Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача, в якому після подання заяви про збільшення позовних вимог просила скасувати накази Державного підприємства «Львівський державний завод «Лорта», від 18.11.2016 року №\~682\~к «Про встановлення неповного робочого часу [PERSON]П.» та від 29.11.2016 року №\~700\~к «Про зміну до наказу №\~682\~к від 18.11.2016 року» та зобовязати [PERSON] підприємство «Львівський державний завод «Лорта» компенсувати її різницю у заробітній платі, яка виникла внаслідок встановлення її неповного робочого часу з 18.11.2016 року у розмірі 16 870 грн. 59 коп. Свої вимоги мотивує тим, що наказом Державного підприємства «Львівський державний завод «Лорта» від 18.11.2016 року № 682 к «Про встановлення неповного робочого часу [PERSON]П.» їй було встановлено неповний робочий час, а саме один із його видів - неповний робочий тиждень. Цим наказом вона зобовязана була працювати з 23 січня 2017 року один робочий день на місяць, перший робочий понеділок кожного місяця, з оплатою праці пропорційно відпрацьованому часу. Виконуючий обовязки директора заводу видав наступний наказ від 29.11.2016 року №\~700\~к «Про зміну до наказу №\~682\~к від 18.11.2016 року». Новим наказом передбачається встановлення неповного робочого часу з 30\~січня 2017 року з розрахунку дві години на день першого робочого дня тижня з оплатою пропорційно відпрацьованому часу. Таким чином, позивачка працювала з 30 січня 2017 року 2 години на день кожного першого дня тижня. Таке встановлення неповного робочого часу вважає неправомірним. Обґрунтовує це тим, що його встановлення є нічим іншим як порушенням її права на працю. Укладаючи трудовий договір з [PERSON] підприємством «Львівський державний завод «Лорта», вона погодила умови такого договору, у тому числі й роботу на умовах 40 годинного робочого тижня. Своєї згоди на встановлення їй неповного робочого часу вона не давала, про зміну істотних умов праці її ніхто не повідомляв і не попереджав як і не повідомляв чи попереджав про встановлення неповного робочого часу. Просить суд скасувати накази Державного підприємства «Львівський державний завод «Лорта» про встановлення їй неповного робочого часу та зобовязати відповідача компенсувати різницю у заробітній платі, розмір якої збільшила до 16\~870 грн. 59 коп. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним у позові та до заяви про збільшення розміру позовних вимог. Просить позов задовольнити. Представник позивача позовні вимоги [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, надав пояснення аналогічні викладеним у позові та до заяви про збільшення розміру позовних вимог. Додатково пояснив, що на підставі ч.3 ст. 32 КЗпП України у звязку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за цими ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Наслідком таких змін може бути встановлення або скасування неповного робочого часу. Позивачці неповний робочий час був встановлений наказом від 18.11.2016 року №\~682\~к «Про встановлення неповного робочого часу [PERSON]П.», у якому відповідач посилається на наказ від 01.07.2016 року №\~214, яким передбачено реорганізацію структурних підрозділів Державного підприємства «Львівський державний завод «Лорта», зокрема й цеху 009 в якому працювала позивач та приєднання його до цеху 003. Наслідком таких змін стали переведення працівників до цеху 003 або їх звільнення у звязку з скороченням чисельності та штату працівників. Вважає, що на підставі наказу від 01.07.2016 року №\~214 відбулись зміни в організації виробництва і праці передбачені п.1 ст. 40 КЗпП України, тоді як сам наказ від 01.07.2016 року №\~214 не передбачає встановлення неповного робочого часу у звязку з організацією цеху 009, в якому працювала [PERSON]. Просить позов задоволити. Представник відповідача в судове засідання 05.12.2017 року не зявилась, про його час і місце була належним чином повідомлена, подала клопотання про перенесення розгляду справи на іншу дату у звязку із перебуванням юрисконсульта ДП «ЛДЗ «Лорта» у черговій відпустці. Суд не вважає відсутність представника відповідача поважним, оскільки з нею узгоджувалася дата проведення судового засідання, при цьому про свою відпустку вона суд не повідомляла, а тому суд вважає, що справу слід слухати у її відсутності на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення, проти чого і не заперечили позивач та представник позивача. При цьому в минулих судових засіданнях представник відповідача позов заперечила, з підстав викладених у письмовому запереченні, з яких видно, що вона позовні вимоги не визнає у повному обсязі, зважаючи на таке. Згідно наказу від 02.11.2016 року №\~653к «Про переведення [PERSON]П.» позивача на підставі особистої згоди переведено з 02.11.2016 року старшим майстром дільниці 2 групи з цеху 009 в монтажно-складальний цех 003 з окладом згідно штатного розпису. У звязку із змінами в організації виробництва і праці наказом від 01.07.2016 року №\~214 цехи 008, 009, 012 реорганізовано шляхом перетворення в монтажно-складальні дільниці відповідно 008, 009, 012 цеху 003 з 01 серпня 2016 року. В результаті реорганізації підрозділу цех 009 посада старшого майстра дільниці 2 групи втратила свої виробничі функції та обсяг робіт, в звязку з чим стало неможливим забезпечити повну зайнятість старшого майстра дільниці [PERSON] У звязку із цим [PERSON] з 30 січня 2017 року встановлено неповний робочий час: режим роботи перший робочий день тижня дві години на день з оплатою праці пропорційно до відпрацьованого. Накази про встановлення неповного робочого часу узгоджено із профспілковим комітетом заводу. Вважає, що на підприємстві мали місце зміни в організації виробництва і праці та реорганізація підрозділів, тому колишні умови праці збереженні бути на могли, а відтак наказами від 18.11.2016 року №\~682\~к і від 29.11.2016 року №\~700\~к їй з урахуванням ч.3 ст.32 КЗпП України запропоновані нові умови праці. До оскаржуваних позивачем наказів, [PERSON] працювала з 02 червня 2015 року три дні на тиждень (понеділок, вівторок, середа). Не погоджується представник відповідача і щодо суми компенсації за час роботи на умовах робочого часу встановлених наказами від 18.11.2016 року №\~682\~к і від 29.11.2016 року №\~700\~к, обґрунтовує суму компенсації у розмірі 7956грн. 84 коп. Просить суд не задовольняти позовної заяви також із мотивів пропуску позивачем строку звернення до суду. Третя особа - директор Державного підприємства «Львівський державний завод «Лорта» [PERSON] у судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання був належно повідомлений, подав заяву про застосування до позовних вимог позивача строку позовної давності та на цій підставі відмовити у задоволенні позову, а тому суд вважає, що справу слід слухати у його відсутності на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення, проти чого і не заперечили позивач та представник позивача. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права. За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що відповідачем [PERSON] підприємством «Львівський державний завод «Лорта» прийнято відносно позивача [PERSON] накази від 18.11.2016 року №\~682\~к «Про встановлення неповного робочого часу [PERSON]П.» та від 29.11.2016 року №\~700\~к «Про зміну до наказу №\~682\~к від 18.11.2016 року». На підставі ст. 56 КЗпП України за угодою між працівником і власником або уповноваженим ним органом може встановлюватись як при прийнятті на роботу так і згодом неповний робочий день або неповний робочий тиждень. Оплата праці в цих випадках проводиться пропорційно відпрацьованому часу або залежно від виробітку. Робота на умовах неповного робочого часу не тягне для працівника будь-яких обмежень його трудових прав. Ч.3 ст. 32 КЗпП України передбачає, що у звязку із змінами в організації виробництва та праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших працівник повинен бути повідомленим не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження в нових умовах, то трудовий договір припиняється за п.\~6 ст.36 КЗпП України. У п. 31. Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №\~9 від 06.11.92 року зазначено, що коли при розгляді трудового спору буде встановлено, що зміна істотних умов трудового договору проведена не у звязку із зміною в організації виробництва і праці на підприємстві, установі, організації то така зміна із врахуванням конкретних обставин може бути визнана судом неправомірною з покладанням на власника або уповноважений ним орган обовязку поновити працівникові його попередні умови. Починаючи з 02.06.2014 року позивач працювала на умовах неповного робочого часу. Це вбачається із наказу ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» від 29.05.2015 року №\~210 «Про режим роботи». Підставою для запровадження для працівників ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» неповного робочого часу стали зміни в організації виробництва та праці, а саме неотриманням від споживачів обігових коштів за раніше відправлену продукцію, що призвело до браку коштів на закупівлю матеріально-технічного забезпечення виробництва, що зробило неможливим забезпечити необхідну зайнятість працівників. Тому з метою раціонального використання робочого часу і енергоносіїв на підприємстві був встановлений режим роботи коли остання проводилась три дні на тиждень - у понеділок, вівторок, середу. Таким чином, ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» встановило для своїх працівників неповний робочий тиждень із роботою у понеділок, вівторок, середу. [PERSON] погодилась на роботу із таким режимом роботи, що підтверджується її письмовою заявою на встановлення трьохденного робочого тижня починаючи з 02.06.2015 року. Зважаючи на п.1 наказу ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» від 29.05.2015 року №\~210, робота на умовах неповного робочого тижня мала проводитись до особливого розпорядження. Оскільки відповідачем не було надано такого розпорядження, суд приходить до висновку, що відповідач працювала на умовах неповного робочого тижня від 02.06.2015 року до 29.01.2017 року. З 30.01.2017 року на підставі наказів ДП «ЛДЗ «ЛОРТА», а саме від 18.11.2016 року №\~682\~к «Про встановлення неповного робочого часу [PERSON]П.», та наказу від 29.11.2016 року «Про зміну до наказу №\~682\~к від 18.11.2016 року» вбачається встановлення для [PERSON] нового виду неповного робочого часу перший робочий день тижня, 2 (дві) години на день. Цей вид робочого часу поєднує у собі ознаки двох видів неповного робочого часу - неповного робочого дня та неповного робочого тижня. Встановлення такого виду робочого часу суд вважає неправомірним, зважаючи на наступне. У ч.3 ст.32 КЗпП України зазначено, що у звязку із змінами в організації виробництва та праці допускається зміна істотних умов праці, у тому числі встановлення або скасування неповного робочого часу. Неповний робочий час [PERSON] був встановлений 02.06.2014 року на підставі наказу ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» від 29.05.2015 року №\~210 «Про режим роботи». Тому з 30.01.2017 року на підставі наказів ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» від 18.11.2016 року №\~682\~к та від 29.11.2016 року відбулась зміна видів неповного робочого часу, а саме з неповного робочого тижня на неповний робочий час, який поєднує у собі неповний робочий день та тиждень. При цьому позивачки згоди на роботу з таким видом робочого часу не давала. Суд вважає недоведеним, що встановлення [PERSON] нового виду робочого часу відбулось на підставі змін в організації виробництва та праці, зважаючи на такі обставини. Наказом від ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» від 18.11.2016 року №\~682\~к відповідачем встановлено позивачеві неповний робочий час - перший робочий день тижня, 2 (дві) години на день, у звязку із змінами в організації виробництва та праці передбаченими наказом від 01.07.2016 року № 214 «Про реорганізації структурних підрозділів ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» унаслідок яких посада старшого майстра дільниці 2 групи втратила свої виробничі функції та обсяг робіт. Із п. 1 наказу від 01.07.2016 року № 214 вбачається, що з 01.08.2016 року монтажно-складальні цехи 008, 009, 012 реорганізуються шляхом перетворення у монтажно-складальні дільниці відповідно 008, 009, 012. П.2 цього ж наказу передбачено приєднання цих дільниць до монтажно-складального цеху 003. У п. 9 наказу від 01.07.2016 року №\~214 йдеться про переведення працівників реорганізованих підрозділів 008, 009, 012 у встановленому порядку, за їх згодою та вивільнення працівників у звязку із скороченням чисельності та штату працівників. Інших наслідків для працівників не передбачено. Це означає, що у звязку із змінами в організації виробництва і праці, зокрема реорганізації цехів 008, 009, 012 у монтажно-складальні дільниці цеху 003 наслідком для працівників є їх переведення на роботу до цеху 003 ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» або звільнення у звязку із скороченням чисельності або штату. Інших наслідків у тому числі встановлення неповного робочого часу наказом від 01.07.2016 року № 214 «Про реорганізації структурних підрозділів ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» для працівників не передбачено. Наказом від 02.11.2016 року №\~653к позивач була переведена з цеху 009, де вона працювала на посаді старшого майстра дільниці другої групи, на посаду старшого майстра дільниці 2 групи монтажно-складального цеху 003, на якій вона й працювала до свого звільнення 24 квітня 2017 року. При цьому із наказу про переведення не вбачається, що вона переводиться на роботу, яка вимагає встановлення для неї іншого виду робочого часу а ніж триденний робочий тиждень. При переведенні 02.11.2016 року позивачка підписала посадову інструкцію старшого майстра дільниці цеху 003, яка була затверджена 13.12.2013 року і зміни до неї вносились. Тому суд приходить до висновку що позивачка виконувала увесь обєм робіт передбачений посадовою інструкцією. За таких обставин, суд вважає вищезазначені накази були прийняті із порушенням законодавства, а тому є обґрунтована сума компенсації позивачу у розмірі 7956грн. 84 коп. При цьому є обґрунтовані заперечення представника відповідача у зазначеній сумі та те, що сам позивач та її представник із даною сумою погодились також у судовому засіданні. Крім цього, суд не бере до уваги заяву в.о. директора ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» про застосування до позовних вимог позивача позовну давність для відмови у позові з таких підстав. Статтею 233 КЗпП України встановлює строки звернення працівника до суду за вирішенням трудового спору. Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору в тримісячний строк з дня коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу або з дня видачі трудової книжки. Позивач звернулась до суду 17.02.2016 року з проханням про скасування наказів Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» про встановлення неповного робочого часу та компенсацію різниці у заробітній платі. Таким чином, зважаючи на ст. 233 КЗпП України позивачеві дається тримісячний строк на оскарження наказів датованих 18.11.2016 року та 29.11.2017 року. Ухвалою від 20.02.2017 року позовну заяву залишено без руху і надано час для виправлення недоліків. Такі недоліки були виправлені, тому строки звернення до суду за захистом порушених прав не були пропущені, оскільки на підставі ч.2 ст. 121 ЦПК України позовна заява вважається поданою в день її первісного подання до суду, тобто 17.02.2017 року. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільного права та інтересів є визнання права, припинення дії, яка порушували право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно із ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З урахуванням вищевказаного, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, приймаючи до уваги пояснення учасників процесу, наданих в судовому засіданні доказів, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд знаходить необхідним позов частково задовольнити. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім судові витрати у розмірі 1280 грн. судового збору, сплаченого нею при поданні позовної заяви.

Outcome: partial