overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що в вересні 2016 року маючи намір укласти договір довічного утримання звернулась до приватного нотаріуса Хустського районного нотаріального округу [PERSON] Однак їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій через наявність у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна заборони відчуження на майно. Від нотаріуса стало відомо, що заборона накладена за повідомленням Хустського лісокомбінату від 10.02.1993 року за № 4041806. Крім того, в накладеній забороні неправильно вказано прізвище позивачки Сікора, замість правильного [PERSON]. На даний час Хустський Лісокомбінат ліквідовано, але наявна заборона перешкоджає позивачці як власнику майна ним розпоряджатися. Ніяких боргових зобовязань позивачка немає. Рішенням Хустського районного суду від 29.09.2016 року позов позивачки задоволено та скасовано заборону на відчуження нерухомого майна, однак зясувалося, що існує ще дві заборони накладені з тих же підстав. Просила задовольнити позовні вимоги, оскільки на сьогоднішній день вона позбавлена права у будь-який інший спосіб, окрім судового захистити права власника. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, на адресу суду подала заяву про розгляд справи у її відсутності а також заяву про уточнення позовних вимог в якій просила суд винести рішення яким знати заборону накладену за повідомленням Хустського лісокомбінату від 09.04.1992 року №4042478 та №4042461 на квартиру [ADDRESS] та виключити відомості про обтяження з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Приватний нотаріус Хустського районного нотаріального округу [PERSON] подав заяву з клопотанням проводити розгляд справи у його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає, що справу можливо вирішити у відсутності позивача, відповідача без фіксування судового процесу. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню. Згідно ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону, та не порушує прав, свобод чи інтереси інших осіб. За таких підстав позовні вимоги підлягають до задоволення, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону та інтересам інших осіб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-02 00:00:00

позивачка звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що відповідач з березня 2009 року відсутній у її житловому приміщенні без поважних причин, а тому втратив право користування жилим приміщенням в будинку [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка позов підтримала з викладених у ньому підстав. Ствердила, що відповідач добровільно забрав свої речі та виселився з будинку у вересні 2009 року. Відповідач, будучи повідомленим про розгляд справи на підставі ч. 9 ст. 74 ЦПК України, в судове засідання не з'явився. Оскільки суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи, на підставі ст. 169 ЦПК України, в межах строку встановленого ст. 157 ЦПК України, дану справу слід розглянути на підставі наявних доказів у заочному порядку. Заслухавши позивачку, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. З даних договору дарування від 27 лютого 2001 року вбачається, що [PERSON] є власником ? частини житлового будинку [ADDRESS]. Позивачка постійно там проживає та веде господарство. З 01 лютого 2007 року за згодою позивачки в її частині будинку проживав та був зареєстрований відповідач. В березні 2009 року відповідач забрав всі свої речі і виселився з будинку позивачки. З того часу відповідач в будинку не проживає. Відповідно до акту від 22 лютого 2012 року складеного депутатом Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області відповідач з березня 2009 року в будинку не проживає. Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців. Таким чином, відповідач відсутній у житловому приміщенні більше 6 місяців без поважних причин згаданих у ч. 3 ст. 71 ЖК України. З огляду на зазначені правовідносини, судом виявлено право позивачки вимагати визнання [PERSON] особою, що втратила право користування жилим приміщенням, відповідно до вимог статей 71 та 72 ЖК України. Відтак пред'явлені вимоги ґрунтуються на вимогах Закону і підлягають задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

позивачка звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що відповідач з квітня 2016 року відсутній у її житловому приміщенні без поважних причин, а тому втратив право користування жилим приміщенням в кв. №93 в буд. №12 по пр.-ту Мазепи в м. Вишгороді Київської області. Позивача [PERSON] подала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила про задоволення позову з викладених у ньому підстав, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечила. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, повторно в судове засідання не зявився. Оскільки суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи на підставі ст. 223 ЦПК України, в межах строку встановленого ст. 210 ЦПК України, дану справу слід розглянути на підставі наявних доказів в заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Встановлено, що позивачка є власником кв. №93 в буд. №12 по пр.-ту Мазепи в м. Вишгороді Київської області, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №15811874 від 05 вересня 2007 року, договором довічного утримання від 06 серпня 2007 року. Як вбачається з довідки про склад сімї та реєстрації №1500 від 21 червня 2017 року [PERSON] (син позивачки) з 12 червня 2008 року зареєстрований та проживав в квартирі позивачки. З квітня 2016 році відповідач зібрав свої речі та виїхав з квартири позивачки, в якій з того часу не проживає, витрат по її утриманню не несе. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 21 червня 2017 року складеного депутатом Вишгородської міської ради Київської області відповідач з квітня 2016 року та по теперішній час в квартирі позивачки не проживає. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до\~ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як передбачено ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, відповідач відсутній у житловому приміщенні позивачки більше року без поважних причин згаданих у ч. 2 ст. 405 ЦК України. З огляду на зазначені правовідносини, судом виявлено право позивачки вимагати визнання [PERSON] такими, що втратив право користування житловим приміщенням, відповідно до вимог ст. 405 ЦК України. Відтак предявлені вимоги ґрунтуються на вимогах Закону і підлягають задоволенню. Крім того, позивачкою представлено документальне підтвердження понесених нею судових витрат, що складаються із судового збору та витрат на оплату правової допомоги, які слід стягнути з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-01 00:00:00

позивачка звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що відповідач з січня 2009 року відсутній у її житловому приміщенні без поважних причин, а тому втратив право користування жилим приміщенням у квартирі [ADDRESS]. А тому просить визнати відповідача, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки вона зазнає майнових збитків та змушена оплачувати комунальні послуги за відповідача. Представник позивачки подала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила про задоволення позову з викладених у ньому підстав. Відповідач, будучи повідомленим про розгляд справи на підставі ч. 9 ст. 74 ЦПК України, в судове засідання не зявився. Оскільки суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи, на підставі ст. 169 ЦПК України, в межах строку встановленого ст. 157 ЦПК України, дану справу слід розглянути на підставі наявних доказів у заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. З 22 жовтня 1988 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Згідно довідки форми №3 від 03 березня 2016 року позивачка з 21 квітня 2008 року зареєстрована в [INFO]. Позивачка разом з трьома дочками постійно проживає у вказаній квартирі, веде господарство, самостійно сплачує комунальні послуги. З 25 березня 2008 року у вказаній квартирі проживав та зареєстрований відповідач. В січні 2009 року відповідач забрав всі свої речі і виселився з квартири, з того часу відповідач в ній не проживає. Згідно довідки ОСББ «Промінь-2007» №3 від 03 березня 2016 року [PERSON] з січня 2009 року не проживає в [INFO]. Оплату внесків по утриманню будинку та прибудинкової території постійно проводить [PERSON] Відтак, тривалий час, з січня 2009 року позивачка самостійно несе обовязки по утриманню квартири, участі в чому відповідач не приймає. Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців. Таким чином, відповідач відсутній у житловому приміщенні більше 6 місяців без поважних причин згаданих у ч. 3 ст. 71 ЖК України. З огляду на зазначені правовідносини, судом виявлено право позивачки вимагати визнання [PERSON] особою, що втратила право користування жилим приміщенням, відповідно до вимог статей 71 та 72 ЖК України. Відтак предявлені вимоги ґрунтуються на вимогах Закону і підлягають задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-09 00:00:00

позивачка звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що відповідачі з 2014 року відсутні у її житловому приміщенні без поважних причин, а тому втратили право користування жилим приміщенням в [ADDRESS]. Представник позивача подала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила про задоволення позову з викладених у ньому підстав. Відповідач [PERSON] подав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечив. Відповідачка [PERSON], будучи повідомленою про розгляд справи, в судове засідання не з'явилася. Оскільки суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи, на підставі ст. 169 ЦПК України, в межах строку встановленого ст. 157 ЦПК України, дану справу слід розглянути на підставі наявних доказів в загальному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Встановлено, що позивачка є власником буд. [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 08 квітня 2014 року. Як вбачається з довідки про місце реєстрації особи №186 від 31 серпня 2016 року [PERSON] з 18 січня 2007 року, а [PERSON] з 01 листопада 2011 року зареєстровані та проживали в квартирі позивачки. З 2014 році відповідачі в квартирі позивачки не проживають, витрат по її утриманню не несуть. Відповідно до акту від 22 серпня 2016 року складеного депутатом Вишгородської міської ради Київської області відповідачі з 2014 року та по теперішній час в квартирі позивачки не проживають. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як передбачено ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, відповідачі відсутні у житловому приміщенні більше року без поважних причин згаданих у ч. 2 ст. 405 ЦК України. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 08 серпня 2017 року, яка набрала законної сили, зустрічну позовну заяву [PERSON] про вселення до квартири визнано неподаною та повернуто. Водночас доводи відповідачки про наявність перешкод для вселення до вказаної квартири є бездоказовими і не підтвердженими, які судом до уваги не приймаються. З огляду на зазначені правовідносини, судом виявлено право позивачки вимагати визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, відповідно до вимог ст. 405 ЦК України. Відтак пред'явлені вимоги ґрунтуються на вимогах Закону і підлягають задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-20 00:00:00

позивачка звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що відповідачка з 2010 року відсутня у її житловому приміщенні без поважних причин, а тому втратила право користування жилим приміщенням в буд. №124 по вул. Покровській в м. Вишгороді Київської області. Представник позивача в суді просив про задоволення позову з викладених у ньому підстав. Відповідачка, будучи повідомленою про розгляд справи на підставі ч. 9 ст. 74 ЦПК України, в судове засідання не з'явилася. Оскільки суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи, на підставі ст. 169 ЦПК України, в межах строку встановленого ст. 157 ЦПК України, дану справу слід розглянути на підставі наявних доказів у заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Встановлено, що позивачка є власником [ADDRESS] що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом. З 08 липня 2009 року за згодою позивачки в її будинку проживала та була зареєстрована її онука [PERSON] (відповідачка по справі), що підтверджується довідкою даними будинкової книги. В 2010 році відповідачка виселилася з будинку позивачки та переїхала до успадкованої після смерті батька квартири [ADDRESS]. З того часу відповідачка не бажала вселитися до будинку позивачки і заходів до цього не вживала, витрати по його утриманню не несла. Відповідно до акту від 19 червня 2017 року складеного депутатом Вишгородської міської ради Київської області відповідачка з 2010 року та по теперішній час в будинку позивачки не проживає. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як передбачено ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, відповідачка відсутня у житловому приміщенні більше року без поважних причин згаданих у ч. 2 ст. 405 ЦК України. З огляду на зазначені правовідносини, судом виявлено право позивачки вимагати визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, відповідно до вимог ст. 405 ЦК України. Відтак пред'явлені вимоги ґрунтуються на вимогах Закону і підлягають задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом посилаючись на те, що відповідачка позбавлена батьківських прав відносно дочки [PERSON] - [INFO]. Розпорядженням Кагарлицької РДА піклувальником неповнолітньої [PERSON] було призначено [PERSON] На даний час дитина проживає з позивачкою та перебуває на її повному утриманні. Так як відповідачка грошей не надає, тому просить стягнути з неї аліменти на утримання дочки в твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн., але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивачка свій позов підтримала. Відповідачка проти позову не заперечує. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд знаходить, що позов слід задоволити з слідуючих підстав. Так в судовому засіданні встановлено, що рішенням Кагарлицького районного суду [PERSON] була позбавлена батьківських прав щодо своєї дитини - [PERSON], [INFO]. Батько у свідоцтві про народження був записаний згідно заяви матері, оскільки в зареєстрованому шлюбі батьки не перебували. Розпорядженням Кагарлицької РДА № 149 від 21.05.2014 року піклувальником неповнолітньої [PERSON], було призначено [PERSON] На даний час [PERSON] з дитиною не проживає, при цьому дитина проживає з позивачкою, що стверджується актом депутата Кагарлицької міської ради від 22.12.2014 року та перебуває на її повному утриманні. Згідно ст.. 166 ч.2 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов»язку щодо утримання дитини. Згідно ст.. 180 СК України батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На даний час відповідачка не виконує вимого ст.. 180 СК України, оскільки фактично не приймає участі в утриманні неповнолітньої дитини, не надає будь-якої матеріальної чи фінансової допомоги, тому дитина фактично перебуває лише на утриманні [PERSON] Позивачка на даний час працює в Кагарлицькій ЦРЛ, проте доходу який вона отримує, на утримання дитини не вистачає. Згідно частини 2 ст. 181 СК України, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі, а згідно частини 3 за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідачка працездатна, не обтяження аліментними зобов'язаннями, на своєму утриманні других дітей, непрацездатних батьків чи других осіб, не має. Дане стверджується копіями свідоцтва про народження, розпорядженням Кагарлицької РДА № 149 від 21.05.2014 року, актом депутата Кагарлицької міської ради, довідкою про доходи За таких обставин суд вважає, що розмір аліментів з відповідачки повинен бути стягнутим в твердій грошовій сумі на користь позивачки. Також з відповідачки на користь держави слід стягнути судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-17 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що відповідач під час спільного проживання учиняв сварки, внаслідок чого спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити її інтересам та інтересам дітей. Спільне проживання з відповідачем однією сім'єю стало не можливим, і з 26 травня 2014 року вони припинили шлюбні відносини, перестали вести спільне господарство. Відповідач бив її, виганяв із житлового будинку, зраджував подружню вірність, внаслідок чого вона змушена була залишила відповідача і пішла проживати в с.Шандровець Турківського району Львівської області. Миритися не бажає, враховуючи поведінку відповідача. Просить про розірвання шлюбу та стягнення з відповідача судових витрат та витрат за надання правової допомоги. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, посилаючись на ті ж обставини, що і в позовній заяві і дала пояснення. Доповнила, що на примирення не згідна і спільно проживати не бажає. Просить шлюб розірвати та стягнути із відповідача половину судових витрат. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав частково , згідний на розірвання шлюбу. Судові витрати та витрати за надання правової допомоги сплачувати не згідний. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що між сторонами склались неприязні відносини, що призвели до розпаду сім`ї. Сторони спільно не проживають з 26 травня 2014 року і миритися не бажають, врахувавши їхні взаємовідносини, які склались і позивачка не бажає збереження шлюбу, оскільки спільне проживання неможливе. Вищенаведене підтверджується поясненнями сторін, свідоцтвом про укладення шлюбу, свідоцтвом про народження дітей. Суд приходить до висновку, що збереження шлюбу і подальше спільне життя подружжя суперечить інтересам позивачки, що має істотне значення. При таких обставинах відповідно до ст.112 СК України шлюб слід розірвати. В силу ст.88 ЦПК України, судові витрати за подання позовної заяви до суду та витрати позивачки за надання правової допомоги, суд приходить до висновку розподілити між сторонами порівну.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що відповідно до рішення Виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради № 113 від 03.03.2015 року вона призначена опікуном малолітньої онуки [PERSON] А Ю., 25.02.2004 р.н . Батько дитині [PERSON] позбавлений батьківських прав, мати дівчинки [PERSON] М Ш померла 19.10.2014р. Відповідач не надае матеріальної допомоги, та онука знаходиться на ії повному утриманні. Просить винести рішення, яким стягнути з відповідача\~\~аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 від усіх видів його доходів, але не менш 30% прожиткового мінімуму для диини відповідного віку щомісячно, починаючи від дня подання позовної заяви до суду і до повноліття дитини. Позивачка в судове\~\~засідання не зявилась, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився,\~\~надав заяву про розгляд справи за його відсутност, позов визнав. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В суді встановлено: Відповідач [PERSON] є батьком\~\~дитини\~ [PERSON] 25.02.2004р.,\~\~про що свідчить запис в свідоцтві про народження (а.с.5). Відповідно др. Рішення виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради № 113 від 03.03.2015 р. [PERSON] 25.02.2004р.н. надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. [PERSON] призначена опікуном над малолітньою онукою [PERSON] А Ю. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, що потребують матеріальної допомоги. Суд вважає за можливе визначити до стягнення з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 1/4 частки\~\~заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі в суд позовної заяви і до повноліття дитини, оскільки відповідач здоровий, офіційно не працює,\~\~дитина мешкає з позивачкою і вона знаходиться\~\~на її повному утриманні , інших дітей не має, непрацездатних\~\~осіб, які знаходилися б на його утриманні, не має,\~\~в змозі надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Судовий збір у розмірі 243,60 грн. підлягає стягненню з відповідача, інших судових витрат по справі немає. На підставі викладеного і

Outcome: approved