Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-22 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення моральної шкоди з відповідача, та її вимоги підтримав в судовому засіданні представник і мотивує тим, що [PERSON] з 19.10.1994 року до 04.10.2000 року та з 05.03.2003 року до 31.05.2004 року працювала на ПАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе», була звільнена за власним бажанням. Рівень виробничого шуму, пилу, важкості праці, де працював позивач, не відповідали вимогам державних санітарних норм. В результаті роботи в неналежних умовах [PERSON] отримала професійне захворювання. Захворювання професійне: Хронічний обструктивний бронхіт II ст. пилової етнології у фазі загострення. Емфізема легень І ст. Легенева недостатність II ст. Захворювання професійне. (Основний діагноз) Нейросенсорна туговухість III ст. Вегето-судинна дистонія по змішаному типу з антено-невротичним синдром. РОХП з 2-х стороннім плечево-лопатковим периартрозом (Супутній діагноз), що підтверджується актом розслідування хронічного професійного захворювання №115 від 19.11.2003р. Причиною професійного захворювання, згідно акту розслідування профзахворювання № 115 від 19.11.2003 р. є недосконалість технологій, не забезпечення засобами індивідуального захисту. Відповідно до акту огляду МСЕК від 05.11.2014 року ступінь втрати професійної працездатності становить 40% та встановлено 3 групу інвалідності безтерміново. Вплив шкідливих виробничих факторів спричинив [PERSON] моральну шкоду, порушилися нормальні життєві зв'язки, вона стала інвалідом 3-ї групи, має обмеження в життєдіяльності, звичках, бажаннях, все це вимагає додаткових зусиль по організації її життя і веде до нових переживань, тому позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь 40000 грн. моральної шкоди заподіяної внаслідок ушкодження здоров'ю. Представник ВАТ «Сумське НВО ім.. М.В. Фрунзе» в судовому засіданні з позовними вимогами [PERSON] не погодився, оскільки документи, на які посилається позивачка як на підставу заподіяння моральної шкоди, а саме - акт розслідування професійного захворювання є документами, що підтверджують виявлення професійного захворювання і встановлення у зв'язку з цим втрати працездатності і ніяким чином не можуть бути беззаперечним доказом заподіяння моральної шкоди. Вважає, що позивачка отримала професійне захворювання зі своєї вини та не довела заподіяння їй моральної шкоди, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди з ВАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе» підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] з 19.10.1994 року до 04.10.2000 року та з 05.03.2003 року до 31.05.2004 року працювала на ПАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе», була звільнена за власним бажанням, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 5-6). Актом розслідування професійного захворювання № 115 від 19.11.2003 року [PERSON] встановлено професійне захворювання у вигляді: Хронічний обструктивний бронхіт II ст. пилової етнології у фазі загострення. Емфізема легень І ст. Легенева недостатність II ст. Захворювання професійне. (Основний діагноз) Нейросенсорна туговухість III ст. Вегето-судинна дистонія по змішаному типу з антено-невротичним синдром. РОХП з 2-х стороннім плечево-лопатковим периартрозом (Супутній діагноз). (а.с. 7). Довідкою з акту огляду МСЕК від 17.10.2014 року [PERSON] встановлено 40 % ступінь втрати працездатності та встановлено 3 групу інвалідності безтерміново. (а.с. 8) Між сторонами виникли цивільно-трудові правовідносини, які регулюються КЗпП України. Відповідно до ч.2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтеєю 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові без посередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разу виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 р.) відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Не зважаючи на гарантоване державою право вільного вибору виду діяльності, передбачене ч.1 ст. 43 Конституції України та абз. 2 ст. 5-1 КЗпП України, роботодавець в силу ст. 43 Конституції України, ст.ст. 153, 157 КЗпП України та ст..ст. 6,13 Закону України «Про охорону праці» зобов'язаний створити працівнику придатні для роботи безпечні умови, які б відповідали санітарно-гігієнічним та нормам охорони праці. З урахуванням викладеного суд вважає необхідним, стягнути з ПАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе» на користь позивача моральну шкоду в розмірі 6000 грн., враховуючи те, що [PERSON] втратила працездатність у зв'язку з професійним захворюванням, яке виникло в результаті негативних виробничих факторів під час виконання нею трудових обов'язків, відповідач, як роботодавець не забезпечив безпечних умов праці, у зв'язку з чим позивачка понесла певні моральні страждання, а також враховуючи принцип розумності, виваженості та справедливості. Згідно ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 121 грн. 80 коп.

Outcome: partial