Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-14 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із вказаним позовом в якому просить встановити факт родинних відносин зі спадкодавцем [PERSON] , як померла [INFO] , та визнати за позивачкою право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розміщений в [ADDRESS] . Позовна заява мотивована тим, що [INFO] померла мати позивачки [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розміщений в [ADDRESS] , який на праві особистої власності належав батьку позивачки та чоловіку померлої [PERSON] , [PERSON] , який помер [INFO] . Звернувшись до приватного нотаріуса Чаплинського районного нотаріального округу Херсонської області з письмовою заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті матері [PERSON] та надавши відповідні правовстановлюючі документи на спадкове майно, позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки позивачкою наданий правовстановлюючий документ на вказаний житловий будинок, а саме свідоцтво про право власності на будівлі від 25 вересня 1973 року, не вказано, ким воно видане, немає підпису посадової особи та печатки установи, яка видала цей документ. Щодо необхідності встановлення факту родинних відносин зі спадкодавцем [PERSON] позивачка зазначила, що вона являється донькою [PERSON] . Проте, у свідоцтві про її народження, в графі «мати» значиться « [PERSON] », тобто її ім`я зазначено не « [PERSON] », а « [PERSON] », в той час як у свідоцтві про її смерть значиться « [PERSON] », тобто не « [PERSON] », а « [PERSON] ». Тому, з одночасним визнанням права власності на нерухоме майно у порядку спадкування, після смерті [PERSON] , є необхідність у встановленні факту родинних відносин між позивачкою та її матір`ю, що вони між собою є рідними донькою та матір`ю. Позивачка в судове засідання не з`явилась, подавши до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. В судове засідання представник відповідача не з`явився, надав заяву про проведення розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги визнає, проти їх задоволення не заперечував. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ), [INFO] , являється рідною донькою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтво про її народження, серії [NUMBER] , видане повторно Чаплинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області 21.12.2017 та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища за №00015494925. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17 січня 2018 року, позивачка мала рідну сестру [PERSON] , яка згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 27 червня 2017 року, [INFO] померла, актовий запис №126. [INFO] , батько позивачки, [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 31 грудня 2001 року. [INFO] , мати позивачки, [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 31 грудня 2001 року. Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на споруди від 25.09.1973 року, [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] , та записано в реєстрову кадастрову книгу під №1370. Інвентарна справа №1589. Відповідно до наданої суду копії спадкової справи №24/2018 вбачається, що позивачка 12 червня 2018 року звернулася до приватного нотаріусу Чаплинського районного нотаріального округу Херсонської області Ткаченко С.А. із заявою про прийняття спадщини. Як визначено частиною першою статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. В позові позивачка зазначила, що її мати заповіту не залишала і у зв`язку з чим просить визнати за нею право власності на зазначений житловий будинок в порядку спадкування за законом, що не відповідає дійсності. З вказаної спадкової справи вбачається, що мати позивачки [PERSON] прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, батька позивачки, [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки постійно та на день смерті проживали разом за однією адресою в [ADDRESS] . 16 липня 2010 року мати позивачки [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого все належне їй майно заповіла дочці [PERSON] , зокрема й житловий будинок, розташований в [ADDRESS] . Заповіт міститься в спадковій справі арк..№8. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 12.06.2018 року №52253157, у спадковому реєстрі міститься інформація про заповіт складений [PERSON] , номер у спадковому реєстрі 49637207, стан - чинний (аркуш спадкової справи №18). Відповідно до постанови від 19 червня 2018 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, розташований в [ADDRESS] , оскільки позивачкою наданий правовстановлюючий документ на вказаний житловий будинок, а саме свідоцтво про право власності на будівлі від 25 вересня 1973 року, видане на ім`я [PERSON] , у якому не вказано, ким воно видане, немає підпису посадової особи та печатки установи, яка видала цей документ. Причини відмови спадкоємцю у видачі свідоцтва про право на спадщину саме за законом, а не за заповітом, суду невідомо. На виконання ухвали суду від 16.10.2019 року, суду була надана інвентарна справа №647/1 заведена на будинок [ADDRESS] . В матеріалах інвентарної справи міститься оригінал свідоцтва про право особистої власності на споруди від 25.09.1973 року, відповідно до якого, [PERSON] є власником зазначеного житлового будинку. Як зазначено вище, позивачка [PERSON] , [INFO] , являється донькою [PERSON] . Проте, з наданих суду документів, вбачається, що у свідоцтві про її народження серії [NUMBER] , в графі «мати» значиться « [PERSON] », в той час як у свідоцтві про смерть матері значиться « [PERSON] », тобто не « [PERSON] », а « [PERSON] ». Наведені докази є належними та допустимими, оскільки отримані у встановленому законом порядку, містять інформацію щодо предмету доказування, узгоджуються між собою, не заперечуються сторонами та не викликають сумніву щодо їх достовірності. Підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що між сторонами виникли правовідносини з приводу спадкування, що врегульовано нижченаведеними нормами цивільного законодавства станом на час виникнення спірних правовідносин. Так, відповідно до частини першої статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Стаття 1233 ЦК України регламентує, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до частини першої статті 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. У відповідності до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права, одним із способів захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права. Згідно роз`яснень, викладених в пункті 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Згідно роз`яснення п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо твердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. У судовому засіданні достовірно встановлено, що батько позивачки [PERSON] , який помер [INFO] , за життя набув право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розміщений в [ADDRESS] , відповідно до чинного на час набуття такого права законодавства. Отже, із вищевикладеного та зазначених положень цивільного законодавства вбачається, що позивачка є спадкоємцем за заповітом, а не за законом, яка прийняла спадщину після смерті матері, шляхом звернення 12 червня 2018 року з відповідною заявою до приватного нотаріуса, в свою чергу, мати позивачки, дружина власника спадкового майна, правомірно набула право на спадкове майно, яким є житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розміщений в [ADDRESS] , оскільки постійно та на час смерті разом проживали за однією адресою (згідно спадкової справи), а отже має право ставити на вирішення суду питання про перехід власності належної спадкодавцю до неї у порядку спадкування. Факт родинних відносин позивачки з її матір`ю підтверджується свідоцтвом про народження позивачки серії [NUMBER] , свідоцтвом про народження сестри позивачки серії [NUMBER] , свідоцтвом про смерть їх матері [PERSON] серії [NUMBER] . Обраний позивачкою спосіб захисту невизнаного права відповідає вимогам закону та змісту правовідносин, а отже позов підлягає частковому задоволенню, а саме в частині задоволення позовних вимог шляхом визнання за нею право власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, а не за законом та встановивши факт родинних відносин. З урахуванням викладеного та

Outcome: partial