Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-31 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом до відповідачів про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що [INFO] померла [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді квартири [ADDRESS], яка належала останній на підставі біржового контракту від 24 квітня 1998 року, який був укладений між [PERSON] та [PERSON] про купівлю-продаж зазначеної квартири. З 1998 року позивачка мешкала разом з [PERSON] однією родиною, опікуючись нею, оскільки інших рідних у [PERSON] не було. Позивачка таким чином мешкала разом із [PERSON] до смерті останньої, до [INFO]. Тому позивачка вважає, що прийняла спадщину після смерті [PERSON] у вигляді спірної квартири. Звернувшись до нотаріальної контори, позивачці було відмовлено у оформленні свідоцтва на спадщину після смерті [PERSON] на [ADDRESS], оскільки на момент смерті [PERSON] позивачка була зареєстрована за іншою адресою. На підставі переліченого просила суд визнати біржовий контракт від 24 квітня 1998 року дійсним, визнати позивачку спадкоємицею за законом 4-ї черги після смерті [PERSON] та визнати право власності за [PERSON] на [ADDRESS] в порядку спадкування. Позивачка в судовому засіданні вказувала, що вона у теперішній час мешкає по [ADDRESS], після того як померла [PERSON] Однак до [INFO] постійно мешкала із [PERSON] по [ADDRESS] однією родиною останні 5-7 років перед смертю [PERSON] Вказувала, що вони були знайомі ще з часу спільної роботи у пологовому будинку, бо обидві були медиками та були близькими подругами. Оскільки у [PERSON] немає рідних, вона не одружувалась та не мала дітей, то позивачка після того, як [PERSON] отримала у власність [ADDRESS], почала кожного дня відвідувати [PERSON] у вказаній квартирі. А коли в [PERSON] стало зовсім погано зі здоров'ям, останні 5-7 років перед смертю, то позивачка почала постійно мешкати із нею. Вказувала також, що у [PERSON] була важка травма голови, бо вона вдарилась сильно у ванній кімнаті. Після цього [PERSON] стала втрачати пам'ять. Оскільки позивачка пішла на пенсію, то почала доглядати за хворою [PERSON], мешкаючи із нею. На підставі цього вона сплачувала за свої кошти квитанції [PERSON] за комунальними платежами за квартиру, сама їх заповнюючи. Однак, коли перестала мешкати у [ADDRESS], то з серпня 2014 року позивачка не постійно сплачувала комунальні платежі. Позивачка разом із [PERSON] ходили за продуктами харчування. Не заперечувала, що всі ці роки позивачка відвідувала свого чоловіка, інколи він сам приходив до неї та [PERSON] у гості, однак ночувала постійно позивачка в квартирі із [PERSON] Додавала, що [PERSON] приходиться чоловіком її доньки, який їй допомагав по похованню [PERSON] Просила суд задовольнити позов повністю. Представник позивача, який діє на підставі довіреності, [PERSON], підтримуючи позовні вимоги [PERSON], зазначав, що позивачка мешкала разом із [PERSON] останні роки до моменту смерті [PERSON], якій вона допомагала матеріально, сплачувала комунальні послуги, вела спільне господарство із нею, була з нею, як одна родина, незважаючи на те, що перебуває у шлюбі. Однак із своїм чоловіком [PERSON] мешкала епізодично, бо фактично проживала із [PERSON] Тому позивачка має право на визнання її спадкоємицею четвертої черги. Оскільки [PERSON] фактично на момент смерті мешкала із спадкодавцем, то вона прийняла спадщину, яка складається з [ADDRESS]. Також зазначав, що за біржовим контрактом [PERSON] придбала у [PERSON] спірну квартиру фактично на підставі договору купівлі-продажу від 24 квітня 1998 року. Оскільки умови договору були виконані, то вказана угода повинна бути визнана судом дійсною. Представник Маріупольської міської ради, яка діє на підставі довіреності, [PERSON], в судовому засіданні, заперечуючи проти задоволення заявлених позовних вимог, вказувала, що позовні вимоги [PERSON] про визнання біржового контракту дійсним є передчасними, бо вона не визнана спадкоємицею та не була стороною угоди купівлі-продажу. Вказувала також, що позивачка не довела, що вона мешкала однією родиною із [PERSON] та не довела, що прийняла спадщину після смерті останньої [INFO]. Натомість вказувала, що при перевірці [ADDRESS], було виявлено, що у вказаній квартирі ніхто не мешкає та не зареєстрований. При цьому за місцем реєстрації [PERSON] було встановлено, що поизвачка разом зі своїм чоловіком мешкає по [ADDRESS]. На підставі переліченого просила суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] у повному обсязі. Відповідач, [PERSON], до судового засідання не з'явився за невідомих суду причин повторно, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Представники Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори до суду не з'явились, надавши заяву з проханням вирішити справу у їх відсутність. Вислухавши учасників процесу, що з'явились, заслухавши пояснення свідків, вивчивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступного обґрунтування. Відповідно до ст. 1258 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК) спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. За ст. 1264 ЦК в четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Згідно до ст. 3 Сімейного кодексу України (далі за текстом - СК) сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (4-та черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки. При цьому за п. 21 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України зазначено, що до числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Однак відповідно до Листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що положення п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» про те, що до числа спадкоємців 4-ї черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, поширюється на осіб - чоловіка або жінки, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, але перебувають в іншому зареєстрованому шлюбі - проте не поширюється на інших осіб, які перебувають у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, але проживали однією сім'єю зі спадкодавцем на інших засадах, ніж фактичні шлюбні відносини. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він давно знайомий із [PERSON] та [PERSON], яким часто допомагав по сантехніці, бо раніше працював у житловій організації. Свого часу [PERSON] допомогла свідку, як лікар, тому він часто відвідував її та [PERSON] у квартирі [PERSON], допомагаючи по господарству. Знає, що раніше [PERSON] мешкала по [ADDRESS]. Знає [PERSON] також давно, з 80-х років, бо та була подругою [PERSON] та які працювали разом. Він навідувався до [PERSON] та [PERSON] дуже часто, бо був їх добрим приятелем. В суді стверджував, що [PERSON] мешкала постійно разом із [PERSON] у спірній квартирі на протязі останніх 15 років. Після смерті [PERSON] позивачка також відвідує вказану квартиру. Зазначав, що знає чоловіка [PERSON], який з розумінням ставився до того, що [PERSON] фактично мешкала із [PERSON] Не заперечував, що [PERSON] також часто навідувалась до свого чоловіка, який мешкав окремо від неї. Підтвердив, що [PERSON]. більше ні з ким не спілкувалась тісно, окрім [PERSON] Зазначав, що [PERSON] та [PERSON] разом купляли продукти харчування, разом годували, прибирали, тому вважав їх однією родиною. Зазначав також, що поховання [PERSON] було організовано [PERSON] Свідок [PERSON] вказувала в суді, що по сусідству із нею в будинку [ADDRESS] мешкала [PERSON] в [ADDRESS] разом із [PERSON], яких вона знає з 1998 року. Вказувала, що часто спілкувалась із [PERSON] та [PERSON], особливо влітку. Стверджувала, що [PERSON] мешкала разом із [PERSON] до моменту смерті останньої декілька років. Згадувала, що [PERSON] та [PERSON] разом ходили по магазинам, купляти продукти. Знає це добре, бо майже кожного дня зустрічалась із ними. Вказувала також, що комунальні платежі [PERSON] допомагала сплачувати за спірну квартиру [PERSON], та витрати по похованню останньої на себе взяла саме [PERSON] Свідок [PERSON] вказала, що мешкає в будинку [ADDRESS] в м. Маріуполі. Стверджувала, що [PERSON] мешкала постійно в [ADDRESS] разом із [PERSON] Кожного дня свідок зустрічала їх разом, то в під'їзді, коли ті пошту забирали, то у