Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання заповіту недійсним, посилаючись на наступні обставини. 18 травня 2010 року померла мати позивачки [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть.Останнім місцем її проживання і місцем відкриття спадщини є [ADDRESS]. За вказаною адресою з 25.09.2009 року до дня смерті [INFO] р. мати була зареєстрована та спільно проживала з [PERSON], з яким знаходилася у фактичних шлюбних відносинах. Після смерті матері відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянки площею 6,27 гектарів в межах згідно з планом, розташованої на території Коноплянської сільської ради канівського району, Одеської області, належної померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №003676 від 03.06.2002 року. У встановлений законом шестимісячний термін позивачка, як спадкоємиця першої черги за законом після смерті матері, звернулася з заявою до Іванівської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини. Однак нотаріус повідомив, що відповідну заяву вже було подано відповідачем [PERSON] - спадкоємцем на підставі заповіту. Позивачці стало відомо, що [PERSON] було складено заповіт на ім»я [PERSON], який був зареєстрований та посвідчений у Коноплянській сільській раді Іванівського району Одеської області. Заповіт, складений на ім.»я [PERSON] вважає недійсним з наступних підстав. 21 вересня 2009 року матері позивачки було встановлено діагноз внутрішньомозгова пухлина, а 28 вересня 2009 року їй було проведено операцію з видалення пухлини лівої лобної долі. В період з 27 жовтня по 11 листопада 2009 року мати знаходилася на лікуванні у відділенні дистанційної променевої терапії Одеського обласного онкологічного диспансеру. Хвороба була ускладнена післяопераційною епілепсією, енцефалоиатією. Враховуючи вищенаведені обставини, слідує, що [PERSON], складаючи у Коноплянській сільській раді заповіт не могла розуміти значення своїх дій і її волевиявлення не було вільним і не відповідало її волі, а це в свою чергу , відповідно до ч.2 ст.1257 ЦК України призводить до його недійсності. Позивачка та її представник підтримали свої позовні вимоги. Представник відповідача та відповідач по справі позов не визнали, заперечував проти його задоволення посилаючись на безпідставність позовних вимог. Суд, заслухавши сторони по справі, дослідивши письмові матеріали справи, докази по справі та пояснення свідків, з урахуванням положень ст. 60 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ст. 11 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказі в сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, а тому на запитання суду про надання інших доказів, крім наданих, чи неможливості їх витребування і необхідність цієї дії судом, встановлено, що всі докази надані, а тому суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного. Судом встановлено, що 18 травня 2010 року померла мати позивачки [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть.Останнім місцем її проживання і місцем відкриття спадщини є [ADDRESS]. За вказаною адресою з 25.09.2009 року до дня смерті [INFO] р. мати була зареєстрована та спільно проживала з [PERSON], з яким знаходилася у фактичних шлюбних відносинах. Зазначені факти сторонами визнаються та не оспорюються. 02 квітня 2010 року [PERSON] склала заповіт, згідно якого спадкоємцем належного їй майна у вигляді земельної ділянки площею 6,27 гектарів в межах згідно з планом, розташованої на території Коноплянської сільської ради Іванівського району Одеської області належної померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №003676 від 03.06.2002 року є [PERSON]. Згідно зі ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження особи на випадок її смерті. Позивачка посилається, що даний заповіт, складений на ім»я [PERSON] є недійсним , так як 21 вересня 2009 року [PERSON] було встановлено діагноз внутрішньомозгова пухлина, а 28 вересня 2009 року їй було проведено операцію з видалення пухлини лівої лобної долі. В період з 27 жовтня по 11 листопада 2009 року [PERSON] знаходилася на лікуванні у відділенні дистанційної променевої терапії Одеського обласного онкологічного диспансеру. Хвороба була ускладнена післяопераційною епілепсією, енцефалопатією. Враховуючи вищенаведені обставини, слідує, що [PERSON], складаючи у Коноплянській сільській раді заповіт не могла розуміти значення своїх дій і її волевиявлення не було вільним і не відповідало її волі, а це в свою чергу , відповідно до ч.2 ст.1257 ЦК України призводить до його недійсності. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонам та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рушення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Крім того, згідно з ч.І ст.131 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі. Докази подаються у строк, встановлений судом з урахуванням часу, необхідного для подання доказів. У відповідності до ст. 57 ЦПК України доказами є будь -які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці фактичні дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів. У відповідності до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 202 ЦК України заповіт є одностороннім правочином, тобто дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно з ч. 3 ст. 202 ЦК України одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами (заповіт подружжя). Будь-які обов'язки спадкоємців перед спадкодавцем виникають лише після смерті заповідача, тобто розпорядження набувають юридичної сили не з часу посвідчення заповіту, а з моменту відкриття спадщини. Ст. 1257 ЦК України містить норми щодо недійсності заповіту, які є спеціальними нормами. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом зацікавленої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде установлено, що волевиявлення спадкодавця не було вільним і не відповідало його волі. Згідно абзацу 3 п.16 06.11.2009 року постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» встановлено, що при розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. В обґрунтування позовних вимог за клопотанням позивачки по справі судом було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу. Згідно акту № 204 за результатами проведення посмертної судово-психіатричної експертизи на момент підписання оспорюваного заповіту (02.04.10р.) [PERSON] ознак якого-небудь хронічного стійкого психічного розладу не виявляла, в будь-якому стані, при якому вона не усвідомлювала значення своїх дій і не могла керувати ними не знаходили. Отже даний доказ не підтверджує зазначені позивачкою обставини та спростовує їх. Також судом в якості доказу взято до уваги покази свідків , а саме секретаря Коноплянської сільської ради Іванівського району Одеської області [PERSON], яка посвідчувала даний заповіт та пояснила, що заповідачка [PERSON] на момент складання заповіту була при пам'яті, добре розуміла значення своїх дій, ніяких проявів неадекватності не встановлено. Свідок [PERSON] , яка була лікарем [PERSON] , показала суду, що на момент амбулаторного лікування [PERSON] усвідомлювала значення своїх дій і могла керувати ними ,сумнівів у її дієздатності не викликала. Отже суд взявши до уваги вищезазначене приходить до висновку що позивачем по справі не надано та не зазначено жодного доказу в обґрунтування позовних вимог щодо недійсності заповіту складеного [PERSON] 02 квітня 2010 року, з тих підстав що [PERSON] складаючи у Коноплянській сільській раді заповіт не могла розуміти значення своїх дій і її волевиявлення не було вільним і не відповідало її волі, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed