Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

позивачка звернулася до відповідачів з позовом про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності. В обґрунтування покликалася на те, що відповідачами є її брат по матері - [PERSON] та вітчим - [PERSON] [INFO] померла мати - [PERSON], яка також була матір'ю [PERSON] та дружиною [PERSON] Мати була власником 1/2 частини квартири [ADDRESS]. Після смерті останньої вона та відповідачі успадкували це майно - кожний по 1/6 частині квартири. Окрім квартири мати була власником 1/2 частини гаражу [NUMBER], розташованого в гаражному колективі «Автомобіліст» на вул. Січових Стрільців,24-А в м. Стрий. За життя мати склала заповіт, згідно з яким заповіла їй це майно. Вона успадкувала після смерті матері 1/2 частини даного гаражу, що підтверджується відповідним свідоцтвом про право власності на спадщину за заповітом від 20.06.2013р. Згідно з експертними висновками, які надані Стрийським МБТІ, вартість квартири становить 183 639 грн., вартість гаражу - 30 723 грн. Оскільки реально виділити їй 1/6 частину квартири на [ADDRESS] та 1/2 частину гаражу [NUMBER] на вул. Січових Стрільців,24-А в м. Стрий неможливо, просила стягнути з обох відповідачів на її користь компенсацію вартості належної їй на праві власності 1/6 частини квартири, яка становить 30 606,50 грн. та з відповідача [PERSON] компенсацію вартості належної їй на праві власності 1/2 частини гаражу, яка становить 15 361,50 грн.; визнати відповідачів власниками належних їй часток квартири та гаражу. В судовому засіданні позивачка, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини, підтримала позовні вимоги, пояснила, що спірною квартирою має змоги користуватися, оскільки в ній проживає [PERSON] Останній працює за кордоном, тому на її думку має можливість компенсувати їй вартість 1/6 частини квартири. Гаражем ніхто не користується, оскільки як сказав [PERSON]: «Якщо [PERSON] придбає автомобіль, де він його буде тримати?», тому вона згідна на одержання від [PERSON] грошової компенсації вартості належної їй частки гаражу. Їй все рівно, хто з відповідачів компенсує вартість належних їй часток і стане їх власником. Також згідна будь-яким іншим шляхом вирішити даний спір: викупити в [PERSON] належну йому частку гаражу, або ж продати гараж і розділити виручені кошти порівну. Відповідач [PERSON], який також представляв інтереси [PERSON], позов заперечив, оскільки вважав, що позивачка, пред'явивши позов, послалася на норму закону, яка не регулює дані правовідносини. Частина 2 ст.364 ЦК України не зобов'язує його та [PERSON] всупереч їхньому бажанню викуповувати у позивачки належні їй частки майна. Він є власником такої ж частини гаражу як і позивачка. Гаражем не користується, оскільки проживає в іншому місті. Натомість позивачка більше 30 років користується спірним гаражем, ключі він гаражу знаходяться неї. Ні він, ні [PERSON] не мають змоги компенсувати позивачці вартість належних їй часток, оскільки останній є інвалідом другої групи, дійсно працює за кордоном, але нічого не заробив. Він змушений платити кошти за утримання і свого житла, і квартири [PERSON] Він пропонував позивачці відмовитися від 1/6 частини житла в обмін на 1/2 частину гаражу, але вона відмовилася. Вважав, що позивачка може безперешкодно користуватися належними їй частками. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст.3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.4 цього Кодексу суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Судом встановлено, що згідно із свідоцтвом про право власності, яке видане 24.01.1994р. Стрийською районною і м. Стрия державною адміністрацією на підставі розпорядження №34 від 24.01.1994р.; свідоцтв про право власності на спадщину за законом серії ВТА №570761 та №570762 від 06.12.2012р., свідоцтва про право власності серії ВТЄ №640745 від 29.04.2013р., які відповідним чином зареєстровані в реєстрі та видані державним нотаріусом Четвертої Львівської держнотконтори Мігущенко З.Г., відповідач [PERSON] є власником 4/6 частини квартири [ADDRESS]; відповідач [PERSON] - власником 1/6 частини зазначеної квартири та 1/2 частини гаражу [NUMBER], розташованого в гаражному колективі «Автомобіліст» на вул. Січових Стрільців,24-А в м. Стрий; позивачка [PERSON] - власником 1/6 частини зазначеної квартири та 1/2 частини зазначеного гаражу. Згідно з експертними висновками від 10.07.2013р. та від 16.07.2013р., які виготовлені Стрийським МБТІ, станом на липень 2013р. вартість квартири становить 183 639 грн., вартість гаражу - 30 723 грн. Згідно з ч.ч.1,2 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Згідно з п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991р. за №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» в окремих випадках суд може, враховуючи конкретні обставини справи, і при відсутності згоди власника, що виділяється, зобов'язати решту учасників спільної власності сплатити йому грошову компенсацію за належну частку з обов'язковим наведенням відповідних мотивів. Зокрема, це може мати місце, якщо частка у спільній власності на будинок є незначною й не може бути виділена в натурі чи за особливими обставинами сумісне користування ним неможливе. Верховний Суд України в рішенні від 19 березня 2008р. у справі № 6-2883св08 зазначив, що в силу положень ст.