Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

Позивачка звернулася до Заводського районного суду міста Миколаєва із вищезазначеним позовом. В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] зазначила, що [INFO] року помер її батько [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на ? частки квартири [ADDRESS]. Зазначена квартира належала [PERSON] та її батьку [PERSON]: батькові ? частина на підставі свідоцтва про право власності на житло від 01.03.1993 року та ? частина на підставі свідоцтва про право на спадщину від 26.11.1996 року після смерті дружини (матері позивачки) [PERSON]; [PERSON] ? частина на підставі свідоцтва про право на спадщину від 26.11.1996 року після смерті матері [PERSON] Батько позивачки [PERSON] після смерті заповіт не залишив, єдиною спадкоємицею за законом є позивачка [PERSON] Постановою приватного нотаріусу Пехлак О.В. від 24.12.2015 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з посиланням на ст. 45 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, ратифікованої Верховною Радою України 10.11.1994 року. З огляду на викладене позивака просить визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] року, та після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] року. Представник позивачки підтримала позовні вимоги у повному обсязі та наполягала на їх задоволенні, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з'явися, надавши суду заяву про розгляд справи за відсутністю представника Миколаївської міської ради, відповідно до якої просив прийняти рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів та у відповідності до вимог діючого законодавства. Дослідивши матеріали страви, суд приходить до наступного. Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 р. встановлено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Відповідно до п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положеньЦК України. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] згідно свідоцтва про право власності на житло від 01.03.1993 року, виданого Миколаївською міською службою приватизації державного житлового фонду згідно із розпорядженням №2/59 від 17.02.1993 року. Позивачка [PERSON] (до реєстрації шлюбу [PERSON]), яка народилась [INFO] року є донькою [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 20.01.1960 року та свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] від 28.04.1990 року, виданого Куйбишевськім відділом ЗАГС міста Москви. [INFO] року [PERSON] померла, про що Управлінням ЗАГС Адміністрації міста Іжевська Удмуртської Республіки видано свідоцтво серії [NUMBER] від 12.11.1996 року. На момент смерті спадкодавця [PERSON] правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК УРСР. Згідно ст. 524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, колі і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини, згідно ст. 525 ЦК УРСР, визнається день смерті спадкодавця. Місцем відкриття спадщини, за нормами ст. 526 ЦК УРСР, визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця. Статтею 529 ЦК УРСР передбачено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого. Згідно ст. 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. За нормами ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на ? частину квартири [ADDRESS], яку у рівних частках, а саме: по ? частині, прийняли та успадкували чоловік померлої [PERSON] та донька [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадкування за законом від 26.11.1996 року, виданого Другою Іжевською державної нотаріальною конторою Удмуртської Республіки, яке було зареєстровано в Миколаївському БТІ 24.01.1997 року за номером 18401. [INFO] року помер [PERSON], про що міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції видано свідоцтво серії [NUMBER] від 22.06.2015 року. На момент смерті спадкодавця [PERSON] правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК України. Заповіт в порядку глави 85 книги 6 ЦК України спадкодавцем [PERSON] складено не було. Згідно ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належні йому ? частини квартири [ADDRESS] (? частина на підставі свідоцтва про право власності на житло від 01.03.1993 року та ? частина на підставі свідоцтва про право на спадщину від 26.11.1996 року після смерті дружини [PERSON]) Згідно спадкової справи 14/2015 до майна померлого [PERSON], заведеної приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Пехлак О.В. [INFO] року, спадщину після смерті батька прийняла позивачка [PERSON] Статтею 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Постановою приватного нотаріусу Пехлак О.В. вих. №232/02-31 від 24.12.2015 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з посиланням на ст. 45 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, ратифікованої Верховною Радою України 10.11.1994 року. З огляду на викладене, оскільки позивачка [PERSON] у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] та батька [PERSON], які, в свою чергу, набули право власності на спірний об'єкт нерухомості у передбачений законом спосіб, позовні вимоги про визнання за позивачкою права власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті батьків є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved