Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-09 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені. На підставу своїх вимог спирається на те, що 02.04.2013 року позивачка була прийнята на посаду молодшої медичної сестри Маньківської районної організації Товариства Червоного Хреста в Черкаській області, на підставі розпорядження № ЧХ/К - 00110. 02.01.2014 року позивачку перевели на посаду голови Маньківської районної організації Товариства Червоного Хреста в Черкаській області, на підставі розпорядження № ЧХ/К-00007. Починаючи з 01.01.2016 року по 01.10.2016 рік відповідач не виплачував позивачці заробітну плату без будь-яких пояснень та законних на те підстав, чим порушував позивачки право на своєчасне одержання винагороди за працю передбачене ст. 43 Конституції України. Всього станом на 03.10.2016 року відповідач заборгував позивачці 17 262 грн., але виплачувати вказані грошові кошти, в добровільному порядку відмовлявся. 15.11.2016 року позивачка звільнилась з займаної посади за власним бажанням. 25.10.2016 року позивачка звернулась до Маньківського районного суду Черкаської області за захистом своїх порушених прав. 24.01.2017 року рішенням Маньківського районного суду Черкаської області у справі № 701/1047/16-ц позов позивачки задоволено частково. Стягнуто з товариства Червоного Хреста України в Черкаській області на користь позивачки заборгованість по заробітній платі за період з 01.01.2016 року по 01.10.2016 року у розмірі - 17 208 грн. Зобов`язано товариство Червоного Хреста України в Черкаській області провести позивачці індексацію нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, за період з 01.01.2016 року по 01.10.2016 року та компенсувати втрату частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати. Стягнуто з Товариства Червоного Хреста України в Черкаській області на користь позивачки моральну шкоду у розмірі - 1000 грн. 00 коп. В решті позову - відмовлено. 29.03.2017 року рішенням Апеляційного суду Черкаської області змінено рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 24.01,2017 року, а саме виключено з резолютивної частини рішення вказівки суду щодо зобов`язання товариства Червоного Хреста України в Черкаській області провести [PERSON] індексацію нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з 01 січня 2016 року по 01 жовтня 2016 року та компенсувати втрату частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати. Стягнуто з Товариства Червоного Хреста України в Черкаській області на користь [PERSON] індексацію нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з 01 січня 2016 року по 01 жовтня 2016 року в розмірі 237 грн. 80 коп. В іншій частині рішення суду залишено без змін. 27.03.2019 року постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, касаційну скаргу Черкаської обласної організації Товариства області від 24 січня 2017 року у незміненій частині та рішення Апеляційного суду Черкаської області від 29 березня 2017 року залишено без змін. Таким чином, всі три судові інстанції дійшли одностайного висновку, що належним відповідачем у даному випадку є Черкаська обласна організація Товариства Червоного Хреста України та те, що позивачки право на своєчасне одержання винагороди за працю передбачене ст. 43 Конституції України було порушене. 19.04.2019 року позивачці була остаточно виплачена заборгованість по заробітній платі Соснівським відділом державної виконавчої служби м. Черкаси ГТУЮ у Черкаській області, що і змусило позивачку звернутися з даним позовом до суду. Представник позивача в судовому засіданні підтримав збільшені позовні вимоги та наполягав на їх задоволені. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча був вчасно і належним чином повідомлений про час і місце проведення судового засідання, причини неявки не повідомив, а тому суд вважає за можливе провести засідання без представника відповідача, на підставі наявних матеріалів справи. Суд, вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини: 02.04.2013 року позивач була прийнята на посаду молодшої медичної сестри Маньківської районної організації Товариства Червоного Хреста в Черкаській області, на підставі розпорядження № ЧХ/К - 00110. 02.01.2014 року позивачку перевели на посаду голови Маньківської районної організації Товариства Червоного Хреста в Черкаській області, на підставі розпорядження № ЧХ/К-00007, що підтверджується копією трудової книжки позивачки (а.с. 9-11). Починаючи з 01.01.2016 року по 01.10.2016 рік відповідач не виплачував позивачці заробітну плату без будь-яких пояснень та законних на те підстав, чим порушував позивачки право на своєчасне одержання винагороди за працю передбачене ст. 43 Конституції України. Всього станом на 03.10.2016 року відповідач заборгував позивачці 17 262 грн., але виплачувати вказані грошові кошти, в добровільному порядку відмовлявся. 15.11.2016 року позивачка звільнилась з займаної посади за власним бажанням. 25.10.2016 року позивачка звернулась до Маньківського районного суду Черкаської області за захистом своїх порушених прав. 24.01.2017 року рішенням Маньківського районного суду Черкаської області у справі № 701/1047/16-ц позов позивачки задоволено частково. Стягнуто з товариства Червоного Хреста України в Черкаській області на користь позивачки заборгованість по заробітній платі за період з 01.01.2016 року по 01.10.2016 року у розмірі - 17 208 грн. Зобов`язано товариство Червоного Хреста України в Черкаській області провести позивачці індексацію нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, за період з 01.01.2016 року по 01.10.2016 року та компенсувати втрату частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати. Стягнуто з Товариства Червоного Хреста України в Черкаській області на користь позивачки моральну шкоду у розмірі - 1000 грн. 00 коп. В решті позову - відмовлено (а.с. 12-14). 29.03.2017 року рішенням Апеляційного суду Черкаської області змінено рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 24.01,2017 року, а саме виключено з резолютивної частини рішення вказівки суду щодо зобов`язання товариства Червоного Хреста України в Черкаській області провести [PERSON] індексацію нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з 01 січня 2016 року по 01 жовтня 2016 року та компенсувати втрату частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати. Стягнуто з Товариства Червоного Хреста України в Черкаській області на користь [PERSON] індексацію нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з 01 січня 2016 року по 01 жовтня 2016 року в розмірі 237 грн. 80 коп. В іншій частині рішення суду залишено без змін (а.с. 15-19). 27.03.2019 року постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, касаційну скаргу Черкаської обласної організації Товариства Червоного Хреста України залишено без задоволення. Рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 24 січня 2017 року у незміненій частині та рішення Апеляційного суду Черкаської області від 29 березня 2017 року залишено без змін (а.с. 20-24). Таким чином, всі три судові інстанції дійшли одностайного висновку, що належним відповідачем у даному випадку є Черкаська обласна організація Товариства Червоного Хреста України та те, що позивачки право на своєчасне одержання винагороди за працю передбачене ст. 43 Конституції України було порушене. 19.04.2019 року позивачці була остаточно виплачена заборгованість по заробітній платі Соснівським відділом державної виконавчої служби м. Черкаси ГТУЮ у Черкаській області (а.с.7). Згідно із ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні складається із сум середньоденної заробітної плати за кожен день затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, тобто фактично середній заробіток за весь час затримки це сума середньої заробітної плати звільненому працівникові, яку має сплатити роботодавець. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеній в постанові від 21.01.2015 року у справі №6-195цс14, механізм здійснення розрахунку середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р.№100. Відповідно до п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Таким чином, чинне законодавство України визначає чіткий порядок розрахунку розміру середньоденної заробітної плати. Розрахунок середньоденної заробітної плати зроблений відповідачем та, який доданий до відзиву на позовну заяву, зроблений не вірно та не відповідає вимогам, які встановлені п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». Оскільки, не зрозуміло, якою правовою нормою керувався відповідач здійснюючи розрахунок середньоденної заробітної плати позивача, коли брав за основу суму компенсації за відпустку. Також, у своєму відзиві відповідач вказує, що знаходиться в тяжкому матеріальному становищі, але в той же час не надає жодних доказів, які б підтверджували вказані обставини. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Крім того, відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» - установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини, оскільки представник відповідача не надав суду доказів, на підтвердження того, що затримка розрахунку при звільнені позивачки настала не з його вини, тому позовні вимоги підлягають до повного задоволення. Судові витрати, відповідно до ст. 141 ЦПК України слід покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved