Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-19 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із вказаним позовом до відповідача, в обґрунтування якого посилалась на те, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 22 липня 2021 року, яке набрало законної сили 25 серпня 2021 року, було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Від шлюбу у сторін народились діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які після розірвання шлюбу залишились проживати із позивачкою по [ADDRESS] . Наразі вона самостійно несе всі витрати з утримання спільних із відповідачем дітей, який участі в утриманні дітей не приймає. Відповідач є моряком та систематично ходить у рейси. Належний рівень життя дітей позивачка одна не може забезпечити, тому батько дітей, який є здоровим та працездатним, може сплачувати аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку, бо має постійний дохід більше 20000 грн. на місяць. Додавала, що уваги додаткової потребує донька сторін, [PERSON] , яка є дитиною з інвалідністю з діагнозом ДЦП, внаслідок чого слід стягувати на неї з відповідача додаткові витрати на її лікування, оскільки дитина потребує постійного догляду та особливого утримання, бо за медичною карткою потребує контролю з боку педіатра, прийому лікарських препаратів, проходження курсів масажу та ЛФК, придбання спеціального ортопедичного взуття, проходження курсів реабілітації та санаторно-курортного лікування не менше ніж двічі на рік. Підтримання та реабілітація малолітньої [PERSON] потребує багато витрат. Отже окрім сплати аліментів відповідач повинен сплачувати додаткові витрати на утримання доньки [PERSON] , яка є інвалідом з дитинства, які позивачка оцінила у 3000 грн. на місяць, бо щомісячно на медикаментозне та реабілітаційне утримання доньки, [PERSON] , позивача витрачає близька 6000 грн. Таким чином оскільки державної соціальної допомоги по інвалідності не вистачає на повноцінне утримання дитини сторін, [PERSON] , то вважала, що відповідач повинен забезпечувати та приймати участь у заходах щодо підтримання та реабілітації [PERSON] шляхом попередньої компенсації додаткових витрат на її утримання позивачці. На підставі викладеного просила суд стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання дітей, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки від всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно починаючи з дати звернення до суду та до досягнення дітьми повноліття. Також просила суд стягнути з відповідача на свою користь додаткові витрати на утримання доньки, [PERSON] , [INFO] , в розмірі 3000 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду. Позивачка, [PERSON] , у судовому засіданні заявлені нею вимоги підтримала у повному обсязі, які просила суд задовольнити, надавши пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Відповідач, [PERSON] , у судове засідання не з`явився за невідомих суду причин повторно, будучи повідомленим про час та місце слухання справи належним чином, не надавши суду заяву з проханням вирішити спір у його відсутність. За ч. 4 ст. 223 ЦПК суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом за матеріалами встановлено, що за свідоцтвом про народження, виданим 2 серпня 2014 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 652, вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , батьками якого зазначені [PERSON] та [PERSON] (а. с. 6). Відповідно до свідоцтва про народження, виданого 15 травня 2012 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 412, вбачається, що [PERSON] народилась [INFO] , батьками якої зазначені [PERSON] та [PERSON] (а. с. 7). Згідно із рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 22 липня 2021 року по справі № 265/7515/20 вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] , укладений 17 квітня 2010 року, актовий запис № 59, було розірвано 25 серпня 2021 року (а. с. 27-29). За довідкою від 16 грудня 2018 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 1413-5000024297 вбачається, що [PERSON] , 2014 р. н., зареєстрований по [ADDRESS] разом із матір`ю, [PERSON] , що вбачається із довідки від 19 січня 2018 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 1413-8641. За довідкою від 16 грудня 2018 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 1413-5000024291 вбачається, що [PERSON] , 2012 р. н., зареєстрована по [ADDRESS] разом із матір`ю, [PERSON] , що вбачається із довідки від 19 