ст.21,24,41 Конституції України, ст.ст.319, 358 ЦК всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власник забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі що захисту права спільної часткової власності. Виходячи з цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Відповідно до ч.1 ст.364 ЦК кожен зі співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі частки, що є у спільній частковій власності. За неможливості такого виділу у зв'язку з неподільністю речі (ч.2 ст.183 ЦК) співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Виходячи з аналізу зазначеної норми, у взаємозв'язку з положення ми ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 316, 317, 319, 358 361 ЦК, слід дійти висновку, що передбачене ч.2 цієї норми право співвласника на виділ частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні не може бути обмежене іншими співвласниками, і такому його праву співвласника, що виділяється, кореспондує обов'язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається виходячи з дійсної вартості майна на час розгляду судом справи. При цьому зазначеною нормою передбачено, що обов'язковою умо вою призначення грошової компенсації є лише згода співвласника, який заявив вимоги про такий виділ та не передбачається обов'язковості згоди інших співвласників і мотивів, з яких власник має намір реалізувати своє право на виділ. Згідно із ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд не приймає до уваги твердження відповідача [PERSON] про те, що він та [PERSON] не спроможні компенсувати позивачці вартість належної їй 1/6 частини квартири через те, що [PERSON], працюючи за закордоном «нічого не заробив», тому він ([PERSON]) змушений нести витрати на утримання і свого житла, і житла [PERSON], оскільки дані обставини не доведені жодними належними та допустимими доказами. Суд також не приймає до уваги покликання [PERSON] на те, що [PERSON] згідно з копією пенсійного посвідчення є інвалідом другої групи, оскільки у посвідчені зазначено, що останній отримував пенсію як інвалід другої групи в період з 26.09.1996р. по 01.10.1998р. Таким чином є всі підстави вважати, що [PERSON], виїхавши за кордон на заробітки, в подальшому не проходив обстеження у МСЕК, відтак на даний час не визнаний інвалідом другої групи. Відтак, суд прийшов до висновку, що відповідачем [PERSON] не доведено неспроможності його та [PERSON] в силу свого матеріального становища чи стану здоров'я сплатити позивачці грошову компенсацію належної їй частки у квартирі. З огляду на те, що правовий режим спільної часткової власності враховує інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок ін ших; відмову відповідача вирішити пи шання про припинення права спільної часткової власності в будь-який інший спосіб; частка позивачки у квартирі є незначною і виділ останньої неможливий (ч.2 ст.183 ЦК); неможливість вільного використання позивачкою спірної квартири, згоду позивачки на отримання компенсації, наявність у відповідача [PERSON] іншого житла, суд вважає, що є всі підстави задовольнити позов в частині стягнення з відповідачів на користь позивачки грошової компенсації вартості належної їй на праві власності 1/6 частини квартири [ADDRESS], яка становить 30606,50 грн. Оскільки і [PERSON], і [PERSON] є співвласниками спірної квартири, відповідач [PERSON], який представляв інтереси й відповідача [PERSON], позов так і не визнав, суд залишає за відповідачами право самим визначити, чи буде хтось з них буде одноосібним власником 1/6 частини квартири, що належала позивачці, чи ця частка буде розділена між ними у визначених ними ж долях. З огляду на зазначене, суд вважає, що компенсацію вартості частки квартири слід стягнути з відповідачів в солідарному порядку та визнати їх обох власниками 1/6 частини квартири. Що стосується вимог в частині стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивачки компенсації вартості частки гаражу, суд вважає, що такі задоволенню не підлягають, оскільки позивачка та [PERSON] є власниками однакових часток - кожний є власником 1/2 частини гаражу; стягнення з [PERSON] ще й компенсації вартості частки гаражу може поставити останнього у скрутне матеріальне становище. Окрім цього відповідач ствердив, що спірним гаражем він не користується, оскільки проживає в м. Львові; гаражем фактично користується позивачка, яка має ключі від нього, і він жодних перешкод їй у користуванні гаражем не чинить. Оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України позивачці слід присудити судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позивачка просила стягнути з відповідачів 45968 грн. компенсації вартості часток квартири та гаражу. Суд вважав, що позов слід задовольнити в частково, стянувши з відповідачів компенсацію вартості частки у квартирі в розмірі 30606,50 грн., що становить 66,58% від ціни позову. Загальна сума понесених позивачкою судових витрат становить 2510,62 грн. Відтак позивачці слід присудити 66,58% від цієї суми, тобто 1671,57 грн.

Outcome: partial