Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-23 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, вказуючи, що сторонами зареєстровано шлюб 29.07.1995 року міським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Мелітополя Запорізької області, актовий запис № 662. Від даного шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Шлюбні відносини фактично припинені з квітня 2015 року. Причиною розпаду сімї є відсутність між сторонами взаємоповаги та взаєморозуміння, втрата почуття любові та поваги один до одного. Вказує, що майно, яке було придбано в період сумісного життя буде поділене в окремому порядку. Подальше спільне проживання та збереження родини вважає неможливим, тому просить розірвати шлюб. Відповідач не бажає розірвати шлюб в органах РАЦС, тому вона змушена звернутися до суду. Від позивачки та її представника надійшла заява з проханням слухати справу за їх відсутності, на позові наполягають, вказують на документи, які просять долучити до матеріалів справи, що свідчать про вчинення відповідачем насильства відносно позивачки. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, заперечує проти розірвання шлюбу, просить надати строк для примирення з позивачкою. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін про розгляд справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно зі\~ст. 60 ЦПК України\~ кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено наступне. Сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 29.07.1995 року міським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Мелітополя Запорізької області, актовий запис № 662, про що свідчить копія свідоцтва про укладення шлюбу. /а.с. 6/. Від даного шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Як встановлено судом, причиною розпаду сімї стала відсутність між подружжям взаємоповаги та взаєморозуміння, втрата почуття любові та поваги один до одного та, як виявилось, різні погляди на сімейне життя, побут, на ґрунті чого постійно виникають сварки та суперечки. З боку відповідача на адресу позивачки мали місце погрози фізичною розправою, про що свідчить копія висновку про результати перевірки за матеріалом ЖЄО № 14480, 14484 від 11.09.2015 року без ознаків кримінального правопорушення від 23.09.2015 року. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені з квітня 2015 року, сторони однією сімєю не проживають. Питання про поділ майно, придбаного в період сумісного життя буде вирішуватися сторонами в окремому порядку. У відповідності до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Згідно ч.2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, а отже, неможливим є надання сторонам строку на примирення, оскільки це прямо суперечить інтересам позивачки, а тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Outcome: approved