Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про визнання її спадкоємицею за законом 4-ї черги, посилаючись на те, що [INFO] помер [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді 1/2 [ADDRESS], яка належала останньому на праві власності. Вказувала, що вона є спадкоємицею 4-ї черги після смерті [PERSON], в якого інших спадкоємців немає, бо вона мешкала із [PERSON] однією родиною, як чоловік та дружина, починаючи з 1972 року, з часу заселення у вказану квартиру, та до моменту його смерті, будучи зареєстрованими за цією адресою. Додавала, що вказана квартира надавалась їй на родину, яка складалась також із її сина. Разом із померлим вона вела спільне господарство. Зазначала, що ні вона, ні померлий у іншому шлюбі не перебували. На підставі переліченого просила суд визнати її спадкоємицею за законом 4-ї черги після смерті [PERSON] Позивачка в судовому засіданні повністю підтримала заявлені нею позовні вимоги, які просила суд задовольнити. Представник позивачки, який діє на підставі договору, [PERSON], підтримуючи позовні вимоги [PERSON], надала пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Зазначала при цьому, що позивачка мешкала разом із [PERSON], як чоловік та дружина, більше сорока років до моменту смерті останнього. За відсутності інших спадкоємців вона фактично прийняла спадщину. На підставі переліченого просила суд задовольнити позов. Представники Маріупольської міської ради, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились повторно за невідомих суду причин. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши учасників процесу, що з'явились, заслухавши пояснення свідків, вивчивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступного обґрунтування. Відповідно до ст. 1258 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК) спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. За ст. 1264 ЦК в четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Згідно до ст. 3 Сімейного кодексу України (далі за текстом - СК) сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (4-та черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки. При цьому за п. 21 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України зазначено, що до числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Згідно свідоцтва про смерть, виданого 7 травня 2014 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області вбачається, що [PERSON] помер [INFO] у віці 80 років, актовий запис № 630 від 7 травня 2014 року (а. с. 5). Згідно ордеру від 26 травня 1972 року № 2216, виданого [PERSON], вбачається, що останній була надана однокімнатна квартира [ADDRESS] на неї та її сина (а. с. 6). Відповідно до копії особового рахунку, виданого 21 серпня 2014 року ЖКП «Азовжитлокомплекс», вбачається, що наймачем [ADDRESS] є [PERSON], яка зареєстрована у вказаній квартирі з липня 1972 року, в якій також з липня 1972 року по [INFO] був зареєстрований [PERSON], що також підтверджується довідкою житлової організації від 18 червня 2014 року (а. с. 7, 9). Відповідно до довідки та акту від 19 червня 2014 року ЖКП «Азовжитлокомплекс» вбачається, що за свідченнями сусідів [ADDRESS] вказаного будинку разом із позивачкою мешкав та був зареєстрований цивільний чоловік останньої, [PERSON], до моменту смерті останнього [INFO] (а. с. 8, 10). Відповідно до свідоцтва про право на житло від 1 листопада 1993 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] на праві спільної власності належить [ADDRESS], право власності яких на вказану квартиру було зареєстровано в Маріупольському БТІ 30 листопада 1993 року (а. с. 11). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що знають позивачку з часу її заселення до будинку [ADDRESS] у 1972 році, з якою мешкають усі ці роки в одному під'їзді. Підтвердили факт того, що протягом усього цього часу [PERSON] мешкала у кв. 102 зі своїм чоловіком, [PERSON], з яким вели спільне господарство, були постійно удвох. Знають, що вказану квартиру отримувала позивачка на себе та на свою родину. Позивачка мешкає в однокімнатній квартирі, де також вона мешкала із своїм сином, поки він не зріс, а також з померлим до самого моменту смерті останнього. Оскільки свідки навідувались іноді до позивачки додому, особливо після того, як вона перенесла інсульт, то вказані відомості вони стверджують. При цьому свідки не знали до смерті [PERSON], що він не був офіційно розписаний із позивачкою. На підставі вивчених судом доказів вбачається, що [PERSON] фактично мешкала разом із [PERSON], як дружина та чоловік, понад сорок років разом та також останні п'ять років до часу смерті [PERSON], який помер [INFO], що підтверджується як поясненнями допитаних в судовому засіданні свідків, так й дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами. При цьому відповідно до інформації 4-ї державної нотаріальної контори міста Маріуполя від 10 грудня 2014 року вбачається, що у провадженні нотаріальної контори перебуває спадкова справа після смерті [PERSON], який помер [INFO]. З заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину звернулась лише [PERSON], що також підтверджується витягом зі спадкового реєстру (а. с. 29, 30). Таким чином суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги [PERSON] щодо визнання її спадкоємицею 4-ї черги за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO].

Outcome: approved