Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

Позивачка звернулась з позовними вимогами до відповідачів 20 грудня 2012 року, які на протязі розгляду справи неодноразово уточнювала та доповнювала, та остаточну позовну заяву і вимоги в новій редакції подано до суду 19 травня 2014 року л.с.167-173, а саме позивач просить : про визнання квартири [ADDRESS] об,єктом спільної сумісної власності подружжя, визнання за [PERSON] права приватної спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS], визнання недійсним довідок ЖБК «Ленінський-33» від 17 грудня 2003 року №195 та про сплату грошових внесків на ім.,я [PERSON], визнання недійсним свідоцтва про право власності від 15 березня 2004 року на ім.,я [PERSON], визнання недійсним договору дарування від 17 грудня 2012 року квартири [ADDRESS], визнання недійсним реєстрації права власності та скасування даної реєстрації , стягнення моральної шкоди в розмірі 35 000,00 грн. Позивач свої вимоги мотивує тим, що перебувала з відповідачем [PERSON] в зареєстрованому шлюбі з 1987 року по 2003 рік, В спірну квартиру вселилась як дружина відповідача, де проживає по теперішній час. Спірну квартиру отримував відповідач [PERSON], як член житлово-будівельного кооперативу він сплачував внески, але за ствердженням позивачки потім вона сплачувала пайові внески за спірну квартиру. Але, [PERSON] - батько її колишнього чоловіка, на підставі довідки ЖБК «Ленінський 33» №195 від 17 грудня 2003 року отримав 25 лютого 2004 року свідоцтво про право власності на спірну квартиру. 17 грудня 2012 року [PERSON]( батько ) , подарував [PERSON] (сину) спірну квартиру на підставі договору дарування , посвідченого приватним нотаріусом ОМНО [PERSON] за №1421 в реєстрі. Позивачка вказує , що вона дізналась про зазначені вище обставини тільки в грудні 2012 року. Позивачка вважає спірну квартиру об,єктом права спільної сумісної власності подружжя, а відповідач [PERSON] застосував відносно позивачки обман щодо отримання права власності на спірну квартиру та в подальшому укладання договору дарування квартири. Позивачка посилається на те, що вона внесла 1/3 частину від вартості квартири і на підставі цього має право на свою частку в квартирі. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги і обґрунтування , які викладенні на л.с. 2-3,19-21, 167-173, просив їх задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідачів позов не визнав повністю, підтримав письмові заперечення на л.с.69., л.с. 207-208, просив відмовити в задоволенні позову. З,ясував обставини справи, заслухав пояснення сторін, дослідив та проаналізував представлені докази, що містяться в матеріалах справи, суд робить висновок про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Судом встановлено, що спірну квартиру отримав 22 липня 1982 року відповідач [PERSON] , складом сім,ї з чотирьох осіб : дружина, донька , син і він сам, на підставі ордеру №504 (л.с.71), дана квартира розташована в кооперативному будинку, пайовий внесок за квартиру сплачено [PERSON] в 1993 році л.с.70. Відповідач [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на спірну квартиру від 17 грудня 2003 року №195 ( л.с.6). 17 грудня 2012 року [PERSON] подарував своєму сину [PERSON] спірну трьох кімнатну квартиру, на підставі договору дарування від 17 грудня 2012 року , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] л.с.22 Позивачка [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] з 1987 року по 2003 рік, вселившись в спірну квартиру як дружина сина В квартирі на даний час проживають позивачка з сином [PERSON], а зареєстровані позивачка з сином і відповідач [PERSON] , що відображено в довідки №312 від 07.05.2014 року (л.с.176). Посилання позивачки на те, що вона сплатила в 1992 році 1/3 частину вартості даної квартири, а квартира є об,єктом права спільної сумісної власності, а [PERSON] не може бути власником квартири, є безпідставними і не підтвердженим будь-якими доказами . Також не має ні яких обґрунтованих підстав визнавати недійсними довідку і договір дарування, реєстрацію права власності. Позивачем також не доведено в суді в чому моральна шкода, заподіяна відповідачами. Представлені суду матеріали ні яким чином не доказують законність позовних вимог позивача. Відповідно до норм ч.1ст.58 ЦПК України: належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Вимоги статті 10,60 ЦПК України передбачають, що кожна сторона зобов,язані довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, ч.2 ст.59 ЦПК України зазначає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджу ватись іншими засобами доказування. Норми статті 13 ЦК України визначають , що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства (ч1), не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах ( ч.3 ). З урахуванням встановленого, суд вважає, що позивач не довів в судовому засіданні обґрунтованість своїх позовних вимог, які базуються на припущеннях, тому відмовляє в повному обсязі.

Outcome: dismissed