Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-21 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом з підстав того, що 21.04.2018 року вона з відповідачем уклала шлюб, від даного шлюбу сторони по справі мають спільну малолітню дочку - [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Позивач на даний час не має можливості самостійно забезпечувати малолітню дитину, відповідач аліменти нікому не платить, непрацездатних батьків або інших неповнолітніх дітей на його утриманні не має. Відповідач, як батько дитини не приймає участі в її утриманні, тому позивач вимушена звернутись до суду з відповідною заявою. Біляївським районним судом 27 червня 2019 року було ухвалено заочне рішення, яким було задоволено позовні вимоги [PERSON] 02.08.2019 року відповідач подав до суду заяву про перегляд заочного рішення. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 23.10.2019 року вищевказане заочне рішення було скасовано та призначено справу до розгляду в підготовчому судовому засіданні та по вказаній справі було проведено п`ять судових засідань після скасування заочного рішення суду. В судові засідання відповідач не з`являвся, хоча належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, але від нього не повернулись конверти, тому судом було здійснено оголошення про виклик особи\~на веб-порталі судової влади України, але відповідач в судові засідання не з`являвся, хоча знав про розгляд вказаної справи, так як ним було надано до суду заяву про перегляд заочного рішення, яку ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 23.10.2019 року було задоволено, а заочне рішення суду по вказані справі було скасовано та справу було призначено до розгляду. На думку суду неодноразові неявки відповідача до судового засідання та абсолютна пасивність його як відповідача саме після скасування заочного рішення, свідчить про свідоме затягування справи та зловживання процесуальними правами. Жодних обґрунтувань чи якихось пояснень відповідач по справі при новому розгляді не надав. У останнє судове засідання позивач не з`явилась, але надала до суду заяву, в якій просила справу розглядати без її участі, на позові наполягає (а.с. 58). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21 квітня 2018 року між сторонами по справі було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого Біляївським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 66 (а.с. 2). Сторони по справі мають малолітню дочку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Біляївським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 566 (а.с. 6). Згідно з довідкою виданою виконкомом Кагарлицької сільської ради Біляївського району Одеської області № 554 від 20.12.2018 року дитина - [PERSON] , [INFO] проживає та знаходиться на утримані позивача (а.с. 5). Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно вимог чинного законодавства батьки повинні матеріально утримувати своїх дітей. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України відповідач відповідач, як батько своєї дитини, зобов`язаний утримувати її до досягнення повноліття. Відповідно до ст. ст.\~150,\~157 СК України\~батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, і той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні. Згідно ст. 181 Сімейного кодексу України - за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 184 ч. 1 Сімейного кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. В даному випадку, позивачка просить стягувати аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 4000,00 гривень щомісячно на дитину, в суду не має інформації про регулярне джерело доходів відповідача, тому суд вважає за можливе стягувати аліменти у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, тощо. При цьому судом не встановлено (відповідачем не надано доказів), що у нього наявні непрацездатні члени сім`ї чи діти, яких він повинен утримувати за законом або судовим рішенням. Відповідач є працездатною особою. Разом з тим, статтею 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини», ч. 7, ч. 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. На підставі вищевикладеного, а також враховуючи те, що відповідач є працездатною особою, не має інших утриманців, суд вважає, що відповідач, як батько неповнолітньої дитини, може сплачувати на її утримання аліменти в розмірі 4000,00 гривень, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зазначену суму аліментів, суд не вважає надмірною з урахуванням сьогодення, цінових показників на базові продукті харчування, предмети побуту та одягу. Заперечуючи проти вказаної суми в заяві про перегляд заочного рішення, відповідач ніяк не довів свою неможливість сплачувати таку суму самостійно. Не звертався до суду з клопотанням про витребування відомостей на користь його заперечень. Статтею 191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 184 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Outcome: approved