Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачки грошові кошти, мотивуючи тим, що відповідачка 18.03.2020 р., яка була зареєстрована за адресою [ADDRESS] , отримала від позивачки [PERSON] гроші в іноземній валюту 1000 доларів США як аванс на придбання квартири визначений попереднім договором. У вищезазначеній розписці відповідач підтверджує, що по домовленості з покупцем [PERSON] , вона продає свою квартиру по [ADDRESS] за 14 000 доларів США від обумовленої загальної суми. Решту суми покупець зобов`язалася виплатити після нотаріально завіреного договору купівлі - продажу. В свою чергу в розписці наданій відповідачу, позивачка зазначила, що купляє в неї квартиру по [ADDRESS] за обумовлену суму в розмірі 14 000 доларів США, і станом на надання розписки виплачує продавцю 1000 доларів США від обумовленої суми. Однак через непердбачувані обставини, а саме введення в Україні з березня 2020 р. карантинних обмежень позивачка втратила можливість сплатити всі кошти за квартиру, про що повідомила відповідачку і порекомендувала відповідачці продати квартиру іншій особі. Коли позивачці стало відомо, що відповідачка продала квартиру іншій особі, і виручила за неї іншу суму, ніж на яку розраховувала і яка була узгоджена між сторонами, позивачка попросила відповідачку повернути отримані від неї кошти в сумі 1000 доларів США, як аванс за квартиру, однак відповідачка відмовляється, а тому позивачка вимушена звернутися до суду із даним позовом. Позивачка та її представник позов підтримали з підстав викладених у позові. Відповідачка позов не визнала, зазначила, що гроші були передані, однак представник позивачки відмовився купувати квартиру. Відповідачкою було знято квартиру з продажу. Вказана сума була їй передана як частина оплати за квартиру. Суд аналізуючи обставини та докази встановлені під час судового розгляду, вважає, що позов слід задовольнити, суд прийшов до такого висновку з наступних підстав: -З розписки від 18.03.2020 р., слідує, що [PERSON] по домовленості з [PERSON] купляє квартиру за адресою [ADDRESS] за обумовленою сумою 14 000 доларів, станом на 18.03.2020 р. виплатила 1000 доларів від зумовленої суми. Решта загальної суми зобов`язувалася виплатити продавцеві після нотаріально завіреного договору купівлі продажу; -З розписки від 18.03.2020 р. вбачається, що [PERSON] по домовленості з покупцем [PERSON] продає свою квартиру по [ADDRESS] за обумовлену суму 14 000 доларів, і станом на 18.03.2020 р. отримала 1000 доларів обумовленої загальної суми . Решту суми покупець зобов`язалася виплатити їй після нотаріально завіреного договору купівлі продажу. З свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] , вбачається що [PERSON] та [PERSON] 06.06.2020 р. зареєстрували шлюб. Після одруження « [PERSON] » присвоєно прізвище « [PERSON] » . При вирішенні спору судом було враховано положення ст. 627 ЦК України, яка передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як вбачається із ч. 1 ст. ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. За правилами ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Частиною 1 ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом. Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятись у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно із ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Статтею 220 ЦК України встановлено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно із ч. 1 ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Відповідно до ч. 2 ст. 570 ЦК України, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Основними ознаками завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, який він одночасно і забезпечує, а також він одночасно виступає і способом платежу, і способом забезпечення виконання сторонами взятих на себе зобов`язань. Як і інші способи забезпечення виконання зобов`язання завдаток вважається дійсним у разі дотримання письмової форми правочину (ст. 547 ЦК України) і може забезпечувати лише дійсне зобов`язання (ст. 548 ЦК України). Як було встановлено під час розгляду справи і не заперечується сторонами, між відповідачкою та позивачкою не було укладено попереднього договору купівлі-продажу квартири в установленому законом порядку та формі, як не було укладено й договору купівлі - продажу квартири. Зі змісту підписаних сторонами розписок слідує, що [PERSON] виплатила [PERSON] оспорювану суму коштів, як аванс за купівлю квартири. У той же час, на підставі наведених вище норм чинного законодавства та визначених на їх підставі характерних ознак завдатку суд приходить до висновку, що передані позивачами кошти у даному випадку є саме авансом, оскільки між сторонами не було укладено і нотаріально посвідчено договір купівлі-продажу квартири, тобто між сторонами не виникло зобов`язання, яке могло б бути забезпечене шляхом передачі завдатку. У зв`язку з цим суд не погоджується із твердженнями відповідачки про те, що передані позивачкою відповідачці кошти є завдатком, оскільки вони не підтверджені належними і допустимими доказами та не спростовують висновків суду. Тому, на підставі викладеного суд приходить до висновку про те, що позов позивачки до відповідачки про повернення суми авансу підлягає задоволенню у повному обсязі шляхом стягнення з відповідачки на користь позивачки 27 390 грн., що на день написання позовної заяви до суду відповідає 1000 доларів США, оскільки саме таку суму позивачка передала відповідачці в якості авансу. Відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» судовий збір у даній справі має бути стягнуто з відповідачки у сумі 840,80 грн. на користь позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved