Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-02 00:00:00

Позивачка звернулася до Новоархангельського районного суду з позовом про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з нею, посилаючись на те, що між нею та відповідачем 27 січня 2017 року у Новоархангельському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану ГТУ юстиції у Кіровоградській області був зареєстрований шлюб за актовим записом №2. Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося через несумісність характерів. Шлюбні відносини між ними припинені з березня 2020 року. Спільного господарства не ведеться, подальше спільне проживання та збереження шлюбу не можливе. Між сторонами часто виникають суперечки з приводу місця проживання дитини, тому змушена звернутися для вирішення питання місця проживання сина. Позивачка просить розірвати зареєстрований шлюб з відповідачем, змінити прізвище та визначити місце проживання дитини разом з матір`ю. Позивачка в судове засідання не з`явилась, але надала суду заяву про розгляд справи без її участі, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, просила задовольнити, в разі неявки відповідача не заперечувала проти винесення заочного рішення, на примирення не згодна. Відповідач в судове засідання не з`явився, надіслав заяву про проведення розгляду цивільної справи у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі, на примирення не згоден, не заперечує проти визначення місця проживання дитини з позивачкою. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Новоархангельської районної державної адміністрації Кіровоградської області, в судове засідання не з`явилася, надала суду висновок щодо визначення місця проживання дитини та заяву про проведення засідання у її відсутність. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності, а тому суд вважає,що справу можливо розглянути у відсутність сторін на підставі письмових доказів. Згідно ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав: Судом встановлено, що предметом спору в даній справі є правовідносини, які регулюються СК України. В судовому засіданні встановлено, що сторони уклали шлюб, 27.01.2017 року у Новоархангельському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Кіровоградській області був зареєстрований шлюб за актовим записом №2 (а.с. 8). Від спільного проживання сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.9). Згідно довідки, виданої Новоархангельської селищної ради Новоархангельського району Кіровоградської області №1491, виданої [PERSON] засвідчено, що її сім`я складається: батька [PERSON] , матері [PERSON] , брата [PERSON] , сина [PERSON] (а.с.10). У відповідності ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Сім`я є природним і основним осередком суспільства і має право на захист з боку суспільства та держави. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Статтею 111 СК України на суд покладено обов`язок, щодо вжиття заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. У відповідності до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу так як встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. У відповідності до вимог ст.28 ЦК України фізична особа набуває прав та обов`язків і здійснює їх під своїм іменем. Ім`я фізичної особи, яка є громадянином України, складається з прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із Закону, звичаю національної меншини, до якої вона належить. Законом України №2398-У1 «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», було внесено зміни, відповідно до яких у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час реєстрації шлюбу, що розривається. Статтею 295 ЦК передбачено, що прізвище фізичної особи може бути змінене у разі реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу або визнання його недійсним. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, це є правом позивача після розірвання шлюбу надалі іменуватися прізвищем « [PERSON] ». Згідно з ч.ч.4-6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків та інших осіб, які бажають проживати з дитинною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як вбачається з висновку органу опіки та піклування Новоархангельської райдержадміністрації Кіровоградської області від 17.07.2020 року та згідно акту обстеження умов проживання сім`ї від 27.05.2020 року було прийнято рішення що в інтересах дитини про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , буде краще разом з матір`ю [PERSON] [INFO] (а.с.37-40). Відповідно до ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно з положеннями ст. 160 ч.1 та ст. 161 ч.1, ч.2 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати і батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей передбачено, що під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган визначає, чи має він достатньо інформації для прийняття рішення в найвищих інтересах дитини, і в разі необхідності одержує додаткову інформацію, зокрема від суб`єктів батьківської відповідальності і якщо внутрішнім законодавством дитина визнається такою, що має достатній рівень розуміння надає можливість дитині висловлювати її думки та приділяє належну увагу думкам, висловленим дитиною. Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, на примирення не погоджується, сімейні відносини не можливо відновити, підстав для надання строку для примирення суд не вбачає, вони з відповідачем не проживають тривалий час, то відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу, що на думку суду є неприпустимим, також враховуючи ті обставини, що на час розгляду справи неповнолітній [PERSON] , проживає разом з матір`ю, де створені належні умови для його проживання та виховання, батько дитини не заперечує проживанню його разом з матір`ю, також не заперечує проти розірвання шлюбу, тому, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо розірвання шлюбу, присвоєння позивачці дошлюбного прізвища та визначення місця проживанни неповнолітньої дитини разом з позивачкою. Розлучення відповідає дійсній волі жінки (позивача у справі) та чоловіка (відповідача у справі), після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті немайнові права, а тому з вказаних підстав шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання та визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] з матір`ю - [PERSON] , [INFO] . При цьому суд відмічає, що таке рішення суду не позбавляє можливості та обов`язку кожного з батьків, приймати участь у вихованні, спілкуванні та матеріальному утриманні дитини. Відповідно до ч.2 ст.115 Сімейного кодексу України після набрання рішенням законної сили необхідно надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Зважаючи на те, що на підставі ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволення позовних вимог, тому понесені витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд вирішує питання про повернення позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, а інші 50 відсотків судового збору, що сплачені позивачем при зверненні до суду підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. З огляду на викладене та враховуючи те, що відповідач визнав позов, слід повернути позивачці 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, інші 50 відсотків судового збору, стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved