Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом мотивуючи тим, що 06.08.2015 року помер її батько [PERSON], у звязку з чим відкрилася спадщина на належне йому майно, яку вона прийняла, подавши заяву до нотаріальної контори. До складу спадкового майна ввійшли чотири земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право власності на які за спадкодавцем було посвідчено відповідними державними актами, оригінали яких були втрачені спадкодавцем за життя. Також, в копії цих документів була допущена помилка в прізвищі батька записано «Топчієв», тоді як у свідоцтві про смерть «Топчійов», в актовому записі про шлюб її дошлюбне прізвище записано «Топчиєва». При вказаних обставин вона не може отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі, у звязку з чим просила встановити факт родинних відносин з батьком, факт належності йому вказаних державних актів на право власності на землю, та визнати за нею право власності на це нерухоме майно. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] заявлені вимоги підтримала і в своїх поясненнях підтвердила обставини викладені в позовній заяві. В подальшому просила справу розглянути без її участі, надавши до суду письмову заяву. Представник відповідача в задоволенні позову не заперечував, просив справу розглянути без його участі, про що повідомив суд листом. Свідки [PERSON] та [PERSON], кожний окремо, підтвердили , що [PERSON] є батьком позивачка, знали його тривалий час. Дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Зокрема, судом встановлено, що 06 серпня 2015 року помер батько позивачки [PERSON], у звязку з чим відкрилася спадщина на його майно, що підтверджується свідоцтвом про смерть останнього (а.с.8). До складу спадкового майна ввійшли земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею: 3,3167 га, кадастровий номер 5920980400:04:001:0698, державний акт на право приватної власності на землю серії Р3 №704868; 3,0258 га, кадастровий номер 5920980400:04:001:0260, державний акт на право приватної власності на землю серії Р2 №654720; 3,0265 га, кадастровий номер 5920980400:04:001:0259, державний акт на право приватної власності на землю серії Р2 №654719; та 2,0546 га, кадастровий номер 5920980400:04:001:0699, державний акт на право приватної власності на землю серії Р3 №704867, розташовані на території Олександрівської сільської ради Буринського району Сумської області, що підтверджується копіями Державних актів, витягами з Державного земельного кадастру, витягами з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, архівною довідкою (а.с.9-15,26-38). Спадщину прийняла його дочка [PERSON] відповідно до положень ч.1 ст.1269 ЦК України, являючись спадкоємцем першої черги за законом, оскільки подала заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори, а її сестра [PERSON]О, являючись спадкоємцем за заповітом відмовилася від прийняття спадщини, що вбачається з копії спадкової справи №238/2015, витягів з Державного реєстру актів цивільного стану про шлюб, свідоцтв про народження. Разом з тим, судом встановлено, що спадкодавцем за життя оригінали державних актів на право приватної власності на землю за невідомих обставин було втрачено, а дублікат отримати позивачка не спроможна, у звязку з внесенням змін до Законів України «Про державний земельний кадастр» та «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до яких з 01 січня 2013 року державні акти на право власності на земельні ділянки не видаються, однак документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою видані до набрання чинності цим Законом , є дійсними (п.10 ст.28-1 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державний земельний кадастр»). При цьому у вказаних державних актах було допущено помилку в написанні прізвища спадкодавця, записано «Топчієв», тоді як у свідоцтві про смерть, виданого на підставі паспорта останнього, його прізвище записано «Топчійов». Крім цього в актовому записі про шлюб дошлюбне прізвище позивачки записано «Топчієва», як і прізвище батька в цьому документі «Топчієв». Як вбачається з листа відділу Держгеокадастру у Буринському районі від 14.03.2016 року, направленого на звернення заявниці, виправити допущені помилки у вказаних правовстановлюючих документах, окрім як встановлення в судовому порядку відповідного факту заявником, вони не спроможні (а.с.25). Відповідно до п.п.1), 6) ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами, а також про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Таким чином, даючи оцінку наведеним вище доказам, суд вважає, що прізвище «Топчійов» та «Топчієв», в даному випадку, ідентичними, такими, що відповідають одній і тій же особі спадкодавця, а розбіжності у вказаних правовстановлюючих документах виникли через відхилення від орфографічних норм при міжмовному перетворенні. Крім цього, статтею 131 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. При цьому ч. 2 ст.373 цього Кодексу встановлено, що право на землю гарантується Конституцією. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує його право власності. В силу ч.1 ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність оригіналів вищевказаних правовстановлюючих документів також унеможливлює отримання позивачкою свідоцтва про право на спадщину, оскільки в силу п.4.15 Глави 10 Розділу ІІ Порядку про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінюсту України 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна, що вбачається також з нотаріального листа (а.с.19). Згідно ч.1 ст.126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформляється відповідно до Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Статтею 27 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень встановлено, що державна реєстрація прав проводиться, в тому числі, на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Частиною 3 статті 1296 ЦК України визначено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. З огляду на зміст зазначених норм матеріального права та їх аналізу, враховуючи, що позивачка прийняла спадщину після смерті свого батька, інших спадкоємців, які прийняли спадщину немає, суд приходить до висновку про обґрунтованість її вимог та необхідності задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved