Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-08 00:00:00

Позивачка звернулася до відповідачів з вказаним позовом посилаючись на те, що їй, її чоловіку - [PERSON] та дітям [PERSON] і [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] . [INFO] помер чоловік позивачки - [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді частки в квартирі [ADDRESS] . Окрім неї, спадкоємцями першої черги є їх діти - [PERSON] та [PERSON] , які відмовились від прийняття спадщини на її користь. З метою оформлення спадкових прав, вона звернулась до Третьої маріупольської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак, державним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори Ашла О.К., винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій №605/02-31 від 15.03.2021 року, у зв`язку із тим, що частка спадкодавця в об`єкті спільної сумісної власності не визначена, що позбавляє можливості оформити спадкові права на спадщину у вигляді частки в квартирі [ADDRESS] . Визначити конкретні частки кожного співвласника квартири в позасудовому порядку неможливо, оскільки один із співвласників помер. Враховуючи вищевикладене, з метою захисту своїх спадкових прав, вона була вимушена звернутись до суду з вказаним позовом. Позивачка до судового засідання не з`явилася, про час та дату розгляду справи його була повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідачі до судового засідання не з`явилися, надали заяви, у якій просили позов задовольнити, визнали позов повністю, просили справу розглянути у їх відсутність. Дослідив матеріали справи суд встанови наступні обставини. Відповідно до ч.1ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч.1ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому, відповідно до положень ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 370 ЦК України, якою регулюється питання про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності та якою передбачено, що співвласники спільної сумісної власності, як і співвласники спільної часткової власності мають право на виділ у натурі частки із спільного майна з тією лише різницею, що учасники першої не мають завідомо визначених ідеальних часток у праві спільної власності, а відтак, вони мають бути передусім визначені, після чого стає можливим виділ частки в натурі. При визначені розміру часток співвласників у спільній сумісній власності вважається, що вони є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між співвласниками, законом або рішенням суду. Згідно із положеннями ст. 372 Цивільного кодексу України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Також слід зазначити, що згідно із ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Порядок та підстави визначення часток у праві спільної часткової власності визначено у ст. 357 ЦК України. Зокрема, зі змісту ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб ( ч. 1 ст. 316 ЦК України). Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1ст. 317 ЦК України). Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно) (ч. 1 ст. 355 ЦК України). Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (ч. 1 ст. 368 ЦК України). Згідно з ч. 1ст. 355 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ч. 1ст. 368 Цивільного кодексу України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Частиною 1ст. 356 Цивільного кодексу України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Приписами частин 1 та 2 статті 372 Цивільного кодексу України встановлена презумпція рівності часток у праві спільної сумісної власності, а саме вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Судом встановлено, що позивачці, чоловіку позивачки [PERSON] та їх дітям [PERSON] і [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 12.01.1999 року, довідкою ККП «Міське бюро технічної інвентаризації- Маріупольська нерухомість» №522 від 17.02.2021 року, а також Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.03.2021 року за №№246890686, 246881649, 246877721. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 27.01.2017 року Кальміуським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, [INFO] помер чоловік позивачки [PERSON] , актовий запис №179. Після смерті чоловіка позивачки відкрилась спадщина у вигляді частки в квартирі [ADDRESS] . Окрім позивачки, спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є їх діти [PERSON] та [PERSON] , які відмовились від прийняття спадщини на користь позивачки. З метою оформлення спадкових прав, позивачка звернулась до Третьої маріупольської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Постановою державного нотаріуса Третьої маріупольської державної нотаріальної контори Ашла О.К., було відмовлено позивачці у вчиненні нотаріальних дій №605/02-31 від 15.03.2021 року, у зв`язку із тим, що частка спадкодавця в об`єкті спільної сумісної власності не визначена, що позбавляє можливості оформити спадкові права на спадщину у вигляді частки в квартирі [ADDRESS] . У судовому засіданні встановлено, що на даний час вказана квартира належить учасникам справи на праві спільної сумісної власності, тобто розмір часток співвласників у праві власності не визначений, проте презюмується, що такі частки мають бути рівними. Крім того, статтею 372 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Іншої справи, щодо цього предмету спору, між тими ж сторонами, з тих самих підстав в цьому або іншому суді не має. Оригінали документів знаходяться у позивача і будуть надані до суду при розгляді справи. Згідно Закону України «Про судовий збір» та Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» позови не майнового характеру справляються у розмірі 908 гривень. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити так як він знайшов своє підтвердження доказами у судовому засіданні та обґрунтований вимогами діючого законодавства . На підставі викладеного,

Outcome: approved