Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою про стягнення аліментів, в якій просить: стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на своє утримання, як дружини у розмірі 1/6 частини щомісячно починаючи з дня подання заяви й до досягнення дитиною [PERSON], [INFO], трьохрічного віку, тобто до 21.04.2019 року; стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини: доньки - [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу відповідача щомісяця, але не менш 30% прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі позову та до досягнення дитиною повноліття. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 17.10.2015 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Енергодарського міського управління юстиції зроблено актовий запис № 470. Від даного шлюбу мають доньку: [PERSON], 21.04.2016. Батьком дитини є [PERSON] Відповідач матеріальної допомоги надає не достатньо, у звязку з чим позивачка опинилася у тяжкому матеріальному становищі. В судове засідання сторони не зявилися. Позивачка надала письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с.17). Відповідач надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги щодо стягнення з нього аліментів на утримання дружини та дитини визнає в повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення (а.с.18). Відповідно до ст.174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 pоку, батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч.2 ст.51 Конституції України є одним з головних конституційних обов'язків. Такий обовязок послідовно визначений в сімейному законодавстві. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.2 ст.84 СК України, дружина з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч.4 ст.84 СК України, дружина з якою проживає дитина має право на утримання, якщо чоловік може надавати таку матеріальну допомогу. Як зазначено в п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції від 12.06.2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки вимоги позивача визнаються відповідачем і підтверджуються наданими доказами та визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved