Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про зміну розміру аліментів, посилаючись на те, рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12.09.2014 р. її позовні вимоги до відповідача [PERSON] про зміну розміру аліментів задоволені. Стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі 700.00 грн. щомісячно, починаючи з 24.07.2014 р. і до досягнення дитиною повноліття. Донька проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач проживає окремо, в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання доньки не надає. Відповідач в повторному шлюбі не перебуває, інших неповнолітніх дітей немає, є працездатним і спроможним сплачувати аліменти в більшому розмірі. Вважає, що оскільки прожитковий мінімум на дитину від 6 до 18 років з 01.01.2018 року складає - 1860 грн., а мінімальний розмір на дитину не може бути меншим ніж 50 % від нього то суму аліментів яка стягується необхідно змінити. Відповідач в повторному шлюбі не перебуває, інших неповнолітніх дітей немає, є працездатним і спроможним сплачувати аліменти в більшому розмірі. Просила змінити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дитини, стягнувши з відповідача в твердій грошовій сумі в розмірі 930,00 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Позивачка в судове засідання не зявилася, звернулася до суду з заявою про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не зявився, про день і час розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомив. Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно частини 1 статті 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Частина 1 статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст.ст. 263, 265 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, а за змістом має містити встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. При встановленні фактів суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 264 ЦПК України суд ухвалюючи рішення повинен вирішити такі питання: - чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; - які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; - яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Як вбачається з матеріалів справи на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 06.06.2013 р. з відповідача [PERSON] було стягнуто аліменти на користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини доньки [PERSON] [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 360,00 грн. щомісячно, до повноліття дитини. Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12.09.2014 р. позовні вимоги позивача [PERSON] були задоволені і розмір аліментів було змінено з 360,00 грн. на700,00 грн. (а.с. 4-6). Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» - розмiр алiментiв на одну дитину не може бути меншим, нiж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: - стан здоров'я та матеріальне становище дитини; - стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; - інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд враховує, що відповідно до вимог Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» - з 01 січня 2018 року встановлений прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років 1860,00 грн. При визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище відповідача, а тому визначає аліменти в розмірі 930 грн., який дорівнює 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на сьогоднішній день. Позивач, як одержувач, довела свої вимоги про збільшення розміру аліментів, зокрема тому, що на даний час змінився прожитковий мінімум на дитину відповідного віку порівняно з 2014 роком, змінився вік дитини, а відповідно зросли потреби у забезпеченні дитини необхідним для проживання, харчування. Нести відповідальність по утриманні дитини повинні обидва батьки. При цьому, судом враховується той факт, що відповідач працездатний, доказів того, що він має на утриманні інших осіб, тобто з нього стягуються аліменти, суду не надав, тому він разом з позивачем повинен у рівних частках нести матеріальну відповідальність, а тому, відповідно до конституційного принципу верховенства права, з урахуванням потреб дитини та можливостей батька, суд вважає за необхідне збільшити розмір аліментів, які він сплачує на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини. Крім того, з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір в сумі 704,80 грн. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили, а отже в цій частині позовних вимог позивачу необхідно відмовити.

Outcome: partial