Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-24 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання договору купівлі-продажу частково удаваним в частині зазначення покупця, переведення прав покупця, визнання права власності, в якому вказала, що в 2008 році разом з чоловіком вирішили придбати будинок за адресою [ADDRESS] в [PERSON] за 21500 грн. З продавцем було досягнуто всіх істотних умов купівлі продажу вказаного будинку. Оскільки позивачка та її чоловік перебували в перед пенсійному віці,з метою подальшого наслідування доньками нажитого подружжям майна та для зменшення витрат на оформлення спадкового майна, вирішили оформити цей будинок на їх доньку - [PERSON] та вказати її покупцем вказаного будинку. Зі слів позивачки грошові кошти на придбання будинку були її та її чоловіка. З моменту укладення вказаного договору фактичними власниками були [PERSON] та її чоловік [PERSON], хоча юридично власником є [PERSON] Позивачка вказує, що на даний час відсутні відносини між позивачкою та відповідачкою, відповідач має бажання продати все майно та позбавити позивача разом з чоловіком житла. Зі слів позивачки вона дізналася про порушення її права лише в березні-квітні 2016 року, коли між сторонами почали виникати сварки з приводу продажу вказаного будинку. Позивач та її чоловік користуються вказаним будинком, сплачують комунальні платежі, відповідач виїхала на постійне місце проживання до РФ. Таким чином, позивач вважає, що вказаний вище будинок придбаний нею за їх спільні кошти з чоловіком, вона є дійсним покупцем вказаного будинку, донька - відповідач чинить їй перешкоди у користуванні вказаним майном, а тому вона просить визнати договір купівлі-продажу від 30 вересня 2008 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Кремінського районного нотаріального округу Недбайло Л.М., та зареєстрований в реєстрі за №2340, за який [PERSON] придбала 59/100 часток будинку за адресою [ADDRESS] удаваним в частині зазначення покупця [PERSON], визнати покупцем за договором купівлі-продажу від 30 вересня 2008 року 59/100 часток будинку за адресою [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Кремінського районного нотаріального округу Недбайло Л.М. та зареєстрований в реєстрі за № 2340, [PERSON], визнати [PERSON] власником 59/100 часток будинку за зазначеною адресою [ADDRESS]. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала, її представник позов також підтримав. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, з постановленням заочного рішення. 23 серпня 2016 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд вислухавши позивачку та її представника, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 30 вересня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі продажу 59/100 часток житлового будинку з будівлями, який знаходиться за адресою [ADDRESS]. Згідно вказаному договору сторони засвідчили, що в ньому зафіксовані всі істотні умови, що стосуються купівлі-продажу вказаного будинку, будь які попередні домовленості, які мали місце до укладення цього договору і не відображені в його тексті, після підписання цього договору не матимуть правового значення. Також позивачем зазначено, що вона придбає вказаний будинок у особисту приватну власність за власні кошти (а.с. 11-12). Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що є донькою позивача. Відповідач є її сестрою. В 2008 році її батьки вирішили придбати будинок за кошти, що були ними особисто зароблені. Вони займалися пошуком будинку та знайшли такий в с. Варварівка Кремінського району Луганської області. В сімейному колі за участі батьків [PERSON] та [PERSON], відповідача [PERSON] та неї було вирішено, що для збереження субсидії на комунальні послуги та з метою зменшення наступних витрат при спадкування оформити вказаний будинок на відповідача [PERSON], що і було зроблено. [PERSON] та [PERSON] мешкають у вказаному будинку з моменту його купівлі, сплачують комунальні платежі, відповідач в свою чергу у вказаному будинку не мешкає, знаходиться в РФ. Нещодавно відповідач повідомила про бажання продати вказаний будинок. З цього виникли суперечності, оскільки позивачка та її чоловік вважають цей будинок своїм. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що вирішили придбати будинок за спільні кошти, які вони заробили в РФ. Оформили будинок вони за домовленістю на відповідача. На даний час стосунки між відповідачем та ним з позивачкою погіршилися, відповідач наголошувала на бажанні продати вказаний будинок. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що був продавцем будинку за адресою [ADDRESS]. Між ним та відповідачем було укладеного договір купівлі продажу зазначеного будинку. Грошові кошти передавала йому позивач. Відповідно до ст. 235 ЦПК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Аналізуючи дану норму суд дійшов висновку, що удаваний правочин - це правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Наприклад, укладається договір дарування з метою приховання договору купівлі-продажу для обходу переважного права учасників спільної часткової власності на купівлю частки, що продається; або видається генеральна довіреність на автомобіль з правом його продажу з метою приховання договору купівлі-продажу. В даній ситуації існують два правочини: один удаваний, а інший - той, який сторони дійсно мали на увазі. Таким чином, удаваний правочин своєю формою нібито прикриває реальний правочин. В даному випадку згідно договору купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу будинку, що відповідає реальним прагненням сторін на придбання нерухомості. Доказів на підтвердження того, що сторони вчинили якийсь інший правочин стороною позивача не надано. Більш того, позивач та свідки [PERSON], [PERSON] вказали, що сам факт прагнення придбання будинку та його купівля відповідали на той час існуючим інтересам сторін. З огляду на зазначене тут не може йтися про удаваність правочину. Це підтверджується і правовою позицією, яка викладена в Постанові Пленуму ВС України від 6 листопада 2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» та в Постанові ВС України від 24 вересня 2014 року №6-116цс14. Суд не приймає посилання позивача на застосування норми ст. 234 ЦК України, оскільки вона регулює питання щодо правових наслідків фіктивного правочину та удаваного не стосуються. Більш того, відповідно до змісту ст.234 ЦК фіктивний правочин - це правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлені цим правочином. Якщо сторонами вчинено правочин для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, він є не фіктивним, а удаваним. Ні одного, ні другого, в даному випадку, суд не вбачає. Як вбачається з положень ст.ст. 321,328, 331, 392 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, [PERSON] придбала у [PERSON] житловий будинок у особисту приватну власність за власні грошові кошти, що підтверджено договором купівлі продажу (а.с. 11,12). В судовому засіданні позивачка та свідки пояснили, що грошові кошти, які були передані продавцю будинка, належали позивачеві та її чоловіку, а свідок [PERSON] вказав, що саме позивач передала йому грошові кошти, разом з тим, це не свідчить про удаваність правочину. Воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином (наприклад, договір купівлі-продажу квартири, що насправді є договором застави в забезпечення повернення позики або укладений з метою уникнути звернення стягнення на заставлене майно в судовому порядку). При цьому позивач повинен вказати, який інший правочин приховується з допомогою укладеного правочину. Необґрунтованими також є посилання позивача на ту обставину, що про порушення своїх прав вона дізналася лише в 2016 році, адже з її слів та слів свідків вона знала про укладення договору купівлі-продажу, де продавцем був [PERSON], а покупцем [PERSON], більш того в сімейному колі прийняли рішення про оформлення будинку на доньку - відповідача [PERSON] З огляду на зазначене суд дійшов висновку, що в даному правочині ознак удаваності, так і ознак фіктивності не вбачається, доказів на підтвердження цього суду надано не було, а тому він не обґрунтований та в його задоволенні необхідно відмовити. На підставі вище викладеного, ст.ст. 11, 16, 234, 235, 321,328, 331, 392 ЦК України та

Outcome: dismissed