Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення боргу за договором позики, в обґрунтування якої зазначила, що відповідач за договором позики від 19 червня 2017 року взяв у неї в борг 3 975 доларів США, які зобов`язався повернути до 19 грудня 2017 року. Відповідачем із вказаної суми повернуто лише 250 доларів США, в іншій частині обов`язок по поверненню боргу в установлений термін не виконано. З наведених причин позивачка просила суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в розмірі 104 911,25 грн., що еквівалентно 3725 доларів США, три проценти річних від простроченої суми, в розмірі 9398,90 грн., а також сплачений нею судовий збір. Ухвалою суду від 15 грудня 2020 року по справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 17-18). Позивачка [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовну заяву з підстав у ній наведених. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовну заяву визнав та не заперечував проти задоволення заявлених у ній вимог. Заслухавши доводи учасників цивільного процесу, дослідивши надані докази, суд приходить до наступних висновків. Частиною четвертою статті 206 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики, згідно вимог статті 1047 ЦК України, укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що згідно розписки та договору позики від 19 червня 2017 року [PERSON] взяв у борг в [PERSON] кошти в сумі 3 975 доларів США та зобов`язався повернути в строк до 19 грудня 2017 року (а.с. 4-8). Із вказаної суми відповідачем повернуто позивачці 250 доларів США, що ними визнається, а тому виходячи з положень частини 1 статті 82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Абзацом 1 частини 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлений договором. Згідно частини 1 статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Відповідно до частин 1 та 2 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (стаття 1049 ЦК України). Згідно із частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - плата неустойки. Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Згідно наведеного в позовній заяві розрахунку, заборгованість за основним зобов`язанням складає 114310,15 грн., з яких: сума основної заборгованості - 104 911,25 грн., що еквівалентно 3725 доларів США; 9398,90 грн. - три проценти річних від простроченої суми станом на 14 грудня 2020 року. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки є обґрунтованими, розмір заборгованості підтверджується розрахунком та визнаний відповідачем. З огляду наведеного позовна заява підлягає задоволенню в межах заявлених в ній вимог. Відповідно до вимог статей 141, 142 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином позивачці з державного бюджету підлягають поверненню 571,55 грн., що дорівнює 50-ти відсоткам судового збору, сплаченого нею при поданні позовної заяви (1143,10 х 0,5 = 571,55). Інша частина понесених нею витрат зі сплати судового збору в розмірі 571,55 грн. відповідно до вимог статті 141 ЦПК України стягуються з відповідача на користь позивачки.

Outcome: approved