Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-15 00:00:00

Позивачка звернулася до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області суду з позовною заявою до Балівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області про визнання права власності на майно. Позивачка у судове засідання не з'явилася, відповідно до письмової заяви просила суд розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд визнати за нею право власності на садовий (дачний) будинок, загальною площею 64,9 м2, розташований на земельній ділянці номер 146 у садовому товаристві «ПАРУС» Балівської сільської ради Дніпропетровського району, Дніпропетровської області, та на земельну ділянку номер 146 площею 0,0607 га, розташовану у садовому товаристві «ПАРУС» Балівської сільської ради Дніпропетровського району, Дніпропетровської області. Представник Балівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області у судове засідання не з'явився, відповідно до листа за вих. №568 від 06.10.2014 року голова Балівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області просить суд розглядати справу за відсутності представника сільської ради та винести рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що з 2003 року позивачка є членом садового товариства «Парус», яке розташоване в селі Партизанське Дніпропетровської області, у зв'язку з придбанням у колишнього члена товариства - громадянки [PERSON] садового будинку та земельної ділянки [NUMBER], на якій він розташований. Із зазначеного часу, позивачка, як член товариства, почала фактично використовувати земельну ділянку за [NUMBER], що належала колишньому члену товариства - [PERSON] на праві приватної власності, згідно Державного Акту про право приватної власності на землю серії ДП ДН 019410. Також із зазначеного часу позивачка почала використовувати садовий будиночок, розташований на даній земельній ділянці, який був збудований ще у 1987 році, сплачувати членські внески та виконувати інші обов'язки члена товариства, що підтверджується довідкою СТ «ПАРУС» від 14.05.2014 року. 25 листопада 2005 року між позивачкою та [PERSON], діючого в інтересах [PERSON], на підставі довіреності №2584 від 22.08.2005 р., укладено у простій письмовій формі договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0607 гектара, розташованої за адресою садового товариства «Парус» Балівської сільської ради Дніпропетровського району, Дніпропетровської області, зареєстрованої в управлінні земельних ресурсів Дніпропетровської області за реєстром №1238 від 31.03.1998 р. На виконання своїх обов'язків за цим правочином позивачка передала [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 4 000 доларів США. В свою чергу [PERSON] зобов'язалася оформити продаж зазначеної земельної ділянки нотаріально, однак згодом від своїх намірів відмовилась. 28.11.2005 року позивачка звернулася до Постійно діючого Третейського суду Всеукраїнської громадської організації «Союз третейських судів України» на підставі спільної угоди від 23.09.2005 р. з [PERSON] з позовом при визнання дійсним правочину купівлі-продажу земельної ділянки і визнання права власності. Третейський суд прийняв рішення про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0607 гектара, розташованої у садовому товаристві «Парус» Балівської сільської ради Дніпропетровського району, Дніпропетровської області, зареєстрованого в управлінні земельних ресурсів Дніпропетровської області за реєстровим №1238 від 31.03.19998 р., укладений 25.11.2005 р. між мною та [PERSON] - дійсним, та визнав за позивачкою право власності на зазначену земельну ділянку. Однак, позивачці не було роз'яснено стосовно того, протягом якого часу вона має зареєструвати у встановленому законом порядку право власності на зазначену земельну ділянку. Згодом, позивачка розпочала підготовку документації для оформлення права власності на земельну ділянку та садовий будиночок, однак виявилося що у зв'язку із змінами в законодавстві, а саме вступом у силу Закону України ««Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо діяльності третейських судів та виконання рішень третейських судів» ( Відомості Верховної Ради України (ВВР), 2009, N 30, ст.421 ), вона не має можливості здійснити реєстрацію права власності на зазначену земельну ділянку на підставі рішення третейського суду. Таким чином, станом на день подання позову до суду, позивачка є фактичним власником садового будинку, розташованого на земельній ділянці [NUMBER] у садовому товаристві «ПАРУС», тобто з 2003 року, що підтверджується довідкою від 14.05.2014. Крім того, протягом усього часу фактичного відкритого володіння земельною ділянкою та садовим будиночком до позивачки не було пред'явлено вимоги стосовно їх повернення колишньому власнику. Згідно ст. 344 Цивільного Кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним Кодексом України. Відповідно до ч. 4. ст. 344 Цивільного Кодексу України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення (ст.. 120 Земельного Кодексу України). Відповідно ж до ч.2 п.13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Органом, уповноваженим управляти майном відповідної територіальної громади, є органи місцевого самоврядування, відповідно до п. 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування». Цими органами є сільські, селищні та міські ради та їх виконавчі органи. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'являти позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі викладеного, вимоги позивачки знайшли своє повне підтвердження у судовому засідання, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved