Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

Позивачка звернулась з даним позовом до суду, в якому зазначила, що 04 липня 2016 року між відповідачем ТзОВ «СОУЛ-Україна», з однієї сторони, та позивачкою [PERSON], з іншої сторони, було укладено договір № 00407 фінансового лізингу, за яким позивачці було передано в користування предмет лізингу - транспортний засіб марки «Zotye/z100/1,0/5 MT/Comfort» на умовах визначених Договором (п. 1.1. та п. 1.2 Договору), з кінцевим терміном оплати - липень 2021 року. Згідно з п. 4.2. укладеного Договору між позивачем та відповідачем було погоджено графік сплати лізингових платежів. Згідно з п. 4.3. Договору між сторонами 28 липня 2016 року було підписано акт приймання-передачі предмета лізингу, на підставі якого позивачка отримала транспортний засіб марки «Zotye/z100, реєстраційний номерний знак [NUMBER] та всі інші необхідні документи. Позивачка належним чином виконувала взяті на себе зобов'язання за Договором № 00407 фінансового лізингу, що підтверджується квитанціями, які додаються та станом на 05 серпня 2017 року нею було сплачено 129 164,17 грн. з необхідних 170 000 грн. (п. 8.1. Договору), без врахування страхового платежу (9 120,00 грн.) та платежу за набуття права власності (4 222,50 грн.). Залишок, який підлягав сплаті згідно з графіком до липня 2021 року становив 40 835,83 грн. Однак, 14 серпня 2017 року інспектором поліції було затримано та вилучено транспортний засіб марки «Zotye/z100, реєстраційний номерний знак [NUMBER], який в подальшому був переданий на зберігання до Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області. Згодом позивачці стало відомо, що ТзОВ «СОУЛ-Україна» мало заборгованість перед гр.[PERSON] в сумі 50 000 грн. в зв'язку з чим, зареєстрований за боржником транспортний засіб марки «Zotye/z100, реєстраційний номерний знак [NUMBER], який був в її користуванні, був оголошений в розшук. В зв'язку з вилученням в вищевказаного транспортного засобу, за який вона щомісячно сплачувала платежі,позивачка намагалася звернутися до керівництва ТзОВ «СОУЛ-Україна», однак керівництво підприємства на зв'язок не виходить, а всі її звернення ігноруються. В подальшому, позивачка сплатила замість ТзОВ «СОУЛ-Україна» суму боргу в розмірі 55 000 грн. з врахуванням виконавчих витрат і транспортний засіб їй було повернуто. Таким чином,позивачкою в повному обсязі було виконано умови договору № 00407 фінансового лізингу від 04 липня 2016 року сплативши 184 164,17 грн. за даний транспортний засіб. Позивачка просить суд визнати за нею право власності на спірний автомобіль та, про зняття з нього арешту. В судове засідання представник позивачки подав письмове клоптання,в якому позовні вимоги підтримав повністю та просить задовольнити його з підстав, що в ньому зазначені,справу просить слухати у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день,час та місце слухання справи був належним чином повідомлений шляхом публікації оголошення в газеті «Урядовий кур`єр». Розглянувши матеріали справи, письмове клопотання представника позивача, суд приходить до наступних висновків. 04.07.2016 року між відповідачем ТзОВ «СОУЛ-Україна» та позивачкою [PERSON] було укладено договір № 00407 фінансового лізингу,згідно якого позивачці було передано в користування предмет лізингу - транспортний засіб марки «Zotye/z100/1,0/5 MT/Comfort» на умовах визначених Договором (п. 1.1. та п. 1.2 Договору). Згідно з п. 4.2. Договору між сторонами було погоджено графік сплати лізингових платежів, а відповідно до п. 4.3. Договору 28 липня 2016 року було підписано акт приймання-передачі предмета лізингу на підставі якого позивачка отримала транспортний засіб марки «Zotye/z100, реєстраційний номерний знак [NUMBER] та всі інші необхідні документи. Позивачка належним чином виконувала взяті на себе зобов'язання за Договором №00407 фінансового лізингу, що підтверджується квитанціями,які долучені до матеріалів справи (а.с. 17-24). Термін виконання умов Договору закінчувався в липні 2021 року, як це було передбачено в графіку сплати лізингових платежів. Станом на 05 серпня 2017 року позивачкою було сплачено наступні суми: - 30 000 грн. - авансовий платіж (квитанція від 04.07.16р.); - 30 000 грн. - авансовий платіж (квитанція від 16.07.16р.); - 15 000 грн. + 12 000 грн. + 15 000 грн. - авансові платежі (квитанції від 13.07.16р.); - 4 222,50 грн. - збір за набуття права власності (квитанція від 26.07.16р.); - 490,09 грн. - авансовий платіж (квитанція від 26.07.16р.); - 9 120 грн. - страховий платіж (квитанція від 28.07.16р.); - 2 222,84 грн. - місячні платежі за період з серпня 2016 року по серпень 2017 року (квитанції в 12 примірниках). Всього за транспортний засіб станом на 05 серпня 2017 року позивачкою було сплачено 129 164,17 грн., з необхідних 170 000 грн. (п. 8.1. Договору), без врахування страхового платежу (9 120,00 грн.) та платежу за набуття права власності (4 222,50 грн.). Залишок, який підлягав сплаті згідно з графіком до липня 2021 року становив 40 835,83 грн. 14 серпня 2017 року інспектором поліції було затримано та вилучено транспортний засіб марки «Zotye/z100, реєстраційний номерний знак [NUMBER], який в подальшому був переданий на зберігання до Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області (а.с.25), в зв`язку з борговими зобовязаннями відповідача перед третіми особами. Згідно копії постанови про припинення розшуку майна від 23.08.2017 року , транспортний засіб, який знаходився в лізингу у позивачки знаходився в розшуку (а.с. 27). В подальшому позивачкою було сплачено замість ТзОВ «СОУЛ-Україна» суму боргу в розмірі 55 000 грн. з врахуванням виконавчих витрат, про що свідчить квитанція №22 на а.с.24, і їй було повернуто транспортний засіб. Таким чином, позивачка в повному обсязі виконала умови договору № 00407 фінансового лізингу від 04 липня 2016 року, сплативши 184 164,17 грн. за транспортний засіб марки «Zotye/z100, реєстраційний номерний знак [NUMBER]. У відповідності з ст. 6 та ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до ст.806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Укладаючи договір фінансового лізингу, позивачка мала на меті отримати у власність транспортний засіб через сплату лізингових платежів. Натомість, сплативши всі платежі, позбавлена можливості отримати у власність транспортний засіб через неправомірні дії відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) стаття 610 ЦК України визначає як порушення зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). Відповідач, ухиляючись від виконання своїх зобов'язань за договором фінансового лізингу, підтверджує невизнання ним права власності на предмет лізингу за позивачкою, що є порушенням її законних прав та інтересів. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Підставою для пред'явлення позову за цією статтею є оспорення права власності або невизнання його іншою особою. Відповідачем у позові про визнання права власності є особа, яка оспорює право власності на майно, або особа, яка хоч і не оспорює права власності на майно, але і не визнає його. Крім того, відповідач своїми неправомірними діями перед третіми особами призводить до того, що на зареєстроване за ним рухоме майно накладаються арешти і позивачка може в черговий раз втратити транспортний засіб, за який сплатила всі лізингові платежі. Наведене підтверджується довідкою виданою 07 вересня 2017 року в.о. заступником начальника Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України (а.с. 28). Підставою для зняття арешту з транспортного засобу є ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно ч 1 ст. 8 Закону України «Про фінансовий лізинг» у разі переходу права власності на предмет лізингу від лізингодавця до іншої особи відповідні права та обов'язки лізингодавця за договором лізингу переходять до нового власника предмета лізингу. Предмет лізингу не може бути конфісковано, на нього не може бути накладено арешт у зв'язку з будь-якими діями або бездіяльністю лізингоодержувача (ч. 2 ст. 8 Закону України «Про фінансовий лізинг»). Відповідно до ст. 1 ст. 9 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувачу забезпечується захист його прав на предмет лізингу нарівні із захистом, встановленим законодавством щодо захисту прав власника. Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. На підставі наведеного, ст. ст. 55, 124 Конституції України, ст. ст. 8, 9, 17 Закону України «Про фінансовий лізинг», ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 6, 15, 16, 316, 319, 328, 525, 526, 610, 612, 627, 629, 392, 806,

Outcome: approved