січня 2018 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 1413-8641. Відповідно до виписки стаціонарного хворого КЗ «МТМОЗДтЖ» вбачається, що [PERSON] , [INFO] , перебувала на лікуванні у стаціонарі з 4 грудня 2018 року по 17 грудня 2018 року, якій було поставлено діагноз: ДЦП, діплегична форма з нижнім спастичним прапарезом із стійкими порушеннями функції ходи, а також альтеруюча гіперекзотропія переважно правого ока, внаслідок чого дитині був призначений курс лікування. Також у виписці зазначено, що [PERSON] хворіє з народження, є інвалідом з дитинства, регулярно отримує курси реабілітації, а також дитині рекомендовано проходження 2-3 рази на рік курси реабілітації та 1 раз на рік санаторне лікування (а. с. 22-23). Необхідність тривалого лікування та реабілітації [PERSON] , [INFO] , підтверджується також консультативним висновком спеціаліста від 16 грудня 2013 року, випискою стаціонарного хворого № 10961-1367 від 17 грудня 2013 року, протоколом комісії лікарів № 197 від 24 грудня 2013 року, випискою стаціонарного хворого від 16 листопада 2018 року, випискою стаціонарного хворого № 8637-1240 від 17 грудня 2018 року, випискою з історії хвороби [PERSON] від 8 листопада 2019 року, виписками амбулаторного хворого № 25365 від 16 лютого 2018 року та від 23 жовтня 2015 року, виписним епікризом № 424 від 23 червня 2017 року, випискою з історії хвороби [PERSON] від 26 грудня 2014 року, випискою з історії хвороби [PERSON] № 410, медичними висновками від 7 лютого 2014 року, від 27 березня 2015 року та від 22 липня 2016 року, довідками № 32823, 32823, а також від 1 березня 2019 року Відповідно до записів з медичної карти [PERSON] , яка є інвалідом з дитинства з 23 грудня 2013 року, вбачається, що дитині продовжено проходження курсів реабілітації внаслідок інвалідності до кінця 2023 року з правом отримання державної соціальної допомоги (а. с. 24-26). З посвідчення [NUMBER] , виданого 12 серпня 2021 року департаментом соціального захисту населення Маріупольської міської ради, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , є дитиною з інвалідністю, якій призначено державну соціальну допомогу в розмірі 1834 грн. на місяць з 1 січня 2019 року по 30 грудня 2023 року. Витрати на проходження реабілітації в ТОВ «Міжнародна реабілітаційна клініка Козявкіна» [PERSON] , [INFO] , в період з 28 жовтня 2019 року по 8 листопада 2019 року в сумі 16000 грн. підтверджується калькуляцією вказаного товариства. За змістом ст. 18 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 27 Конвенції ООН про права дитини кожна дитина має право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. На підставі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. За змістом ст. 141 Сімейного кодексу України (далі - СК) мати, батько мають рівні обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, а розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із ст. 180 СК батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 181 СК на утримання дитини за рішенням суду присуджуються у частці від доходу платника аліментів і (або) у твердій грошовій сумі. За п. 1-4 ч. 1 ст. 182 СК при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 липня 2021 року - 2510 грн. При цьому за ч. 2 ст. 182 СК розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Так мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (для дитини у віці від 6 до 18 років з 1 липня 2021 року становить - 2510 х 50 / 100 = 1255 грн.), а мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (для дитини у віці від 6 до 18 років з 1 липня 2021 року становить - 2510 грн.). За таких фактичних обставин, встановлених судом, враховуючи, що на утриманні позивачки перебувають двоє малолітніх дітей віком від 6 років, яких відповідач зобов`язаний утримувати до досягнення ними повноліття, то незважаючи на розмір доходу відповідач зобов`язаний забезпечувати належне утримання своїх дітей та сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 7 листопада 2018 року по справі № 355/511/17. Також суд зазначає, що за ч. 1 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. В цьому сенсі судом було враховано, що за відомостями Головного управління статистики у Донецькій області середньомісячна заробітна плата на одного працівника у Донецькій області за серпень 2021 року становила 14848 грн., тому виходячи з таких даних суд зазначає, що 1/3 частка від середньомісячного доходу на одного працівника в