Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 06.11.2001 року вона та відповідач перебували у шлюбі. В шлюбі народився син, [PERSON], [INFO]. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 01.07.2014 року шлюб між сторонами було розірвано. Син проживає з нею. Відповідач жодного разу не поцікавився дитиною, не піклується про нього, ухиляється від належної фінансової підтримки дитини, не приймає участі у вихованні сина. Зазначила, що всі питання щодо виховання сина вирішує самостійно, без участі та підтримки відповідача. Дитина знаходиться на повному утриманні позивача. Вважає, що відповідач свідомо ухиляється від своїх обов»язків по вихованню та утриманню своєї дитини. 30.04.2015 року нею була подана заява про позбавлення батьківських справ відповідача до служби у справах дітей Подільської районної в м. Києві державної адміністрації. 11.06.2015 року на засіданні комісії відповідачу було встановлено графік спілкування з сином терміном на півроку. Станом на 03.12.2015 року відповідач розпорядження про графік спілкування з сином не забирав, із заявами щодо створення йому перешкод у спілкуванні з сином не звертався. Просить позбавити відповідача батьківських прав стосовно малолітнього сина [PERSON], [INFO], стягнути з відповідача аліменти на утримання сина з дня пред'явлення позовної заяви у розмірі 800 грн. з усіх видів його доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на місяць, до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали з тих же підстав, просили позов задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги щодо позбавлення батьківських прав не визнав, в їх задоволенні просив відмовити, не заперечував проти позовних вимог про стягнення аліментів. Представник 3-ї особи у судовому засіданні вважав необхідним позбавити відповідача батьківських прав. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, представника третьої особи, допитавши свідків та вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON], [INFO] ( а.с.13). Син проживає разом із матір»ю окремо від батька ( а.с.14). Як зазначає позивачка, відповідач не піклується про здоров»я дитини, про його духовний та моральний розвиток, не забезпечує необхідного харчування, не відвідує дитину, не піклується про неї, не виконує інші батьківські обов»язки. Заперечуючи проти позову представник відповідача зазначає, що у виконанні своїх батьківських обов»язків відповідачу створює перешкоди сама позивачка, яка не дозволяє спілкуватись з дитиною, про що свідчить той факт, що коли відповідач прийшов до сина в школу 01.09.2015 року, то позивачка перешкоджала у спілкуванні з дитиною та було викликано наряд міліції. Сама позивачка не заперечує той факт, що відповідач приходив до школи на перше вересня, однак вважає, що це було зроблено для видимості, що начебто відповідач виконує свої батьківські обов»язки. Відповідно до розпорядження № 459 від 17.07.2015 року [PERSON], на його звернення про визначення способів участі у вихованні малолітнього сина, [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою, було встановлено час спілкування зі своїм малолітнім сином, а саме: кожні перші та треті вихідні місяця на протязі півроку ( до грудня місяця) ( а.с.15). Частини 1 та 2 ст.3 Конвенції про права дитини наголошують, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до частини 1 та 2 ст.9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Відповідно до ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Права та обов»язки батьків визначені ст.ст. 150,151,153-156 СК України та в сукупності декларують такі обов»язки батьків, як виховання дітей, турбота про їх фізичний розвиток, підготовка до самостійного життя, матеріальне утримання, захист прав та інтересів дитини тощо. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Проте, матеріали справи не містять доказів на підтвердження такої винної поведінки відповідача, яка давала б підстави уважати про свідоме нехтування батьківськими обов»язками. При цьому винною поведінкою розуміється свідоме сприйняття неправомірності своїх дій та їх негативних наслідків. Окрім того, беззаперечні докази, які давали б підстави обґрунтовано стверджувати, що відповідач не займається вихованням дитини та нею не цікавиться, в матеріалах справи відсутні. Суд не погоджується з висновком Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 16 грудня 2015 року про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав, оскільки він є недостатньо обґрунтованим, не містить будь-яких фактичних даних щодо самоусунення відповідача від виконання батьківських обов»язків та не відповідає інтересам дитини. Крім того, відповідачем надано копії квитанцій про переказ готівки відповідачем позивачці ( а.с. 49-50) та як зазначив представник відповідача, ці кошти були направлені на утримання дитини. В матеріалах справи також відсутні будь-які дані щодо негативного впливу відповідача на сина або інших обставин, які давали б підстави вважати про те, що позбавлення батька батьківських прав буде в інтересах дитини. Крім того, допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що зі слів відповідача їм відомо, що останній хоче бачити та виховувати дитину, але позивачка перешкоджає йому в цьому. На утримання дитини він пересилав кошти позивачці. Аналізуючи всі зібрані по справі докази, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] не знайшли свого підтвердження, а тому задоволенню не підлягають. Що ж стосується позовних вимог про стягнення аліментів, то суд вважає їх обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. На підставі ст.184 ч.1 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, розмір аліментів визначається у твердій грошовій сумі. В судовому засіданні встановлено, що відповідач є працездатним, мешкає окремо від позивача та дитини. Документів про офіційний постійний заробіток відповідача суду не надано. Законом України «Про державний бюджет на 2016 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для дитини віком від 6 років до 18 років з 01.01.2016 р. становить - 1455 грн.. При визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров'я малолітнього сина сторін у справі, вік та потреби на його утримання (з врахуванням прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку встановлений Законом України «Пpo Державний бюджет на 2016 рік»), матеріальне становище відповідача, місце праці (вид діяльності) якого невідоме, відсутність на його утримані інших осіб, фінансові спроможності, та приходить до висновку, що з відповідача на утримання його малолітнього сина слід щомісячно стягувати аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі по 800 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви та до повноліття. Стягненню підлягає також судовий збір, відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі наведеного, ст.ст. 164, 165, 166, 181, 182, 184, 191 СК України,

Outcome: partial