Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом в якому просила: припинити право власності [PERSON] на 12/100 частин в житловому будинку літ. «А» по [ADDRESS]; визнати за нею, [PERSON], право власності на 12/100 частин в житловому будинку літ. «А» по [ADDRESS]; виплатити [PERSON] грошову компенсацію відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи за дійсною вартістю частки на час розгляду справи; стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позову посилалася на те, що відповідно до ухвали Комсомольського районного суду м. Херсона від 10.12.1996 року їй на праві приватної власності належить 49/100 частин домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS], з надвірними господарськими спорудами. Крім неї, власником 12/100 частин вказаного будинку є [PERSON] Інші 39/100 частин домоволодіння належать [PERSON] Домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 408,0 кв.м. В цілому домоволодіння складається з житлового будинку зазначеному на плані під літ. «А» та господарських прибудов і споруд: літня кухня-котельня, прибудова позначена в плані літ. «Б», туалет дерев'яний, позначений на плані літ «В», сарай дерев'яний під літ. «Г», гараж літ. «Д», огорожа № 1, 2, 3. У 2012 році до Комсомольського районного суду звернувся [PERSON] з позовом до неї про усунення перешкод у користуванні власністю. Вона, в свою чергу, звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про припинення права власності на частку у спільному майні. 30.04.2013 року рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона позовні вимоги [PERSON] було задоволено. Ухвалено: [PERSON] усунути перешкоди у користуванні належними йому 12/100 частинами житлового будинку [ADDRESS], а саме: житловими приміщеннями 1-8 площею 12,6 кв.м., приміщеннями загального користування 1-4 сінями площею 6,9 кв.м., 1-5 столовою площею 7,5 кв.м., 1-6 ванною площею 3,2 кв.м., 1-7 кухню площею 7 кв.м., 1-9 туалетом площею 1,3 кв.м., шляхом зобов'язання [PERSON] не чинити перешкоди в доступі до названих приміщень. Ухвалено рішення про вселення [PERSON] до належної йому на праві власності частини домоволодіння, а саме житлової кімнати 1-8 площею 12,6 кв.м. [PERSON] у задоволені її зустрічного позову відмовлено. Відмовляючи в позовних вимогах суд першої та апеляційної інстанції виходив з того, що на час розгляду справи у [PERSON] іншого житла не було, тому припинення права власності на частку у домоволодіння означало б суттєве порушення прав [PERSON] Однак, відповідно до свідоцтва на право на спадщину за законом, виданого 12 липня 2014 року Третьою Херсонською державною нотаріальною конторою [PERSON] є власником двокімнатної квартири [ADDRESS]. Право власності зареєстровано 12.07.2014 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, просили його задовольнити. Пояснили, що відповідача за рішенням суду вселили до кімнати, що розташована у їх спільному будинку, проте він там не проживає, оскільки має двокімнатну квартиру у власності. Крім того, належна відповідачу кімната не придатна до проживання, оскільки знаходиться в аварійному стані. Між сторонами склалися не приязні відносини, виникають суперечки та сварки. Також сумісному проживанню перешкоджає той факт, що [PERSON] багато років провів у місцях позбавлення волі, має захворювання - туберкульоз, а разом з позивачкою проживають її донька та онучка, за здоров'я яких вона хвилюється. Позивачу виділена у користування лише одна кімната, а всі інші приміщення фактично залишені у спільному користуванні, оскільки окремого виходу та комунікацій кімната відповідача не має. Таким чином, щоб зайти чи вийти з неї відповідачу необхідно проходити через будинок, в тому числі і через кімнати інших його мешканців, а він є сторонньою і хворою людиною. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні. Пояснили, що з моменту оформлення спадщини на спірне домоволодіння [PERSON] постійно перешкоджала йому у користуванні його часткою, що змусило його звернутися до суду. [PERSON] також звернулася до суду із зустрічним позовом до нього про припинення права власності на частку у спільному майні. За результатами розгляду зазначених позовів 30.04.2013 року Комсомольським районним судом м. Херсона його позовні вимоги задоволено повністю, а в задоволені зустрічного позову відмовлено. Ухвалою апеляційного суду вказане рішення залишено без змін. Однак, не зважаючи на постановлені на його користь рішення судів, [PERSON] продовжувала чинити перешкоди у користуванні його часткою будинку, провокувала сварки, не пускала навіть на подвір'я, не кажучи вже про сам будинок. Для примусового виконання зазначеного рішення він звернувся до ВДВС Комсомольського РУЮ. 20.10.2014 року актом державного виконавця було проведено його вселення до спірного будинку та зобов'язано [PERSON] не чинити перешкоди у користуванні його кімнатою та спільними приміщеннями. Однак, навіть після примусового вселення [PERSON] та її донька не дають йому змоги потрапити до житла, провести ремонтні роботи. Крім того, в ході проведення виконавчих дій було встановлено, що виділена йому кімната приведена у незадовільний стан: відсутні шпалери, пошкоджено кришу, прорита канава вздовж всієї кімнати. В своєму позову [PERSON] посилається на те, що крім спірної частини будинку йому належить окрема квартира, розташована за адресою: м. Херсон. [ADDRESS]. Однак, при цьому необхідно врахувати, що фактично в дану квартиру він вселився на початку листопада 2014 року. До нього там більше 8 років проживали колишня дружина та донька його брата, які накопичили борги за комунальні послуги на суму 41 184,1 грн. На даний момент електро- та газопостачання у квартирі відключено, на квартиру накладено арешт. Крім того, він хворіє на туберкульоз легенів - хворобу, яка передається повітряно-крапельним шляхом, що дозволяє їй швидко поширюватися. З урахуванням цього вони з братом домовилися про те, що він буде проживати у квартирі, а брат зробить ремонт і оселиться у спірному будинку. Вказана квартира оформлена на його ім'я лише формально і з тієї причини, що його рідний брат має значні кредитні зобов'язання, що могло б потягнути за собою задоволення вимог кредиторів за рахунок продажу вказаної квартири. Саме тому при оформленні спадщини його брат написав заяву про відмову від неї на його користь. У зв'язку із вказаними обставинами квартиру не можна розцінювати як «інше житло» в контексті позовних вимог [PERSON] Третя особа в судовому засіданні вважала позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Пояснила, що кімната відповідача у жахливому стані та є не придатною для проживання. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, третьої особи, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Згідно правової позиції, що викладена у Постанові Верхового Суду України від 02.07.2014 року у справі № 6-68цс14 - відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України, право власності співвласника на частку у спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною під час вирішення спору про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Судом встановлено, що [PERSON] є власницею 49/100 домоволодіння [ADDRESS] що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Ухвалою Комсомольського районного суду м. Херсона від 10.12.1996 року за нею визнано право власності на домоволодіння [ADDRESS] та виділено у житловому будинку літ. «А» приміщення 1-2 (жиле) площею 12,1 кв.м., 1-3 (житлове), площею 14,4 кв.м., 1-1 (житлове) площею 25,1 кв.м., 1-4 (сені) площею 6,9 кв.м., 1-5 (їдальня) площею 7,5 кв.м., 1-6 (ванна) площею 3,2 кв.м., 1-7 (кухня) площею 7,0 кв.м., 1-9 (туалет) площею 1,3 кв.м., гараж літ. «Д». [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27.07.2012 року є власником 12/100 частин житлового будинку [ADDRESS] з відповідною частиною господарських та побутових споруд. Його право власності на нерухомість зареєстровано у встановленому законом порядку, про що свідчить витяг № 351014145 від 08.08.2012 року. Належні відповідачу 12/100 частин будинку становлять виділену йому кімнату 1-8 площею 12,6 кв.м., що підтверджується ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 12.06.2013 року. Крім того, відповідно до свідоцтва про право власності за законом від 12.07.2014 року відповідач [PERSON] також є власником двокімнатної квартири [ADDRESS] Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №13 від 13.03.2015 року ринкова вартість 12/100 частин домоволодіння [ADDRESS], що складається з приміщення «1-8» площею 12,6 кв.м., яке знаходиться у старому (не придатному для проживання) технічному стані станом на березень 2015 року може складати 18257 гривень. Вартість вказаної частки була внесена позивачкою на депозитний рахунок суду, що підтверджується квитанцією №5_32 від 25.03.2015 року в матеріалах справи. Як вбачається з долучених до матеріалів справи постанов про відмову в порушенні кримінальної справи від 21.08.2012 року та 20.08.2012 року, між сторонами по справі склалися не приязні стосунки, що призводить до сварок та звернення до органів внутрішніх справ позивачкою. Таким чином, спільне володіння і користування спільним будинком є неможливим, оскільки його співвласники є сторонніми людьми, між ними склалися не приязні стосунки, а відповідач хворіє на туберкульоз легенів, тобто хворобу, яка передається повітряно-крапельним шляхом, що дозволяє їй швидко поширюватися. Суд також враховує, що припинення права власності відповідача на належну йому частину будинку не завдасть істотної шкоди його інтересам, оскільки з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] забезпечений іншим житлом в якому він і мешкає, а спірна кімната знаходиться у не придатному для проживання стані, що підтверджується висновком експертизи № 13 від 13.03.2015 року. Заперечення відповідача, що між ним та братом є домовленість за якою він має відступити брату спірну кімнату для проживання, так як останній відмовився на його користь від спадщини задля уникнення стягнення по боргам, суд не бере до уваги, оскільки доказів такої домовленості суду не надано, а згідно долученої до матеріалів справи копії спадкової справи №297/2012 брат відповідача добровільно відмовився від спадщини та у заяві до нотаріальної контори від 15.04.2014 року заявив, що не претендує і не буде заявляти свої права на спадкове майно. Також суд вважає безпідставними заперечення представника відповідача, що вказана справа не підлягає розгляду, оскільки судом вже виносилося рішення по спору між тими самими сторонами з тих самих підстав. Так, відповідно до рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 30.04.2013 року та ухвали апеляційного суду від 12.06.2013 року підставою для відмови у позові [PERSON] до [PERSON] про припинення права власності, стала та обставина, що відповідач не мав іншого житла, у звязку із чим припинення права власності означало б суттєве порушення його прав. На даний час вказані обставини змінилися, оскільки відповідач набув права власності на двокімнатну квартиру, тобто забезпечений житлом. Судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 243,60 грн. за подачу позову та 121,80 грн. за подання заяви про його забезпечення, а також за проведення судової експертизи в розмірі 2560 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки на підставі ст. 88 ЦПК, України. На підставі викладеного,

Outcome: approved