Донецькому регіоні становитиме близька 4949,33 грн., що майже відповідає мінімальному рекомендованому розміру аліментів на двох дітей (в даному випадку 5020 грн. на місяць на двох дітей). Виходячи з викладеного вмотивування, враховуючи рівність батьків по утриманню своїх дітей та зважаючи на загально визначений розмір аліментів, що стягуються на двох дітей, який дорівнює 1/3 частки від доходів боржника (ст. 161 ЦПК), то суд вважає можливим задовольнити в цій частині позовні вимоги [PERSON] повністю, стягнувши з [PERSON] аліменти на утримання доньки, [PERSON] , [INFO] , та сина, [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки від усіх видів доходу відповідача щомісячно до досягнення повноліття. Суд також зазначає, що відповідно до ст. 185 СК той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Виходячи з аналізу ст. 185 СК, додаткові витрати присуджуються на дитину в разі понесення одним із батьків, з яким проживає дитина, таких витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Понесення таких витрат має довести особа, що заявляє відповідні вимоги. Ці витрати є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків як аліменти, тому йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, які необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 17 січня 2019 року по справі № 720/1119/17. На підставі наведених правових норм, враховуючи рівність обов`язку обох батьків утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття незалежно від проживання одного з батьків окремо від дитини, та встановлених судом обставин справи, зважаючи, що з відповідача стягнуто аліменти на спільну для сторін дитину, суд дійшов висновку, що [PERSON] зобов`язаний брати участь також у додаткових витратах на свою доньку, [PERSON] , що викликані її хворобою та інвалідністю. Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 21 лютого 2018 року по справі № 127/16614/15-ц. При цьому судом було узято до уваги розмір державної соціальної допомоги, що її отримує позивачка на [PERSON] в розмірі 1834 грн. на місяць, висновки комісії лікарів щодо продовження терміну інвалідності такої дитини до кінця 2023 року, доведеність позивачкою перед судом необхідність періодичного несення додаткових витрат на утримання [PERSON] внаслідок її захворювання, що підтверджується численними медичними документами, долученими до справи, зважаючи на заявлений щомісячний розмір таких витрат [PERSON] на реабілітацію доньки в сумі 6000 грн., дійшов висновку про можливість задовольнити позовні вимоги щодо стягнення на користь позивачки додаткових витрат на утримання доньки, [PERSON] , [INFO] , з відповідача саме в розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду та до 30 грудня 2023 року, вважаючи такий розмір обґрунтованим відносно до особливих потреб дитини. Суд також при вирішенні справи врахував середній дохід на одного працівника в Донецькій області за відсутності підтвердження офіційного заробітку [PERSON] , а також прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2021 рік» з 1 липня 2021 року у розмірі 2379 грн. Отже, суд дійшов висновку, що [PERSON] має змогу сплачувати аліменти на своїх малолітніх дітей, [PERSON] та [PERSON] , у розмірі 1/3 частки від усіх видів доходів та нести додаткові витрати на [PERSON] , [INFO] , внаслідок необхідності лікування такої дитини в розмірі 2000 грн., оскільки після відрахування вказаних витрат, дохід відповідача залишатиметься вищим як за прожитковий мінімум, так й за мінімальну заробітну плату, встановлену в Україні (14848 - 4949,33 - 2000 = 7898,67 грн., що є більше ніж 2379 грн. та більше ніж 6000 грн.). Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 28 лютого 2018 року по справі № 766/47/16-ц. Таким чином суд, враховуючи, що обов`язок утримувати дитину в рівній мірі несуть обидва з батьків малолітньої [PERSON] , то на підставі встановлених обставин справи вважає за необхідне задовольнити частково позовні вимоги [PERSON] про стягнення періодично (щомісячно) з моменту подання до суду такого позову на її користь додаткових витрат з відповідача на спільну доньку сторін, яка проживає зі своєю матір`ю, тобто у сумі 2000 грн., виходячи з розміру доведених в суді позивачкою додаткових витрат на дитину внаслідок лікування [PERSON] , 2012 р. н. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст. 141 ЦПК з відповідача на користь держави суд також стягує судовий збір в сумі 908 грн.

Outcome: partial