Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про позбавлення його батьківських прав, оскільки він, як батько [PERSON], [INFO], ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню сина. Відповідач з сином не спілкується, не цікавиться його життям, не проявляє ніякого батьківського піклування та не надає будь-якої матеріальної допомоги, хоча таку можливість має. Дитиною піклується вона та її теперішній чоловік, який має бажання усиновити дитину.З урахуванням викладеного, позивачка вважає, що відповідача необхідно позбавити батьківських прав. В судовому засіданні позивач [PERSON] просила позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON], посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, з сином не спілкується майже з лютого 2013 року та матеріальної допомоги на його утримання в т.ч. аліменти не надає на протязі вказаного періоду. Вказувала, що оскільки батько взагалі не цікавиться життям сина, тому син її підтримує в зверненні до суду зі вказаним позовом, т.я. існує її чоловік, який узяв на себе виховання та турботу за сина на себе і бажає його всиновити. Представник позивача Теренчук Є.М. в судовому засіданні підтримав пояснення позивача, вказував, що відповідача [PERSON] необхідно позбавити батьківських прав, оскільки він ухиляється від виконання батьківських обов'язків, зокрема злісно ухиляється від сплати аліментів, тобто не дбає як батько про здоров'я, моральний, фізичний, психічний та духовний розвиток дитини, його матеріально - побутове забезпечення та навчання, підготовці його до праці. Представник третьої особи Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області в особі Органу опіки та піклування - Бабенко Н.В., яка діє на підставі довіреності від 20.10.2015 року за № 2733/1/18/01-33 (а.с.28) підтримала позов [PERSON], про позбавлення батьківських прав, висновок органу опіки та піклування № 2619/1/18/01-33 від 05.10.2015 року та вважає, що [PERSON], має бути позбавлений батьківських прав, щодо сина [PERSON], [INFO]. Вказувала, що з 23.09.2015 року на розгляді Органу опіки та піклування знаходилася заява [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] З цього приводу створювали спеціальну комісію для розгляду питання про позбавлення прав, на засідання комісії запрошували безпосередньо [PERSON], але він не з'являвся на засідання та поважні причини не повідомляв. Стверджувала, що для позбавлення батьківських прав відповідача є всі передбачені законом підстави, оскільки останній дійсно ухиляється від виконання батьківських обов'язків. Відповідач [PERSON] до суду не прибув неодноразово, хоча повідомлений належним чином (а.с.54-58). Причини неявки не повідомив. Пояснень та заперечень на позов не надав. Заяви про відкладення розгляду справи, про розгляд справи у його відсутність, від відповідача до суду не надходили. Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши учасників судового засідання, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступних висновків. В силу п. 2 ч.1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, яка передбачає підстави позбавлення батьківських прав, зазначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у цивільному шлюбі в період з 2002 року по 2007 рік. Відповідно до актового запису про народження № 19 від 18 квітня 2004 року, складеного Лиманською селищною радою Роздільнянського району Одеської області батьками [PERSON], [INFO] є відповідач - [PERSON] та позивачка [PERSON], на підставі спільної заяви батьків про визнання батьківства, на підставі якого видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с.61-64). Відповідач [PERSON] проживає окремо, з сином не спілкується, матеріальної допомоги на його утримання не надає, не цікавиться його здоров'ям та життям, взагалі самоусунувся від виховання своєї дитини, що підтверджується наданими суду документами в т.ч. числі характеристиками та довідками сільради. Вказані обставини підтверджуються: актом обстеження житлово-побутових умов, згідно якого позивач зареєстрована та проживає в [ADDRESS]. Разом з нею проживають її неповнолітній син - [PERSON], [INFO] та її другий чоловік [PERSON], [INFO], з яким вона знаходиться в офіційному шлюбі з 2012 року.(а.с.18). В будинку створені всі умови для проживання та навчання дитини [PERSON]. У нього окреме ліжко, стіл для занять, об лаштована зона для проведення дозвілля. В квартирі тепло, охайно. Батько з сином не проживає та його не відвідує (а.с.15); позитивними характеристиками на [PERSON], з Лиманської селищної ради та з районного комунального закладу «Лиманська дитяча музична школа», які свідчать про те, що вона являється, вольовою, цілеспрямованою, приймає активну громадську участь у культурному житті села. (а.с.8), працюючи хореографом користується повагою колег по роботі, батьків та учнів школи.(а.с.9); позитивною характеристикою на ім'я учня 6-А класу [PERSON], вихованням якого на даний час займаються, його мати і вітчим [PERSON], останній приділяє дуже багато часу вихованню [PERSON]. Батько [PERSON] ніякої участі у вихованні не приймає і не проживає разом з сім'єю.(а.с.10); заявами сусідів [PERSON], [PERSON], якими вони підтвердили факт відсутності [PERSON] за місцем проживання дитини в смт. Лиманське з 2011 року(а.с.11-12); розрахунком заборгованості по аліментах, виданим в.о. начальника відділу ДВС Роздільнянського МРУЮ в Одеській області, відповідно до якого сума заборгованості по аліментам станом на 18.08.2015 року складає 15 454.82 грн.(а.с.14); довідками Лиманської селищної ради підтверджується реєстрація [PERSON] за адресою по [ADDRESS], відсутність будь яких скарг на його адресу, та його не проживання за місцем реєстрації.(а.с.17); висновком № 2619/1/18/01-33 від 05.10.2015 року Органу опіки та піклування Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо його малолітнього сина [PERSON]. (а.с.19-20). В судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] та [PERSON], які надали суду аналогічні пояснення та вказували, що відповідач дійсно не цікавиться життям дитини, матеріально не забезпечує, не створює належних і необхідних умов для його проживання та виховання. Як батько дитини, останній раз він був у 2013 року. З цього часу відповідач будь - якої участі у вихованні сина [PERSON] не приймає, до сина не приїжджає, з дитиною не спілкується, розвитком та станом здоров'я дитини не цікавиться, будь - якої матеріальної допомоги на утримання сина не надає, навіть не спілкується телефоном. Свідки зазначали, що перешкод в спілкуванні з сином позивач не чинить, т.я. вона постійно вказувала про необхідність сина в спілкуванні з батьком. Крім того, під час розгляду справи була вислухана думка дитини [PERSON], [INFO], який вказав, що він бажає щоб його батька було позбавлено батьківських прав відносно нього, оскільки останній про нього не турбується та не спілкується з ним майже 1,6 р. Зазначав, що існує чоловік матері, який займається його вихованням та бажає його всиновити, вважав, що вказане надасть йому можливість безперешкодно відвідувати бабусю та дідуся, які проживають в АР Крим. Таким чином, відповідач своїми діями свідомо порушує свої зобов'язання закріплені в статті 51 Конституції України від 28 червня 1996 року, а саме: Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Аналогічне твердження закріплене і в ст. 180 Сімейного Кодексу України. В принципі № 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, записано: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення». В ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, що діє на Україні з 27 вересня 1991 року вказано: «Держави-учасники зобов'язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов'язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи». Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402 зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 цього ж Закону вказано, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно статті 12 вищеназваного Закону вказано, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 15 цього ж Закону встановлено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею. Як зазначено в п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» - ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. При розгляді даної цивільної справи достовірно було встановленою що [PERSON] свідомо не виконує своїх обов'язків по вихованню неповнолітньої дитини сина [PERSON], не спілкується з ним, хоча перешкод в спілкуванні йому з дитиною ніхто не чинив і не чинить. Судом робиться вказаний висновок з урахуванням свідомого ставлення відповідача до розгляду справи без його участі, оскільки він був обізнаний про знаходження вказаного позову в суді, навіть слав телеграми та повідомлявся через свого батька, але будь-яких заперечень на адресу суду не надав. Статтею 164 Сімейного Кодексу України встановлено підстави позбавлення батьківських прав, а саме п.2 ч.1 - ухиляння від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов'язку - виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що в судовому засіданні було судом достовірно встановлено виходячи з поведінки відповідача, не дивлячись на те, що перешкод у спілкуванні з дитиною йому ніхто не чинив і не чинить. Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінює докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 212 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 1 ЦПК України. При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачкою відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв'язку у їх сукупності. Обставини справи свідчать про те, що відповідач, який є батьком дитини, фактично самоусунувся від належного утримання та виховання дитини і не бажає змінити своє ставлення до його виховання, відповідач не вжив жодних заходів стосовно можливості побачення з дитиною, що підтверджується матеріалами справи, в зв'язку з чим суд приходить до висновку про свідоме нехтування [PERSON] своїми батьківськими обов'язками та відповідно, про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав у відношенні до його неповнолітньої дитини. Статтею 168 СК України передбачено, що за рішенням суду особам, які позбавлені батьківських прав, може бути дозволено побачення з дитиною. Якщо поведінка такої особи щодо утримання та виховання своєї дитини зміниться, за правилами ст.169 СК України остання не позбавлена права звернутися до суду з позовом про поновлення у батьківських правах. Доказів на підтвердження того факту, що позивач не дозволяє відповідачу спілкуватися з дитиною, у відповідності до вимог ст.ст.11,60 ЦПК України у судовому засіданні відповідачем надано не було.

Outcome: approved