Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

Позивачка звернулась з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на дітей в розмірі 2000 гривень на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття, мотивуючи свої вимоги тим, що 27 жовтня 2007 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №1992, був зареєстрований шлюб між сторонами. Від шлюбу народились діти: син - [PERSON], [INFO]; син - [PERSON], [INFO]. У свідоцтві про народження дітей батьком записаний [PERSON]. Сини проживають разом із матір'ю та знаходяться на її утриманні та вихованні. Позивачка вказує, що між сторонами сімейне життя не складається та шлюбні відносини між сторонами не підтримуються. Батько свої батьківські обов'язки належним чином не виконує, не надає матеріальної допомоги і підтримки, як це передбачено законодавством. Сторони не пов'язані спільним побутом. Примирення між ними не можливе. Шлюб фактично розпався та носить формальний характер, тому підлягає розірванню. Також позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на утримання сина - [PERSON], [INFO], до досягнення 18 років, тобто до [INFO] року у розмірі 2000 гривень щомісячно та на утримання сина - [PERSON], [INFO], до досягнення 18 років, тобто до [INFO] року у розмірі 2000 гривень щомісячно. Представник позивачки в судове засідання з'явився, підтримав позов повністю, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судове засідання з'явився, в частині позовних вимог про розірвання шлюбу погодився, також погодився виплачувати аліменти на утримання синів, однак в меншому розмірі ніж заявила позивачка. Вислухавши представника позивачки, відповідача, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд доходить висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно до вимог ч.4 ст. 174 ЦПК України - у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд встановив, що сторони знаходяться у шлюбі з 27 жовтня 2007 року, котрий зареєстрований Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №1992. (а.с. 11). Від шлюбу народились діти: син - [PERSON], [INFO]; син - [PERSON], [INFO]. (а.с.9,10). У свідоцтві про народження дітей батьком записаний [PERSON]. Сини проживають разом із матір'ю та знаходяться на її утриманні та вихованні. Позивачка вказує, що між сторонами сімейне життя не складається та шлюбні відносини між сторонами не підтримуються. Батько свої батьківські обов'язки належним чином не виконує, не надає матеріальної допомоги і підтримки, як це передбачено законодавством. Сторони не пов'язані спільним побутом. Примирення між ними не можливе. Шлюб фактично розпався та носить формальний характер, тому підлягає розірванню. Також позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на утримання сина - [PERSON], [INFO], до досягнення 18 років, тобто до [INFO] року у розмірі 2000 гривень щомісячно та на утримання сина - [PERSON], [INFO], до досягнення 18 років, тобто до [INFO] року у розмірі 2000 гривень щомісячно. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст.9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Одним із способів захисту прав неповнолітньої дитини при ухиленні батьків від обов'язку її утримувати є законодавчо передбачена можливість судового стягнення коштів на їх утримання. У відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно із штампом суду на позовній заяві, позивач подав її 19 березня 2014 року. Таким чином, з оглядом на вищевказану норму матеріального закону, аліменти потрібно стягувати з відповідача, починаючи з 19 березня 2014 року. Згідно ч.1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи матеріальний стан сторін, з врахуванням встановленого законом розміру прожиткового мінімуму для неповнолітніх дітей, суд вважає можливим, не порушуючи права сторін, стягнути з відповідача на користь позивачки на утримання синів аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 700 гривень щомісячно на кожного сина, проте не менше 30% від прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку, до їх повноліття. Щодо заявлених позовних вимог про розірвання шлюбу, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін, суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім'ї неможливе, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, інтересам їхніх дітей, як це передбачено ст. 112 Сімейного Кодексу України, шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер і підлягає розірванню. На підставі викладеного,

Outcome: partial