Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності у порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований по [ADDRESS] на земельній ділянці площею 0,25 га, який залишився після смерті її батька [PERSON], померлого [INFO]. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] помер її батько [PERSON], після смерті якого вона, як спадкоємиця за законом першої черги, звернулась до державного нотаріуса Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області для оформлення спадщини, але листом № 3908/02-14 від 10 жовтня 2017 року їй було відмовлено і рекомендовано звернутися до суду, так як не надано правовстановлюючі документи на спадковий будинок. У зв'язку з викладеним вона звернулась з позовом до суду. Позивачка в судове засідання не з'явилась, але від неї до суду надійшла заява, в якій вона вказала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить справу розглянути за її відсутності. Представник Граденицької сільської ради Біляївського району Одеської області до судового засідання не з'явився, але направив до суду заяву про визнання позову та розгляд справи у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 23 вересня 2005 року [PERSON] склав заповіт, яким заповів [PERSON] все майно де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося та взагалі все те, що буде йому належати на день його смерті і на що він по закону буде мати право, а тому відповідно до положень ст. 1235 ЦК України позивачка є спадкоємцем за заповітом (а.с.36). [INFO] помер [PERSON], про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.7). Після його смерті відкрилася спадщина, з приводу оформлення якої позивачка 31 серпня 2012 року подала до державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. (а.с. 26) 13.12.2012 року та 18.02.2013 року на частину спадкового майна позивачка отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом (а.с. 44 зворот та 48). 10.10.2017 року державний нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] у зв'язку з тим, що не проводилась державна реєстрація вказаного майна (а.с. 52). З довідки №2379 від 19 вересня 2017 року вбачається, що відповідно до запису в погосподарській книзі під № 01-1959-1 на ст. 62-63 за 2016-2020 роки, за [PERSON] числиться житловий будинок, що розташований по [ADDRESS], при будинку числиться 0,25 га землі, державний акт на землю не видавався (а.с.13). Відповідно до Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215, визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору було покладено саме на сільські ради. Належність правовстановлюючих документів встановлюється відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Умовою для переходу у порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами УРСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах. Тобто запис у погосподарській книзі визнавався в якості актів органів влади, що підтверджує право власності. Враховуючи викладене суд вважає можливим визнати за позивачкою право власності на спадковий будинок.

Outcome: approved