Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу, в якій зазначає, що 20 січня 2007 році зареєстровано шлюб між сторонами, від шлюбу сторони мають спільного сина - [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою та знаходяться на її утриманні, через різні погляди на життя, різні характери постійно виникають сварки та суперечки, з серпня 2013 року сторони не підтримують ніяких стосунків та проживають окремо. Вважає, що подальше спільне сімейне життя неможливе. У зв'язку з наведеним позивач просить позов задовольнити розірвавши шлюб між сторонами, а також стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку, оскільки відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити, крім того вказала що після розірвання шлюбу вона бажає залишити призвіще «[PERSON]». Відповідач в судовому засіданні з заявленим позовом щодо розірвання шлюбу погодився не заперечує розірвати шлюб, крім того згідний сплачувати аліменти на дитину в розмірі вказаному позивачкою. Суд, вислухавши сторони, перевіривши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Шлюб між сторонами зареєстровано 20 січня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Обухівського районного управління юстиції, актовий запис № 10, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER], виданим 20 січня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Обухівського районного управління юстиції. Згідно ст. 51 Конституції України «Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки й чоловіка». Як встановлено в судовому засіданні, сторони по справі фактично припинили шлюбні відносини, спільне господарство не ведуть, на примирення не погоджуються, тому суд приходить до висновку, що зберегти вказану сім'ю не можливо і вважає за необхідне шлюб розірвати. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину, до досягнення нею повноліття, а відповідно до п.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька. Як встановлено в судовому засіданні позивачка та відповідач перебували в шлюбі та проживали разом. Від сумісного проживання вони мають сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження. Дитина проживають з позивачкою та знаходиться на її утриманні, що визнається сторонами та не потребує доказування в судовому засіданні. Так як батько дитини, відповідач по даній справі, в добровільному порядку не надає достатньої матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини, а вона в цьому потребують, тому суд з врахування обставин зазначених в ст. 182 СК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача кошти в розмірі 14 частини зі всіх видів заробітку, на користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини. Правомірним суд визнає і позовні вимоги позивача про відшкодування відповідачем понесених нею судових витрат в повному обсязі, оскільки такі вимоги відповідають ст. 88 ЦПК України та підтверджуються наявними в матеріалах справи квитанціями. Враховуючи викладене та

Outcome: approved