Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-01 00:00:00

Позивачка звернулася до Новоайдарського районного суду Луганської області з даною позовною заявою, посилаючись на те, що вона та [PERSON] (надалі - відповідач) з 31 серпня 1985 року були подружжям. Шлюб між нею та відповідачем розірвано 03 березня 2011 року, що підтверджується відповідним свідоцтвом. Від шлюбу сторони мають трьох дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. До розірвання шлюбу сім'я проживала в будинку за адресою [ADDRESS], власником якого є Відповідач. За час перебування в шлюбі подружжям було придбане наступне рухоме майно: комод із дзеркалом, ліжко двоспальне, диван-книжка, стільці м'які (4 шт.), стіл-тумба (2 шт.), стіл для обіду та 4 стільці, набір кухонних меблів, ліжка з металевими сітками, набір меблів, диван, тумбочка під телевізор, два крісла, комп'ютерний стіл, журнальний стіл, шафа плательна з дзеркалом, палас синтетичний 2х4, килим 3х4, килим 2х3, ванни емаліровані (2 шт.), холодильник ВЕКО, телевізор LG, фен, електрочайник «Мулінекс», обігрівач «Еленберг», DVD-плеєр, газова колонка, водо-насосна станція, газовий котел, витяжка, газонокосилка, мотокоса, електропила, циркулярна пила, крупорушка, електродрель (2 шт.), зварювальний апарат, зварювальний апарат електричний, супутникові антени (2 шт.), шуруповерт, гідравліка, мотоблок електричний, компресор, електролобзик, котел під тверде паливо, двигун полівочний, електрорубанок, 50 листів шиферу, ліс будівельний. Загальна вартість нажитого разом майна становить 39 434 гривень. Також в будинку по [ADDRESS] спільними зусиллями робився ремонт, який, за словами позивачки, значно збільшив корисну площу та вартість будинку. Позивачка просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частину поліпшень та перебудов у домоволодінні за адресою [ADDRESS], розподілити спільне майно, що придбано під час спільного життя та стягнути з відповідача грошову компенсацію різниці у вартості речей у розмірі 7827 грн. Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що зазначений будинок є об'єктом його приватної власності, оскільки був набутий в порядку спадкування. Добудову він проводив, але своїми трудовими силами, придбаваючи за власні кошти вже не новий, а використаний раніше будівельний матеріал. Дане домоволодіння зокрема його поліпшення і перебудови є об'єктом незавершеного будівництва, а тому за положеннями чинного законодавства не може бути предметом даного спору, об'єктом проведення будь-якої експертизи, чи предметом поділу між подружжям. Зареєстровано шлюб було у 1985 році, частина зазначеного в позові майна зносилася від часу. Окрім того, позивач, виїзжаючи з домоволодіння, привласнила частину майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя та повинно було використовуватись за спільною згодою. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В судове засідання представник позивача не з'явився. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що дає суду право розглянути справу в порядку заочного провадження. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, «у разі неявки відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів». Дослідивши та давши оцінку доказам по справі, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 31 серпня 1985 року були подружжям. Шлюб між нею та відповідачем розірвано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новоайдарського районного управління юстиції у Луганській області 03 березня 2011 року, що підтверджується відповідним свідоцтвом. Від шлюбу сторони мають трьох дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що місцем проживання подружжя був будинок за адресою: [ADDRESS]. За час спільного проживання в даному жилому приміщенні проводився ремонт. Як вбачається з висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1037/10.6,10.10 вартість будинку на дату оцінки становить 118 180, 98 грн., вартість поліпшень становить 248 192,65 грн., вартість будівельних матеріалів становить 148 141, 77 грн. (а.с. 71-87). Зазначений будинок був отриманий відповідачем в порядку спадкування. Згідно з ч.1 ст. 24 Кодексу про шлюб і сім'ю України (чинного на момент виникнення відповідних правовідносин), майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного із них. Аналогічне положення закріплене і в ст. 57 Сімейного кодексу України. В позові позивач навів перелік здійснених за час шлюбу поліпшень у будинку, в який було внесено 15 позицій. При цьому Позивачем не було надано належних доказів, які б підтверджували істотне збільшення вартості будинку, як об'єкту нерухомості, його кількісних та якісних характеристик. Отже доводи Позивача ґрунтуються на припущеннях, а не на допустимих та належних доказах. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 25 чинного на час виникнення спірних правовідносин Кодексу про шлюб та сім'ю України, якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя. Так само, врегульовані правовідносини і ч.1 ст. 62 Сімейного кодексу України: якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Зі змісту цієї норми випливає, що особисте майно дружини, чоловіка може бути визнане об'єктом права спільної сумісної власності подружжя за сукупністю таких умов як: істотність збільшення вартості майна, збільшення такої вартості саме за час шлюбу, а також за наявності спільних трудових чи грошових затрат обох з подружжя або затрат другого з подружжя. Відтак, для застосування правил, передбачених ч. 1 ст. 62 СК України, збільшення вартості майна повинно відбуватися якраз внаслідок затрат подружжя, незалежно від інших факторів, (зокрема, тенденцій до загального подорожчання чи здешевлення конкретного майна) і наявним повинно бути істотне збільшення вартості майна як об'єкту нерухомості, його якісних характеристик, зокрема, як житлового будинку. Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з'ясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості об'єкту в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також і визначена на час розгляду справи ринкова вартість будинку не є тим фактором, який єдиний безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об'єкту. Висновком судової будівельно-технічної експертизи № 1037/10.6,10.10 було окремо встановлено ринкову вартість будинку на час її проведення, вартість поліпшень, та вартість використаних будівельних матеріалів. При цьому, експертним дослідженням не встановлено в якій мірі змінилася вартість будинку, як об'єкту нерухомості, з урахуванням усіх зроблених в ньому поліпшень. При тому, збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з'ясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості об'єкту в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також і визначена на час розгляду справи ринкова вартість будинку не є тим фактором, який єдиний безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об'єкту. Отже, позивачем не було надано суду належних доказів того, що за рахунок його грошових та трудових затрат істотно збільшилась вартість будинку. Таким чином, в матеріалах справи відсутні докази, що будинок істотно збільшився у своїй вартості саме внаслідок здійснених за період шлюбу поліпшень, проведення переобладнання та ремонтних робіт у будинку, а не тенденцій до загального подорожчання об'єктів нерухомості, оскільки в матеріалах справи відсутні докази вартості будинку станом на час вирішення спору як у стані, який існував до здійснення поліпшень (тобто без їх врахування ), так і після них. За відсутності такої суттєвої ознаки як істотність збільшення вартості будинку відсутні і підстави для визнання такого майна спільною сумісною власністю подружжя. Здійсненні в будинку за час спільного життя подружжя прибудови та поліпшення не заперечуються сторонами, проте у справі відсутні дозволи на переобладнання і перепланування зазначеного будинку, на виконання будівельних робіт, проектно-кошторисна документація на переобладнання і перепланування будинку, технічний паспорт тощо. Таким чином усі зроблені в будинку перепланування чи поліпшення є об'єктом незавершеного будівництва. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму ВССУ «Про практику застосування судами ст. 376 Цивільного кодексу України» № 6 від 30.03.2012 року, ч.2 ст.376 Цивільного кодексу України, право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають особи, які здійснили це будівництво, також це майно не є об'єктом права власності, воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку; на нього не може бути звернено стягнення за виконавчими документами, у тому числі продаж його з прилюдних торгів. Згідно із. 2.3. «Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна», затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №55 18.06.2007 року, не підлягають поділу об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна. З наведеного випливає, що поліпшення та перебудови у домоволодінні по [ADDRESS] є об'єктами незавершеного будівництва. В такому правовому статусі вони не можуть бути предметом даного спору. Відтак, оскільки спірне домоволодіння не введено в експлуатацію у встановленому законом порядку, суд позбавлений можливості вирішити дане питання. З таких обставин та відповідно до вимог ст.ст. 70, 71 Сімейного кодексу України 1/2 частина перебудов і поліпшень у зазначеному будинку не може бути об'єктом спільної сумісної власності подружжя та не підлягає розподілу між ними. Щодо решти позовних вимог, до показань позивача відносно переліку та вартості придбаного за час шлюбу майна суд ставиться критично, з огляду на те, що ці показання не підтвердженні належними доказами. Відповідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених, ст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Наведений позивачем перелік майна, а також вартість такого майна не підтверджено належними доказами, а відтак позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. В частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації частини спільного майна у розмірі 7827 грн. позов також не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до вимог ст.71 СК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою. Проте, відповідачем ніякої згоди щодо стягнення з нього грошової компенсації на користь позивачки не надано. Також, судом було допитано в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], до показань яких суд ставиться критично. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed