADDRESS], земельних ділянок за цією адресою та земельної ділянки під будинком [ADDRESS]. Так, з договорів купівлі-продажу будинку та земельних ділянок за адресою [ADDRESS] (а.с.11-14) вбачається, що позивачкою подавалися нотаріально посвідчені заяви про придбання цієї нерухомості за особисті грошові кошти відповідача, тобто це майно не є спільною власністю сторін у справі. Також позивачкою не надано доказів придбання сторонами у справі земельної ділянки по [ADDRESS], як відсутня інформація про продаж земельної ділянки і в договорі купівлі-продажу будинку (а.с.10). Відповідно до ст.88 ЦПК України на користь позивачки стягуються з відповідача судові витрати в розмірі 243,6 грн. пропорційно задоволеним позовним вимогам. На підставі викладеного,

Outcome: partial