Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

позивачка звернулася до суду з позовом, де просить: розірвати шлюб між нею та [PERSON], укладений 16 липня 2013 року, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Олександрії реєстраційної служби Олександрійського міськрайонного управління юстиції у Кіровоградській області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис № 202. Позивачем надано до суду заяву про збільшення позовних вимог, де вона просить стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Позов мотивує тим, що 16.07.2013 року вони зареєстрували шлюб. Від спільного шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Зазначає, що одруження з відповідачем виявилось невдалим, між ними виникали постійні непорозуміння, в січні 2014 року відповідач залишив їх сім'ю та повернувся жити до своїх батьків, а вона з дитиною в даний час проживає у своїх батьків, оскільки в них особистого житла немає. Відповідач не бажає працювати, категорично відмовляється утримувати дитину, а також її, поки вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до трьох років. Позивач на примирення з відповідачем не згодна. Спору щодо поділу спільного майна не мають. Сторони про день, час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивачка подала заяву про розгляд справи без її участі, де зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, строк на примирення просить не надавати. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, про причини неявки суд не повідомив, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, де вказав, що з позовними вимогами познайомився повністю, просить їх задовольнити, шлюб розірвати. За таких обставин, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Дані правовідносини регулюються ст., ст.110, 112 Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 16 липня 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.3). Від спільного життя мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с. 4), який після розірвання шлюбу буде проживати з позивачкою. В питанні щодо місця проживання дитини сторони визначились самі. Шлюбні відносини між подружжям фактично припинені з січня 2014 року, спільного господарства вони не ведуть, проживають окремо, спільним побутом та бюджетом не пов'язані. Причиною розірвання шлюбу є те, що відповідач не працює, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, а також її утримання, поки вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до трьох років. Спору щодо поділу майна сторони не мають. Відповідач подав заяву, де вказав, що з позовними вимогами познайомився повністю, просить їх задовольнити, шлюб розірвати. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, а тому суд вважає, що позовні вимоги щодо розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Позивачка просить не надавати їм строк на примирення, оскільки фактично їх сім'я перестала існувати. Суд також не вбачає підстав для застосування ст.111 СК України, так як сторони припинили сімейні стосунки, проживають окремо, заяв про надання їм строку на примирення не подали. Суд вважає, що при даних обставинах шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, суперечить інтересам позивачки. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню сплачені позивачем і документально підтвердженні судові витрати, що складаються з судового збору у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved