Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-03 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом про стягнення боргу за договором позики свої вимоги мотивує тим, що 30 жовтня 2020 року за усним договором позики [PERSON] передала [PERSON] грошові кошти в розмірі 42\~000 (сорок дві тисячі) грн, при фактичному отриманні яких останній надав розписку. Відповідно до розписки [PERSON] зобов`язався повернути кошти до 30.11.2018 року, однак до теперішнього часу борг не повернув, тим самим не виконавши взяті на себе зобов`язання. А тому, враховуючи те, що відповідач свої договірні зобов`язання у встановлений договором строк не виконав, просить стягнути з нього на її користь борг за договором позики у розмірі 42\~000 (сорок дві тисячі), неустойку у вигляді трьох процентів річних у розмірі 2\~220 (дві тисячі двісті двадцять ) грн 78 коп. та інфляційні витрати у сумі 3 070 (три тисячі сімдесят) грн 20 коп., а також судові витрати в сумі 840 грн 80 коп. Позивачка в судове засідання не з`явилася, але надіслала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги просить задовольнити частково, а саме стягнути з відповідача заборггованість в розмірі 42000 грн., оскільки відповідач добровільно сплатив їй 5000 грн., не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду був повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на сайті судової влади України, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких заяв або клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило (а.с.20). Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України\~у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та вивчивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. За змістом ч. 1ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.\~5\~ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 30 жовтня 2018 року між сторонами було укладено договір позики, згідно з яким позивачка передала, а відповідач отримав грошові кошти в сумі 42\~000 (сорок дві тисячі) грн 00 коп., в якому зазначався термін повернення боргу\~до 30 листопада 2018 року. Договір був укладений у простій письмовій формі шляхом написання розписки (а.с. 8). Відповідач свої зобов`язання по поверненню суми боргу не виконав. Відповідно до статті 1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047\~ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202\~ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Як вбачається з правового висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові Судової палати у цивільних справах від 13.12.2017 року по справі №309/3458/14-ц, за своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Таким чином, наявність між сторонами позикових відносин підтверджується наявним у позивачки оригіналом розписки, яка підтверджує як факт отримання боржником коштів за договором позики, так і зобов`язання повернути ці кошти. Крім того, частиною першою статті 1049\~ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно зі \~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Відповідно до\~ст. 530 ЦК України\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі \~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до\~ст. 611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1ст. 612 ЦК України). Згідно з вимогами\~ст. 1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. За таких обставин, оскільки грошове зобов`язання за позикою від 30.10.2018 року з кінцевим терміном виконання - до 30.11.2018 року залишається невиконаним, що порушує майнові права позивачки як позикодавця, тому з відповідача на користь [PERSON] необхідно стягнути борг у розмірі 42\~000 (сорок дві тисячі) грн., що підтверджуються наявними в справі доказами (а.с.6,7). Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача необхідно стягнути 840 грн 80 коп. гривень сплаченого позивачкою судового збору при подачі позову до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved