Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що 19 лютого 2004 року помер її батько [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина, в тому числі на земельні ділянки: площею 0,25 га. - для будівництва і обслуговуванню жилого будинку, господарських будівель і споруд; земельну ділянку площею 0,27 га. для ведення особистого селянського господарства, розташованих по вул. Житомирській, 87 в с. Волиця Андрушівського району Житомирської області. Земельні ділянки були виділені спадкодавцю на підставі рішення виконавчого комітету Волицької сільської ради Андрушівського району Житомирської області від 30.07.1993 року. Вона є спадкоємцем за законом та прийняла спадщину, оскільки на момент смерті проживала разом зі спадкодавцем, та в подальшому звернулась з відповідною заявою до нотаріальної контори і отримала свідоцтво про право на спадщину в частині іншого майна. Інших спадкоємців немає. Але вона не може оформити спадщину, оскільки на вищезазначені земельні ділянки відсутні правовстановлюючі документи, яких не було виготовлено ще за життя власника (спадкодавця). Просила визнати за нею право власності на дві земельні ділянки, як на спадщину за законом. В судове засіданні позивачка та її представник не зявились, направили заяву про розгляд справи в їх відсутність, зазначили, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, направив заяву про розгляд справи в його відсутність, зазначив, що позовні вимоги визнає повністю. Дослідивши матеріали справи, суд встановив: 19 лютого 2004 року помер батько позивачки [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина, в тому числі на земельні ділянки: площею 0,25 га. - для будівництва і обслуговуванню жилого будинку, господарських будівель і споруд; земельну ділянку площею 0,27 га. для ведення особистого селянського господарства, розташованих по вул. Житомирській, 87 в с. Волиця Андрушівського району Житомирської області. Земельні ділянки були виділені спадкодавцю на підставі рішення виконавчого комітету Волицької сільської ради Андрушівського району Житомирської області від 30.07.1993 року. Вона є спадкоємцем за законом та прийняла спадщину, оскільки на момент смерті проживала разом зі спадкодавцем, та в подальшому звернулась з відповідною заявою до нотаріальної контори і отримала свідоцтво про право на спадщину в частині іншого майна. Інших спадкоємців немає. Але вона не може оформити спадщину, оскільки на вищезазначені земельні ділянки відсутні правовстановлюючі документи, яких не було виготовлено ще за життя власника (спадкодавця). Просила визнати за нею право власності на дві земельні ділянки, як на спадщину за законом. Зазначені обставини визнані відповідачем, підтверджені належними письмовими доказами та вважаються судом доведеними. Спірні правовідносини виникли з цивільних відносин та регулюються ст.ст.328,380,1269 ЦК України,ст.3 ч.5 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень » від 1 липня 2004 року N 1952-IV,ст.ст.81,120,125 ЗК України. При вирішенні спору суд виходить з положень ст.1268 ЦК України, згідно якої, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Згідно ст.3 ч.5 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень »,згідно з яким,право власності та інші речові права на нерухоме майно,набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом,визнаються державою. Відповідно до цього Закону реєстрація речових прав на нерухомість,їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна,а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Таким чином,суд прийшов до висновку,що позивач позбавлений можливості в позасудовому порядку визнати право власності на спадкове майно.При цьому суд вважає,що спадкодавець був власником нерухомого майна,яке входить до складу спадщини у відповідності з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень». Ст.125 ЗК України,де вказано,що право власності на земельну ділянку виникає з моменту отримання особою державного акту на право власності на земельну ділянку та її держаної реєстрації.Згідно ст.120 ЗК України,набувач права власності на жилий будинок одночасно набуває право власності на земельні ділянки для його обслуговування без зміни цільового призначення,відсутність у спадкодавця державного акту на право власності на зазначені земельні ділянки в даному випадку правового значення не має. Виходячи з викладеного суд задовольняє позов, визнає за позивачем право власності на земельну ділянку площею 0,25 га. - для будівництва і обслуговуванню жилого будинку, господарських будівель і споруд; земельну ділянку площею 0,27 га. для ведення особистого селянського господарства, розташованих по вул. Житомирській, 87 в с. Волиця Андрушівського району Житомирської області, оскільки в позасудовому порядку позивач позбавлена можливості реалізувати своє право на спадщину. Відповідно до клопотання позивачки понесені нею судові витрати при подачі позову суд на її користь з відповідача не стягує.

Outcome: approved