Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

позивачка звернулась до суду з позовом про визнання недійсними наказів,поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу , посилаючись на те, що з червня 2010р.вона працювала на посаді завідувача 4 відділенням КЗ»ЛОКПЛ», наказом від 25.03.2013р. її звільнено з посади за систематичне порушення без поважних причин покладених на неї обов»язків, за ст.40п.3 КЗпП України.Вважає дане звільнення незаконним, оскільки, наказ №136 від 07.03.13р.про оголошення їй догани, винесений з порушенням строків визначених ст.148 КЗпП України на підставі перевірки анонімного звернення, на момент його винесення вона перебувала на листку непрацездатності. Наказ №135 від 7.03.13р.»Про примусову госпіталізацію [PERSON]»,яким встановлено порушення нею пп.3.2,4.1,4.2,4.5 наказу КЗ ЛОКПЛ від 14.01.2009р.№26 та поставлено питання про притягнення її до дисциплінарної відповідальності, винесений з порушенням строків накладення дисциплінарного стягнення.При винесенні наказу №96 від19.02.13р. про оголошення догани, у неї не відбирались письмові пояснення, крім того, всі пункти припису інженера охорони праці нею були виконані, про що дано письмову відповідь.Її звільнено з роботи внаслідок упередженого ставлення адміністрації КЗ , просить поновити її на роботі, стягнути заробіток за час вимушеного прогулу . 22.05.13р. позивачка подала заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої просить визнати недійсними накази №166 від 25.03.13р. , №96к від 14.02.13р.,№136 від 07.03.13р., поновити її на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу . 02.12.2013р.позивачка збільшила позовні вимоги та просить визнати недійсними накази №166 від 25.03.13р.,№96к від 14.92.13р.,№136 від 07.03.13р.,поновити її на роботі,стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 36518,8грн.та 18000грн.моральної шкоди,яка їй заподіяна внаслідок публічного розгляду анонімного звернення,чим було принижено її честь та професійну гідність.Перенесені нервові стреси призвели до погіршення її стану здоров»я.У зв»язку з позбавленням її гарантованого Конституцією України права на працю вона не могла оздоровитись,пройти курси підвищення кваліфікації та удосконалити свої знання. 29.01.14р.та 07.02.14р.позивачка збільшила позовні вимоги та просить визнати недійсними накази №166 від 25.03.13р.,№96 від 14.92.13р.,№135 від 07.03.2013р., №136 від 07.03.13р.,поновити її на роботі,стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25.03.13р.до дня поновлення на роботі та моральну шкоду в сумі 50% від відшкодування за час вимушеного прогулу. У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, дали аналогічні пояснення, доповнивши, що позивачка зверталась у КТС з приводу оскарження наказів№96 та №136, однак у їх скасуванні відмовлено.Крім того,вказали,що хвора [PERSON]підставно перебувала на лікуванні у 4 відділенні ЛОКПЛ, відповідно до ст.16 Закону України»Про психіатричну допомогу», оскільки, [PERSON]було забезпечено29.12.12р. комісійний огляд хворої,30.12.12р.черговими лікарями приймального покою заяву про примусову госпіталізацію скеровано у Франківський районний суд м.Львова.Ухвала суду про залишення заяви без руху до її відома не доведена. Просять позов задоволити. Представник відповідача проти позову заперечив та пояснив, що відповідачка звільнена відповідно до вимог закону за систематичне невиконання без поважних причин своїх трудових обов»язків,що знайшло своє відображення у наказах про оголошення догани та в довідці комісії про результати перевірки.Просить в позові відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що позивачка працювала в КЗ»ЛОКПЛ» з червня 2010р.на посаді завідувача 4 відділенням. Наказом №96 від 19.02.2013р.за порушення вимог ст.18 Закону України»Про охорону праці» та Типового положення про проведення навчання та перевірки знань з охорони праці, що привело до порушення вимог посадової інструкції для завідувача 4 відділенням, пп.1.2, 2.24, 2.25, 5.1 розділу 4 п.4.2 абз.2-несистематичне проведення періодичних інструктажів з питань охорони праці і пожежної безпеки- Градюк Я.В.оголошено догану. Як вбачається з наказу №135 від 07.03.13р., в ході службового розслідування встановлено, що завідувач 4 відділенням [PERSON] не забезпечила 02.01.13р.повторного психіатричного огляду хворої [PERSON]комісією лікарів психіатрів для вирішення питання доцільності подальшого лікування у 4-му відділенні в примусовому порядку та не надіслала необхідні документи у Франківський районний суд м.Львова, не виконавши п.п.3.2, 4.1, 4.2, 4.5 наказу КЗ ЛОКПЛ від 14.01.09р. №26 «Про організаційні заходи щодо надання психіатричної допомоги у примусовому порядку» та вимог ст.16 Закону України»Про психіатричну допомогу». Однак, у зв»язку з перебуванням [PERSON] на листку непрацездатності, питання про притягнення її до дисциплінарної відповідальності, вирішено розглянути після її виходу на роботу. Наказом №136 від 7.03.13р.за неодноразові порушення трудової дисципліни, численні порушення морально-етичних принципів та норм,які призвели до порушення психологічного клімату та виробничих відносин у колективі 4 відділення, виявлені під час роботи комісії,створеної розпорядженням головного лікаря №74 від 11.02.13р., [PERSON]оголошено догану. Згідно наказу №166к від 25.03.2013р.[PERSON] звільнено з займаної посади відповідно до п.3 ст.40 КЗпП України, з 25.03.2013р. за систематичне порушення без поважних причин обов»язків, покладених на неї трудовим договором, враховуючи, що раніше до неї застосовувались заходи дисциплінарного стягнення, а саме- за порушення вимог ст.18 Закону України»Про охорону праці» та Типового положення про проведення навчання та перевірки знань з охорони праці, що привело до порушення вимог посадової інструкції для завідувача 4 відділенням, пп.1.2, 2.24, 2.25, 5.1 розділу 4 п.4.2 абз.2-несистематичне проведення періодичних інструктажів з питань охорони праці і пожежної безпеки- [PERSON]оголошено догану.Комісія, створена розпорядженням головного лікаря №74 від 11.02.13р. виявила ряд порушень, які викладені в довідці від 4.03.13р. та на підставі якої наказом №136 від 7.03.13р.[PERSON]оголошено догану.Комісією, створеною розпорядженням головного лікаря №83 від 15.03.13р. виявлено порушення в діях [PERSON] при госпіталізації та лікуванні хворої [PERSON],що призвело до перебування [PERSON] у 4 відділенні без її усвідомленої згоди та рішення суду. Пунктом 3 ст.40 КЗпП України передбачена можливість розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов»язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Згідно п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6.11.1992р.(з наступними змінами) « Про практику розгляду судами трудових спорів» суди, розглядаючи трудові спори, зобов»язані з»ясовувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п.п.3,4,7,8 ст.40 КЗпП України, чи додержані власником передбачені ст.147-1,148,149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок і попередня робота працівника. Як вбачається з п.23 постанови, за передбаченими п.3 ст.40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов»язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Посилання позивачки про те, що при застосуванні до неї дисциплінарного стягнення згідно наказу №96 від 19.02.13р. відповідачем порушено положення ст.149 КЗпП України, а саме -не запропоновано позивачці перед вирішенням питання про притягнення її до дисциплінарної відповідальності надати пояснення, не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні. Так, з акту від 13.02.13р. вбачається, що 13.02.13р.[PERSON]запрошувалась у відділ кадрів для дачі пояснень до кінця робочого дня на припис інженера з охорони праці, однак надала такі пояснення 19.02.13р. Безпідставними є також посилання [PERSON]щодо притягнення її до дисциплінарної відповідальності за невиконання наказу ГУОЗ ЛОДА №768 від 03.09.11р.про виведення коефіцієнту безпеки праці,що не входить до її компетенції,а має виконуватись спеціалістом охорони праці, оскільки, зі змісту наказу №96 від 19.02.13р.вбачається,що догана оголошена [PERSON]за порушення вимог ст.18 Закону України»Про охорону праці» та Типового положення про проведення навчання та перевірки знань з охорони праці, що привело до порушення вимог посадової інструкції для завідувача 4 відділенням, пп.1.2, 2.24, 2.25, 5.1 розділу 4 п.4.2 абз.2-несистематичне проведення періодичних інструктажів з питань охорони праці і пожежної безпеки. Згідно п.2.24 Посадової інструкції завідувача психіатричного відділення №4,затвердженої головним лікарем КЗ ЛОКПЛ 01.01.11р.,зав відділенням зобов»язаний особисто проводити інструктаж з ОП на робочому місці, згідно п.2.25 з метою запобігання нещасних випадків у відділенні не допускати до роботи осіб,які не пройшли навчання та перевірку знань з питань охорони праці,пожежної безпеки,інструктажів на робочому місці, періодичних медоглядів. Пунктом 4.2 Інструкції передбачено, що керівник структурного підрозділу несе відповідальність на підставі Закону України»Про охорону праці» за несистематичне проведення періодичних інструктажів з питань охорони праці і пожежної безпеки. Факт наявності порушень, вказаних у приписі,визнавався самою позивачкою, що вбачається з її пояснень від 19.02.13р. За наведених обставин відсутні підстави для визнання зазначеного наказу недійсним. Як встановлено судом,[PERSON]перебувала на листку непрацездатності з 05.03.13р.