Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-30 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вимогами до відповідачів та просить визнати збори членів організації орендарів Одеського малого підприємства Пересувна механізована колона №\~6 асоціації Агропромбуд з питання продажу їй як фізичній особі цілісного майнового комплексу, розташованого у м.Одесі по вул.Новикова, 2, такими, що відбулися 01.04.1994 року за адресою: м.Одеса, вул.Золотий беріг, 4-а, а також просила встановити факт укладення 01.04.1994 року між нею і організацією Одеського малого підприємства Пересувна механізована колона №\~6 асоціації Агропромбуд в особі директора [PERSON] договору купівлі-продажу цілісного майнового комплексу за адресою: м. Одеса, вул. Новикова, 2, та його передачі покупцеві за актом приймання-передачі 04.04.1994 року. Свої вимоги позивачка обгрунтовувала тим, що 29.03.1994 року на підставі договору купівлі-продажу від 30.11.1993 року №32 регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області згідно Свідоцтва №42 про право власності організації орендарів Одеського малого підприємства Пересувна механізована колона №6 асоціації Агропромбуд був переданий цілісний майновий комплекс за адресою: м.Одеса вул.Новикова, 2, а 01.04.1994 року за юридичною і фактичною адресою МП ПМК №\~6: м.Одеса, вул.Золотий беріг, 4-а, відбулись збори його учасників, до складу яких входили відповідачі. Також позивачка зазначила, що на зборах була присутня позивач [PERSON] (у минулому Шабаліна) [PERSON] і одностайно було вирішено продати цілісний майновий комплекс за адресою: м.Одеса вул.Новикова, 2, і укласти з позивачем договір купівлі-продажу вказаного нерухомого майна, після чого між позивачем і МП ПМК №\~6 в особі директора [PERSON] був укладений відповідний правочин; 04.04.1994 року позивач сплатила за придбану нерухомість 250 млн. карбованців згідно квитанції до прибуткового касового ордеру №\~161\~та за актом приймання-передачі отримала придбане нерухоме майно; через відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, що узгоджувалось з нормами чинного на той час законодавства, а також через втрату оригіналів документів, [PERSON] звернулась до суду для визнання права власності. Заочним рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 25.02.2015 року по справі №\~521/14694/14-ц вказаний договір купівлі-продажу був визнаний дійсним та за набувачем було визнано право власності на вказане нерухоме майно, та Рішенням апеляційного суду Одеської області від 26.11.2015 року (провадження №\~22-ц/785/4985/15) заочне рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 25.02.2015 року по справі №\~521/14694/14-ц було скасовано з підстав відсутності оригіналу договору купівлі-продажу і рішення загальних зборів орендарів МП ПМК №\~6 щодо відчуження цілісного майнового комплексу, сплату земельного податку ЗАТ ХХІ Століття, а також не залучення судом першої інстанції до участі у справі акціонерів ЗАТ ХХІ Століття, яке є правонаступником продавця і перебуває в стадії ліквідаційної процедури, тому, для визнання зборів такими, що відбулися, і для встановлення юридичного факту укладення вказаного договору та передачі майна з урахуванням мотивувань, викладених у рішенні апеляційного суду Одеської області від 26.11.2015 року (провадження №\~22-ц/785/4985/15), позивач вимушена звернутись до суду з даним позовом. У судове засідання, через неявку інших учасників процесу, представник позивачки [PERSON] подала заяву про підтримання позовних вимог у повному обсязі та прохання розглядати справу за відсутності сторін на підставі наданих доказів, надавши також відгук на заперечення третьої особи Закритого акціонерного товариства «XXI Століття» в особі ліквідатора [PERSON], щодо безпідставності таких заперечень, оскільки справа про банкрутство третьої особи не стосується правовідносин між сторонами, рішеннями інших судів обставини проведення зборів та купівлі-продажу не встановлювались і в цілому предмет стосується обставин, що існували у 1994 році, коли Закрите акціонерне товариство «XXI Століття» не існувало. Відповідачі у справі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи належним чином, на адресу суду надіслали спільну заяву про визнання позовних вимог та прохання розглядати справу за їх відсутності, повідомивши по факту позовних вимог, що усі вони були присутніми на зборах, що відбулися 01.04.1994 року за юридичною і фактичною адресою організації: м.Одеса, вул.Золотий беріг, 4-а, на яких було одноголосно прийнято рішення передати у власність позивачки цілісний майновий комплекс, розташований за адресою: м.Одеса вул.Новикова, 2. Також відповідачі зазначили, що таку інформацію вони підтвердили у нотаріально посвідченій заяві та повідомили, що на даний час є акціонерами ЗАТ «XXI Століття». Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, може заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. ЗАТ «XXI Століття» в особі ліквідатора [PERSON] звернувся до суду із запереченнями та з клопотанням про закриття провадження у справі, оскільки спір підлягає розгляду в межах справи про банкрутство, вказані у позові факти вже були досліджені і встановлені іншими судами та зі змісту і форми позовної заяви незрозуміло, який саме вид цивільного судочинства слід застосовувати окреме чи позовне. З приводу клопотання про закриття провадження у справі, судом було постановлено ухвалу про відмову у задоволенні такого клопотання. \~ \~ \~ \~ Треті особи Одеська міська рада та товариство з обмеженою відповідальністю «ВВП-10» у судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, з клопотаннями про відкладення розгляду справи не зверталися, заперечень на позов до суду не надходило, свою думку щодо позовних вимог в тій чи іншій формі відповідачі не висловили. За таких обставин, підстави для відкладення розгляду справи, що передбачені ч.ч.1, 2 ст.169 ЦПК України, відсутні. Враховуючи також вимоги ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності сторін без здійснення аудіофіксації судового процесу, що відповідає положенням ст.ст.158, 169, 197 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. Так у судовому засіданні встановлено наступні факти на відповідні їм правовідносини. 29.03.1994 року на підставі договору купівлі-продажу від 30.11.1993 року №32 регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області згідно Свідоцтва №42 про право власності організації орендарів Одеського малого підприємства Пересувна механізована колона №6 асоціації Агропромбуд був переданий цілісний майновий комплекс за адресою: м.Одеса вул.Новикова, 2. 01.04.1994 року за юридичною і фактичною адресою МП ПМК №\~6: м.Одеса, вул.Золотий беріг, 4-а, відбулись збори його учасників, до складу яких входили відповідачі та на яких була присутня позивач [PERSON] (на той час Шабаліна) [PERSON] і одноголосно було вирішено продати їй цілісний майновий комплекс за адресою: м.Одеса вул.Новикова, 2, і укласти з нею договір купівлі-продажу вказаного нерухомого майна, після чого між позивачем і МП ПМК №\~6 в особі директора [PERSON] був укладений відповідний правочин. 04.04.1994 року позивачка сплатила за придбану нерухомість 250 млн. карбованців згідно квитанції до прибуткового касового ордеру №\~161\~та за актом приймання-передачі отримала придбане нерухоме майно. Зазначені обставини повністю підтвердили відповідачі у справі в наданих письмових заявах, котрі є акціонерами ЗАТ ХХІ Століття, що підтверджується нотаріально посвідченою заявою від 21.12.2015 року, реєстр. №\~513, 514, 515, 516, 517, 518, 519, 520, 521, 522, а також копією витягу зі Статуту ЗАТ ХХІ Століття (а.с.29-36). Через відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, а також через втрату оригіналів документів, [PERSON] зверталась до суду для визнання права власності, Заочним рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 25.02.2015 року по справі №521/14694/14-ц вказаний договір купівлі-продажу був визнаний дійсним та за набувачем було визнано право власності на вказане нерухоме майно, однак Рішенням апеляційного суду Одеської області від 26.11.2015 року (провадження №\~22-ц/785/4985/15) заочне рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 25.02.2015 року по справі №\~521/14694/14-ц було скасовано з підстав відсутності оригіналу договору купівлі-продажу і рішення загальних зборів орендарів МП ПМК №\~6 щодо відчуження цілісного майнового комплексу, сплату земельного податку ЗАТ ХХІ Століття, а також не залучення судом першої інстанції до участі у справі акціонерів ЗАТ ХХІ Століття, яке є правонаступником продавця і перебуває в стадії ліквідаційної процедури. Заперечення ЗАТ «XXI Століття» в особі ліквідатора [PERSON] суд до уваги не приймає, оскільки частиною 3 статті 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, а в даній справі приймають участь інші учасники та відносно позивачки [PERSON] будь-які обставини не встановлювались, окрім ненадання нею доказів. З приводу підвідомчості справи господарському суду, суд погоджується з думкою представника позивачки [PERSON], оскільки Постановою Пленуму ВСУ від 24.10.2008 року №\~13 Про практику розгляду судами корпоративних спорів визначено, що Законом України від 15 грудня 2006 року №483-V Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення підсудності справ з питань приватизації та з корпоративних спорів, до підвідомчості господарських судів віднесено справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, що пов'язані зі створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів. При визначенні підвідомчості (підсудності) справ цієї категорії судам необхідно керуватися поняттям корпоративних прав, визначеним частиною першою статті 167 ГК, згідно з якою корпоративними є права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. У разі якщо суб'єктний склад осіб, які беруть участь у справі, або предмет позову не відповідають визначеним пунктом 4 частини першої статті 12 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК) справам, що виникають із корпоративних відносин, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статті 1 ГПК господарським судам підвідомчі спори щодо захисту порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів підприємств, установ, організацій, інших юридичних осіб (у тому числі іноземних), громадян, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи (п. 2). Не підлягають розгляду в порядку господарського судочинства справи, пов'язані зі створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності інших суб'єктів господарювання, які не є господарськими товариствами (кооперативи, приватні, колективні підприємства тощо), якщо стороною у справі є фізична особа. При цьому норма пункту 4 частини першої статті 12 ГПК в силу її імперативного характеру не підлягає застосуванню за аналогією щодо спорів, пов'язаних із діяльністю інших суб'єктів господарювання. Не підлягає розширеному тлумаченню пункт 4 частини першої статті 12 ГПК також щодо справ, пов'язаних зі створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності господарського товариства, якщо однією зі сторін у справі не є учасник (засновник, акціонер) господарського товариства, у тому числі такий, що вибув. Зокрема, спори за участю спадкоємців учасників господарського товариства, які ще не стали його учасниками, не є підвідомчими (підсудними) господарським судам (п.3). Відповідно до положень ст.92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обовязків і здійснює їх \~через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Згідно до вимог ч.1 ст.13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Згідно вимог статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до вимог ст.651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно ст.653 ЦК України, якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Відповідно до ч.2 ст.256 ЦК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до положень Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», відповідно до положень Цивільного Процесуального Кодексу України в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян та/або чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. \~\~\~\~\~ Наведений у ст.256 ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. Частиною 1 ст.3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно до положень ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до положень ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За вказаних обставин суд приходить до висновку, що вимоги позивачки законні, обґрунтовані й підлягають задоволенню повністю, її звернення до суду з позовом, а не заявою про встановлення юридичного факту, є правом позивача та з урахуванням наявності спору єдино вірним способом захисту свого порушеного права, оскільки заява про встановлення юридичного факту за наявності спору про право, підлягає залишенню без розгляду в порядку ч.6 ст.235 ЦПК України. З іншими вимогами позивачка до суду не зверталась.

Outcome: approved