дворі, коли разом виходили на прогулянку, то на вулиці, коли ті ходили на ринок, то в квартирі, коли відвідувала їх. Зазначала, що [PERSON] сильно піклувалась про [PERSON], яка за станом здоров'я виглядала більш погано, тому вимагала до себе відповідної опіки. Вказувала, що про жодних рідних [PERSON] свідку невідомо нічого. [PERSON] мешкала із [PERSON] до моменту смерті останньої. Організацією поховань [PERSON] також займалась [PERSON] Свідок вважала їх однією родиною. Згідно свідоцтва про смерть, виданого 15 липня 2013 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області вбачається, що [PERSON] померла [INFO] у віці 78 років, актовий запис № 892 від 15 липня 2013 року, що також підтверджується копією вказаного актового запису про смерть та повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян (а. с. 6, 46, 47-48). Згідно паспорту [PERSON] (серія [NUMBER]) вбачається, що позивачка зареєстрована з 1997 року в [ADDRESS] (а. с. 9). Відповідно до копії особового рахунку від 4 серпня 2014 року, наданого ПП «Ваш Двір», вбачається, що наймачем [ADDRESS] була [PERSON], яка була зареєстрована у вказаній квартирі з 30 червня 1998 року по 5 березня 2014 року (а. с. 80). Натомість відповідно до акту від 31 березня 2014 року ПП «Ваш двір» вбачається, що за свідченнями сусідів буд. [ADDRESS] вказаного будинку мешкала без реєстрації [PERSON] спільно із [PERSON], починаючи з грудня 1998 року по [INFO] включно (а. с. 5). На підставі акту від 14 серпня 2014 року ПП «Ваш двір» вбачається, що зі слів мешканця кв. 47 у [ADDRESS] ніхто не мешкає та не зареєстрований (а. с. 83). За актом від 7 серпня 2014 року, складеного представниками Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради за участі голови КСН «Азовець», вбачається, що в [ADDRESS] мешкають [PERSON] та [PERSON] (а. с. 84). З урахуванням переліченого суд відхиляє посилання представника відповідача на суперечливість актів ПП «Ваш двір» від 31 березня 2014 року та від 14 серпня 2014 року, оскільки в акті від 31 березня 2014 року підтверджується факт спільного проживання [PERSON] з [PERSON], починаючи з грудня 1998 року по [INFO] в [ADDRESS], а в акті від 14 серпня 2014 року - факт того, що ніхто не мешкає та не зареєстрований у цій квартирі на теперішній момент, що визнавалось позивачкою в судовому засіданні. Також суд відхиляє посилання представника відповідача на акт від 7 серпня 2014 року представників Орджонікідзевської районної адміністрації, бо цим актом було встановлено, що [PERSON] мешкає по [ADDRESS] на теперішній час, що нею не заперечувалось. В судовому засіданні було також оглянуто надані [PERSON] оригінали та копії товарного чеку з витрат на похованню на суму 6869 грн., рахунку на проведення поминального обіду від 16 липня 2013 року на суму 2865,45 грн., довідки про витрати на проведення поминального обіду від 21 серпня 2013 року на суму 1078,80 грн. (а. с. 53, 54, 55, 71). Також в судовому засіданні були оглянуті надані [PERSON] копії та оригінали квитанцій про сплату комунальних платежів за 2011 - 2013 роки на [ADDRESS] (а. с. 56-70, 71). На підставі вивчених судом доказів вбачається, що [PERSON] фактично мешкала разом із [PERSON] понад п'ять років до часу відкриття спадщини, тобто моменту смерті спадкодавця, [INFO], що підтверджується як поясненнями допитаних в судовому засіданні свідків, так й дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами. При цьому суд вважає встановленим, що фактично за цей період часу [PERSON] мешкала із [PERSON] разом в [ADDRESS] як одна родина, що було підтверджено в судовому засіданні поясненнями усіх допитаних свідків та дослідженим актом житлової організації від 31 березня 2014 року за місцем реєстрації [PERSON] До такого висновку суд прийшов, зважаючи на те, що [PERSON] та [PERSON], що спільно проживали багато років разом, пов'язував спільний побут, взаємні права та обов'язки по відношенню одна до одної, та оскільки зазначений період часу позивачка опікувалась [PERSON] Таким чином суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги [PERSON] щодо визнання позивачки спадкоємицею 