Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачки борг згідно укладеного письмового договору позики від жовтня 2014 року в сумі 69147 грн. 47 коп. яка складається з: суми з урахуванням інфляції 66634,12 грн.(шістдесят шість тисяч шістсот тридцять чотири грн. 12 коп. ( 51618 грн.00 коп. основного боргу та 15016,12 грн. збитки від інфляції), три відсотки річних у розмірі 513 грн.35 коп.( п'ятсот тринадцять грн. 35 коп.), відшкодування моральної шкоди, а також просить стягнути з відповідача сплачену нею суму судового збору. В обґрунтування вимог позову зазначає, що відповідач взяла у неї 51618,00 (п'ятдесят одну тисячу шістсот вісімнадцять гривень 00 копійок), згідно укладеного письмового договору позики зі строком повернення 01 березня 2015 р. Вказана сума позики була передана відповідачу про, що була відібрана розписка. Відповідач зобов'язана була повернути позику в строк до 01.03.2015 року, проте цього не зробила. Станом на 29 червня 2015 р. сума позики в розмірі 51618 грн.00 коп. не повернута. З метою урегулювання спору позивач постійно в усній формі вимагала повернення боргу, але відповідач не виконувала взяті на себе зобов'язання. Тому позивачка просить стягнути суму заборгованості, що складає 69147 грн. 47 коп. Позивач в судове засідання не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач до суду не зявилась, заперечень проти позову не надала, про час та дату розгляду справи була повідомлена належним чином. Судом ухвалено слухати справу у відсутність відповідача заочно, згідно до ст.224 ЦПК України. Судом встановлено, що у жовтні 2014 року відповідачка взяла у позивачки кошти в сумі 51618,00 (п'ятдесят одну тисячу шістсот вісімнадцять гривень 00 копійок), згідно укладеного письмового договору позики зі строком повернення 01 березня 2015 р. (а.с.32) Вказана сума позики була передана відповідачу про, що була відібрана розписка. Відповідач, зобов'язалась повернути позику в строк до 01.03.2015 року, проте цього не зробила. Станом на 29 червня 2015 р. сума позики в розмірі 51618 грн.00 коп. позивачу не повернута. Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь борг в сумі 69147 грн. 47 коп. яка складається з суми з урахуванням інфляції 66634,12 грн.(шістдесят шість тисяч шістсот тридцять чотири грн. 12 коп. ( 51618 грн.00 коп. основного боргу та 15016,12 грн. збитки від інфляції), три відсотки річних у розмірі 513 грн.35 коп.( п'ятсот тринадцять грн. 35 коп.), відшкодування моральної шкоди. На підтвердження зазначених сум, позивачем надано суду довідку-розрахунок (а.с.7) Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або невиконання в порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України визначені вимоги до форми договору позики, а саме: Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений, законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до вимог ст.1049 ЦКУ Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України передбачено, що у випадку, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, зокрема безпосередньо суму боргу. При цьому боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вказана правова позиція визначена у постанові Верховного Суду України від 01.10.2014 року по справі №6- 113ц14 і в силу ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися всіма судами України. Інфляція - це знецінення грошей і безготівкових коштів, що супроводжується зростанням цін на товари і послуги ( п.2 Методологічних положень щодо організації статистичних спостережень за змінами цін(тарифів) на споживчі товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, що затверджені наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року № 519). Показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін, який характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, що купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточний період порівняно з базовим. Відповідно до ст. 625 ЦК України встановлений індекс інфляції враховується при обчисленні суми боргу в разі наявності між сторонами грошових зобов'язань у грошовій одиниці України. Позивачем надано суду довідку-розрахунок заборгованості. Суми інфляційних втрат розраховувалися виходячи з розмірів фактичної непогашеної заборгованості станом на кожен місяць, індексу інфляції у ньому та різниці між сумою боргу з урахуванням індексу інфляції мінус фактичну суму боргу. Таким чином, загальна сума збитків від інфляції, яка підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача становить 15016,12 грн. Розрахунок 3% річних здійснюється за кожен день прострочення: сума боргу х 3% річних/ 121 днів (з 01.03.2015 по 01.07.2015) х кількість днів прострочення. Таким чином 3% річних у зв'язку з невиконанням судового рішення за період з 1 березня 2015 року по 01 липня 2015 року склало:\~513,35 грн. Отже, за названий період загальна сума інфляційних збитків та 3% річних становить 15\~529, 47 грн., є доведеною і підлягає стягненню з відповідача. Відповідач не виконала перед позивачем зобов'язань по поверненню боргу, що випливають із цивільно-правових відносин, передбачених ст. 1049 ЦК України. Стосовно позовних вимог позивача про стягнення відшкодування завданої моральної шкоди суд дійшов наступного висновку. Згідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 23 ЦК України, моральна шкода серед іншого може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї та у звязку з пошкодженням її майна. В ході судового розгляду справи було встановлено факт заборгованості відповідача перед позивачем. Однак разом з вищезазначеним суд приймає до уваги розяснення Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 4 та п. 5 його Постанови від 31.03.1995р. № 4, а саме про те, що в своєму позові про стягнення моральної шкоди позивач має зазначати в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. З огляду на вищезазначене один лише факт порушення майнових прав позивача не є безумовною підставою для прийняття судом рішення про стягнення з відповідача відшкодування моральної шкоди в заявленому позивачем розмірі. Зважаючи на те, що позивач в своєму позові обмежилась лише твердженням про завдання їй моральної шкоди та в порушення вимог ст. 60 ЦПК України не надала суду належних та допустимих доказів цим обставинам, не обґрунтувала розрахунку заявленої до стягнення суми відшкодування, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача заявленої [PERSON] суми відшкодування моральної шкоди. На підставі викладеного, суд вважає позов обґрунтованим таким, що підлягає частковому задоволенню в частині стягнення з відповідача суми боргу, індексу інфляції та 3% річних, оскільки дані обставини було встановлено судом під час судового засідання, та підтверджено належними доказами. В іншій частині позов задоволенню не підлягає. За таких підстав підлягають задоволенню і вимоги позивачки про стягнення на її користь понесених та документально підтверджених судових витрат в сумі 671,48 гривень. У відповідності зі ст.ст. 526, 610, 615, 625, 1046, 1047, 1049, 1050, 1051, 1052 ЦК України й

Outcome: partial