по 15.03.13р. Накази №135 від7.03.13р. «Про примусову госпіталізацію [PERSON]»та №136 про оголошення [PERSON]догани від 07.03.13р.винесені в період перебування позивачки на листку непрацездатності . Однак, посилання на вказане як на підставу їх недійсності не береться судом до уваги, оскільки, нормами Кодексу Законів про працю України прямо не передбачена заборона притягнення працівників до дисциплінарної відповідальності в період тимчасової непрацездатності. Як вбачається з довідки комісійного розгляду звернень працівників 4-го відділення ЛОКПЛ від 04.03.13р.,комісія в результаті розгляду звернень виявила,що- 1)в медкарті хворого [PERSON]відсутні щоденники,що є грубим порушенням наказу по КЗ ЛОКПЛ №33 від 29.06.12р.»Про впровадження форм первинної облікової документації в КЗ ЛОКПЛ»,чим [PERSON]не виконано пп.2.22 та 4.3 Посадової інструкції завідувача відділенням. 2)[PERSON]надала недостовірну інформацію головному лікарю про виконання планів занять за 2012р.за темами:»Профілактика зловживань в роботі з працівниками відділення та недопущення в подальшому проявів корупції»,»Дотримання конфіденційності інформації про пацієнта»,»Питання етики та деонтології»,чим порушила п.п.2.11,2.13,4.3 Посадової інструкції,що свідчить про невиконання нею своїх посадових обов»язків щодо дотримання трудової дисципліни. 3)Аналізи звернень [PERSON] та її матері [PERSON]свідчать про порушення [PERSON]п.1.2.Посадової інструкції в частині забезпечення ефективного управління відділенням та неналежний захист прав осіб при наданні їм медичної допомоги у відділенні. 4)[PERSON]систематично порушувала етичні та моральні норми у стосунках з працівниками відділення,що призвело до створення такого психологічного клімату у колективі,який унеможливив виконання функціональних обов»язків персоналом. Зазначений наказ винесено з порушенням вимог ст.149 КЗпП України щодо відібрання пояснення у позивачки . При цьому суд не бере до уваги посилання представника відповідача про те,що пояснення позивачкою по зверненнях працівників в ході перевірки не надано, про що зазначено у самій довідці,оскільки,відповідно до ст..149 КЗпП України,відповідач мав надати можливість позивачці дати пояснення з приводу фактів, виявлених комісією та зазначених у довідці від 4.03.13р.висновків , при обранні щодо неї виду стягнення. Виходячи із вказаного даний наказ є недійсним,оскільки, винесений з порушенням встановленого законом порядку,а тому в цій частині позовні вимоги слід задоволити. Наказом №166 від 25.3.2013р.[PERSON]звільнено з роботи за систематичне невиконання без поважних причин трудових обов»язків. У даному наказі є посилання на оголошення позивачі 2х доган-за несистематичне проведення інструктажів з питань охорони праці і пожежної безпеки та неодноразові порушення трудової дисципліни,що викладені в довідці від 4.03.13р. Крім того,як вбачається з наказу №166,дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення було застосоване до позивачки за проступок ,який був виявлений комісією,створеною розпорядженням №83 від 15.03.13р.щодо госпіталізації до психіатричного закладу в примусовому порядку [PERSON],що призвело до перебування останньої в 4 відділенні КЗ»ЛОКПЛ» без її усвідомленої згоди та рішення суду. Як встановлено судом, 10.01.13р. на адресу КЗ ЛОКПЛ надійшла ухвала Франківського районного суду м.Львова від 4.01.13р. про залишення без руху заяви КЗ ЛОКПЛ про госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку [PERSON],на якій є резолюція головного лікаря на ім»я [PERSON]підготувати належне повторне подання та отримати письмові пояснення про зазначені в ухвалі недоліки. Розпорядженням головного лікаря КЗ ЛОКПЛ від 13.02.13р.№83 та наказом №109 від 25.02.13р.була створена комісія з метою належного розгляду документації щодо примусової госпіталізації [PERSON] З довідки про результати комісійного розгляду факту госпіталізації в КЗ ЛОКПЛ в порядку примусової госпіталізації [PERSON] від 01.03.13р. вбачається,що 11.01.13р. [PERSON]та лікуючий лікар [PERSON]були ознайомлені з ухвалою суду,однак пояснення надані [PERSON]лише 28.02.13р.,що стверджується і пояснюючою [PERSON]на ім»я голови комісії Гречухи Л.Р.від 28.02.13р,в якій позивачка вказує,що приблизно 11.01.13р.вона була ознайомлена з ухвалою суду від 4.01.13р. Зазначеним спростовано пояснення позивачки в судовому засіданні про те, що їй не було відомо про ухвалу суду про залишення без руху заяви про примусову госпіталізацію [PERSON] ,а тому остання перебувала у психіатричній лікарні відповідно до вимог ст..16 Закону України»Про психіатричну допомогу». За результатами службового розслідування комісія прийшла до висновку,що завідуючою 4 відділенням [PERSON]не виконані п.п.3.2,4.1,4.2,4.5 наказу КЗ ЛОКПЛ від 14.01.09р.№ 26 «Про організаційні заходи щодо надання психіатричної допомоги у примусовому порядку» та ст.16 Закону України»Про психіатричну допомогу» ,а саме- в робочий день 29.12.12р.[PERSON],яка поступила в порядку примусової госпіталізації не була оглянута комісією лікарів-психіатрів для вирішення питання доцільності перебування у психіатричному закладі в примусовому порядку,а висновок лікарської комісії 4 відділення від 29.12.12р.стосувався лише уточнення її діагнозу; -у перший робочий день після святкових днів(2.01.13р) пацієнтка не була повторно оглянута комісією лікарів-психіатрів 4 відділення з приводу підтвердження доцільності її перебування у психіатричному закладі в примусовому порядку без усвідомленої згоди; -лікар [PERSON]продовжувала лікування без висновку комісії лікарів-психіатрів 4 відділення про доцільність її перебування у психіатричному закладі в примусовому порядку без усвідомленої згоди; -у зв»язку з тим,що [PERSON]не було проведено комісійного огляду 2.01.13р.та не надіслані повторно документи у Франківський районний суд м.Львова,заява КЗ ЛОКПЛ щодо примусової госпіталізації [PERSON]залишена без розгляду,а [PERSON]до моменту підписання нею усвідомленої згоди 12.01.13р.перебувала на лікуванні у психіатричному стаціонарі без усвідомленої згоди та рішення суду. Зазначене не спростовано в судовому засіданні. Окрім цього, ст.16 Закону України»Про психіатричну допомогу» передбачено, що особа,яку було госпіталізовано до психіатричного закладу за рішенням лікаря-психіатра на підставах,передбачених ст..14 Закону,підлягає обов»язковому протягом 24год з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів для прийняття рішення про доцільність госпіталізації .У випадках доцільності госпіталізації,представник психіатричного закладу протягом 24год.направляє до суду заяву про госпіталізацію особи в примусовому порядку. Із ст..22 Закону вбачається,що така заява розглядається судом протягом 24год. з дня її надходження, зазначене вбачається також із ст.281 ЦПК УКраїни, якою визначено скорочені строки розгляду заяв про примусову госпіталізацію осіб до психіатричного закладу. За таких обставин, перебування [PERSON] у 4 відділенні КЗ ЛОКПЛ без усвідомленої згоди та рішення суду протягом 14 днів є грубим порушенням її прав. Безпідставним є твердження позивачки про порушення строку накладення дисциплінарного стягнення, з посиланням на те,що між виявленим проступком і видачею наказу минуло більше місяця. Відповідно до ст..148 КЗпП України,дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку,але не пізніше 1 місяця з дня його виявлення,не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв»язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. При цьому законодавством встановлено,що днем виявлення проступку є день,коли про нього дізналась посадова особа,яка має право на застосування дисциплінарного стягнення.Тобто перебіг вказаного строку розпочинається,коли проступок виявлено посадовою особою,до обов»язків якої входить контроль за додержанням трудової дисципліни. У судовому засіданні встановлено, що 10.01.13р.,після отримання ухвали Франківського районного суду м.Львова,головний лікар дізнався лише про факт залишення заяви про примусову госпіталізацію [PERSON]без руху, а про вчинення проступку саме позивачкою йому стало відомо після проведення комісійної перевірки даного факту, тобто після 01.03.13р. Враховуючи викладене відсутні підстави для скасування наказів №135від 07.03.13р. та №166 від 25.03.13р. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідачем були дотримані правила та порядок застосування дисциплінарних стягнень,передбачені ст..147-1,148,149 КЗпП України,позивачка звільнена з роботи у відповідності до вимог п.3 ст.40 КЗпП України, а тому заявлені позовні вимоги щодо визнання наказів №96, №135 та № 166 недійсними , поновлення на роботі , стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди безпідставні та до задоволення не підлягають .

Outcome: dismissed