Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що з [PERSON] вони зареєстрували шлюб 20 лютого 2003 року, про що є відповідний запис №209. Від шлюбу мають доньку [PERSON] - [INFO]. На даний час сторони проживають окремо, дитина проживає разом з мамою, відповідач добровільно кошти на утримання дитини не надає, що стало підставою для звернення до суду. В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20 лютого 2003 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського обласного управління юстиції, актовий запис № 209 (а.с.5). Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.6). Сторони проживають окремо, не підтримують подружніх стосунків та не ведуть спільне господарство, донька проживає з позивачкою, відповідач допомоги на утримання дитини не надає. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлено одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. Отже, наявність факту, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, є підставою для задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених ст. 184 цього Кодексу. Зі змісту копії свідоцтва про народження вбачається, що сторони є батьками малолітньої [PERSON], [INFO], отже, рівною мірою зобов'язані її утримувати. Як вказувалося вище, відповідач не заперечує сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved