Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-20 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви та до повноліття дитини, заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 25 000 грн. за період з 2016 по 2018 роки, та неустойки за несплату аліментів у розмірі 25 000 грн. за період з 2016 по 2018 роки. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 2010 року по травень 2015 року проживала з відповідачем у цивільному шлюбі, від якого вони мають малолітню дитину. У травні 2015 року шлюбні стосунки з відповідачем були припинені. При розірванні відносин, з метою мирного врегулювання питання щодо утримання сина, вини домовилися, що відповідач щомісяця буде виплачувати їй аліменти на утримання сина в сумі 1000 грн. Однак, за період з 2016 по 2018 роки, відповідач фактично сплатив аліменти лише у сумі 3000 грн., у зв'язку з чим, просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по аліментам за цей період та пеню за їх не сплату. Крім цього зазначила, що у зв'язку з погіршенням стану здоров'я дитини, необхідні додаткові кошти на його лікування, у зв'язку з чим, вона звернулася до суду з даним позовом. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених в позовній заяві, та просила їх задовольнити в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі, суду пояснив, що посилання відповідача на той факт, що у нього на утриманні є ще одна дитина не повинно братися до уваги, оскільки відповідач не надав доказів стягнення з нього аліментів на утримання зазначеної дитини за рішенням суду. Відповідач в судовому засіданні суду пояснив, що дійсно близько 4 років проживав з позивачкою в цивільному шлюбі, від якого вони мають малолітню дитину. Ніякої домовленості щодо сплати аліментів позивачці між ним не було, однак він по мірі можливості матеріально допомагав коштами на утримання дитини. Також зазначив, що не має постійного місця роботи, його доходи мають періодичний характер, крім цього, має на утриманні ще одну дитину, [PERSON], [INFO]. Зазначив, що має можливість сплачувати аліменти у сумі 1000 грн. на місяць, та в цій части позовні вимоги визнав, в іншій частині позовні вимоги не визнав, та просив відмовити у їх задоволенні. В подальшому надав суду заяву про розгляду справи у його відсутність, за участю його представника. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні підтримала пояснення відповідача, зазначила, що він згоден сплачувати аліменти у розмірі 1000 гривень на місяць. Суд, з'ясувавши думку учасників процесу. дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних обставин. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 08.08.2013 року, [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON], [INFO]. Згідно з копією довідки про склад сім'ї, виданої ЖБК «Жовтневий-163» 27.03.2018 року, малолітній [PERSON] проживає разом з позивачкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] Згідно зі ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Одним із способів утримання, відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України, є стягнення аліментів за рішенням суду. Відповідно до ч. 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи, що відповідач не має постійного місця роботи, та його доходи носять періодичний характер, має на утриманні ще одну дитину [PERSON], [INFO], суд, виходячи з принципу розумності та справедливості, вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання малолітньої сина в твердій грошовій сумі, в розмірі 1000 гривень щомісяця, починаючи з дня подачі позовної заяви та до повноліття дитини. Суд не бере до уваги посилання представника позивача на той факт, що відповідач не довів факту утримання іншої дитини, оскільки не надав доказів сплати аліментів на її утримання за рішенням суду, оскільки згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до їх повноліття, не зважаючи на наявність чи відсутність рішення суду про стягнення аліментів. Розглядаючи позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 25 000 грн. за період з 2016 по 2018 роки, та неустойки за несплату аліментів у розмірі 25 000 грн. за період з 2016 по 2018 роки, на підставі ч. 1 ст. 196 СК України, згідно усної домовленості про сплату аліментів, яку сторони уклали у 2015 році, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.3 ст.5 ЦК України якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. За положеннями статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України). Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Так, відповідач заперечував наявність усної домовленості з позивачкою про сплату аліментів у період з 2016 по 2018 роки, та позивачем не надано суду будь-яких доказів на підтвердження цих обставин, у зв'язку з чим, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позовних вимог у цій частині. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на корить держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 352,40 гривень.

Outcome: partial