4-ї черги за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. Згідно ст. 1216 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). На підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. При цьому згідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За відомостями Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори від 9 липня 2014 року вбачається, що після смерті [PERSON], яка померла [INFO], спадкова справа не заводилась, інших, окрім заяви [PERSON] від 4 березня 2014 року, заяв про прийняття спадщини не надходило (а. с. 22). Враховуючи, що в судовому засіданні був встановлений факт постійного проживання [PERSON] спільно із [PERSON] на момент смерті останньої, то відповідно до положень ст. 1268 ЦК позивачка фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON], яка відповідно належить [PERSON], починаючи з [INFO]. За ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно до постанови від 6 березня 2014 року державний нотаріус 4-ї державної нотаріальної контори міста Маріуполя, [PERSON], на підставі поданої 4 березня 2014 року заяви [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на [ADDRESS] [PERSON] після смерті [PERSON] було відмовлено на підставі того, що [PERSON] не прийняла спадщину після смерті [INFO] [PERSON], бо разом із спадкодавцем не була зареєстрована на момент смерті [PERSON], та у передбачений шестимісячний строк заяви про прийняття спадщини не подала. Також з постанови вбачається, що відсутня спадкова справа щодо майна померлої [PERSON] та [PERSON] не зверталась до інших нотаріальних контор із заявою про прийняття спадщини (а. с. 10). Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Суд встановив в судовому засіданні перехід прав на спадщину від [PERSON], внаслідок її смерті [INFO], до спадкоємця, [PERSON] З огляду на перелічене суд відхиляє посилання представника Маріупольської міської ради на те, що є передчасними вимоги [PERSON] про визнання угоди купівлі-продажу [ADDRESS] дійсною, оскільки [PERSON], як встановив суд, з [INFO] набула спадщину після [PERSON], тому має законе право вимоги визнання біржового контракту дійсним. Так згідно до реєстраційного посвідчення БТІ м. Маріуполя № 38913 від 24 квітня 1998 року вбачається, що квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] на підставі приватної власності згідно до біржового контракту № 20791 від 24 квітня 1998 року (а. с. 7). Відповідно до біржового контракту № 20791 від 24 квітня 1998 року на Маріупольській універсальній товарній біржі був укладений договір купівлі-продажу 2-кімнатної квартири [ADDRESS], за яким [PERSON] придбала у [PERSON] вказану квартиру (загальна площа - 43,40 кв. м., житлова площа - 27,50 кв. м.) за 10 000 грн. (а. с. 8). Правовідносини, що склалися між сторонами угоди мали місце до набрання чинності ЦК України в редакції 2003 року, тому відповідно п. 4 Прикінцевих положень підлягають застосуванню положення ЦК України в редакції 1963 року. Так договір купівлі-продажу спірного жилого приміщення від 24 квітня 1998 року, сторонами по якому є громадяни, був укладений у порушення вимог ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року), якою передбачалось обов'язкове нотаріальне посвідчення угод такого виду. Відповідно ч. 2 ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. За таких обставин, які були досліджені у судовому засіданні, суд вважає встановленим, що між [PERSON] та [PERSON] фактично відбувся договір купівлі-продажу [ADDRESS] за біржовим контрактом № 20791 від 24 квітня 1998 року, тому суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги [PERSON], як спадкоємиці [PERSON], про визнання дійсним договору купівлі-продажу вказаної квартири, який був зареєстрований Маріупольською універсальною товарною біржою. Таким чином суд вважає встановленим, що [PERSON], яка фактично успадкувала [ADDRESS], набула права власності на вказане спадкове майно. З урахуванням переліченого суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання за нею права власності в порядку спадкування після смерті [PERSON] на [ADDRESS].

Outcome: approved