Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, посилаючись на те, що 05 жовтня 2007 року між позивачкою та [PERSON] Октябрським відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції було укладено шлюб про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 248. За час спільного сімейного життя у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . За певних сімейних обставин їх шлюб розпався. 27 листопада 2018 року рішенням Полтавського районного суду Полтавської області шлюб було розірвано. Позивачка та відповідач проживають окремо. Виховання дітей повністю покладено на позивачку та її матір. Позивачка вимушена працювати за кордоном для забезпечення належного виховання дітей. Відповідач за будь-яких умов не допомагає у вихованні. А ні матеріальної, а ні фізичної допомоги від нього не має. Діти ходять до школи, разом з тим вони перебувають у такому віці, що потребують додаткового розвитку, зокрема, гуртки з фізичного виховання, заняття з комп`ютерних технологій. Хоча розвиток дитини включає в себе також можливість забезпечити дозвілля та факультативні заняття чи гуртки. Позивачка в силу таких обставин може розраховувати лише на власну матір, яка може не багато в чому допомогти. Стаття 150 СК України передбачає, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Тобто, мова йде не про одного з батьків, а про обох. Так як відповідач не позбавлений батьківських прав, а залишається батьком обох дітей, він зобов`язаний нести рівні витрати з матір`ю по забезпеченню свого сина не залежно від наявності у нього інших дітей від іншого шлюбу. До цього часу позивачка не зверталася за примусовим стягненням аліментів, так як надіялася, що буде обіцяна допомога добровільною. Але до цього часу з відповідачем стало все тяжче спілкуватися, жодних зрушень немає. За останні чотири роки він передав кошти на загальну суму близько 12 000 грн. Якщо дану суму розділити помісячно, то вийде розмір допомоги по 250 грн. в місяць. Враховуючи викладене виникає питання, яка роль батька дитини у вихованні і розвитку, як це передбачено ст. 150 СК України, якщо від нього ніякої допомоги не має. Про те, що відповідач самоусунувся від батьківських обов`язків по утриманню дітей свідчить те, що з часу фактичного припинення шлюбних відносин з 2017 року по цей час він не надає матеріальної допомоги, не відвідує дітей, не приймає участі в їх вихованні і розвитку. Як відомо позивачці відповідач працює різноробочим на будівництві. Часто їздив за кордон на заробітки. Фіксованого заробітку не має, але все ж таки працює і має достатній не задекларований дохід. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розмір прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років на час подання позовної заяви складає 2510 грн. на місяць. Враховуючи викладене, позивачка просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно і до досягнення дітьми повноліття. В судове засідання позивачка та її представник - адвокат Савчук О.В. не з`явилися, від представника позивачки до суду надійшла заява з проханням справу слухати у їх відсутність, позов підтримали, прохали задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Тому, суд вважає за можливе розгляд даної справи по суті у відсутності відповідача по наявним матеріалам справи в заочному порядку відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 05 жовтня 2007 року між позивачкою та [PERSON] Октябрським відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції було укладено шлюб про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 248. За час спільного сімейного життя у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , батьком яких згідно свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] записаний [PERSON] . 27 листопада 2018 року заочним рішенням Полтавського районного суду Полтавської області, яке набрало законної сили 27.12.2018 року, шлюб між сторонами було розірвано. Позивачка та відповідач проживають окремо. Відповідач проживає окремо та добровільно допомоги на утримання дітей не надає. Розмір доходу відповідача позивачці невідомий. Як відомо позивачці відповідач працює але фіксованого заробітку не має. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789X11 (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей І фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати дитину найважливіший обов`язок матері і батька. Дітям повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум, встановлений законом для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. На підставі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності до п.17 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Частиною першою ст. 184 СК України встановлено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частиною 1 ст.191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Враховуючи матеріальне становище позивачки, матеріальний, сімейний стан платника аліментів, стан його здоров`я, що він працездатний, офіційно не працює, суд вважає, що відповідач в змозі надавати матеріальну допомогу на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку щомісячно і до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved