Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-07 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги уточнили та просять суд стягнути солідарно з відповідачів на її (позивачки) користь основний борг за договором позики у розмірі 488955 грн. (чотириста вісімдесят вісім тисяч дев'ятсот п'ятдесят п'ять гривень 00 копійок), проценти за користування грошовими коштами в розмірі 660089,25 грн. (шістсот шістдесят тисяч вісімдесят дев'ять гривень 25 копійок) та судовий збір в розмірі 8000 грн. (вісім тисяч гривень 00 копійок). Відповідачі та їх представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали повністю та заперечували проти їх задоволення, оскільки борг який просить стягнути позивачка був повернутий. Крім того, відповідачка [PERSON] вказала на те, що позичені кошти були витрачені на здобуття нею вищої освіти, яку оплачувала щорічно на протязі двох років в сумі 15000 грн. у рік, що при курсі долару США на той час (8 грн. за долар США) становило близько 4000 дол. США. Також, стверджували, що кошти були витрачені в інтересах сім'ї, проте відповідних доказів суду надано не було. Суд встановив, що в жовтні 2013 року позивачка передала відповідачам в борг 18500 дол. США. На підтвердження отримання від неї грошових коштів відповідачка [PERSON] написала розписку від 04.11.2014 р., в якій зобов'язалась повернути позивачці борг разом з нарахуванням 5% річних за користування коштами до 04 травня 2015 року. Проте у зазначений термін та до даного часу відповідачі боргу не повернули. Згідно поданих суду позивачкою розрахунків, станом на дату складання позову 17.05.2017 за офіційним курсом валют встановлених НБУ 26,43 грн. за один долар США, відповідачі мають заборгованість за договором позики, яка складається з: основного боргу 18500 дол. США - 488955 грн.; 5% - 660089,25 грн. (925 дол. США за 27 місяців, 925 дол. США = 24447,75 грн.*27 місяців = 660089,25 грн.). Доказів використання відповідачами позичених відповідачкою коштів в інтересах сім'ї позивачкою суду не надано. Вказані обставини встановлено з матеріалів справи, вивчених в судовому засіданні. Відповідно ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов'язанням її повернення та дати отримання коштів. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року по справі № 6-1967цс15. В даному випадку розписка про отримання відповідачкою коштів відповідає вимогам закону, власноручність її написання вона не оспорює. Відповідно до ч.1 ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. З наданого позивачкою розписки, складеної 04 листопада 2014 року, вбачається, що [PERSON] отримано від [PERSON] 18500 доларів США, які позичальник зобов'язався повернути до 04 травня 2015 року. Факт написання розписки та отримання нею коштів у розмірі 18500 дол. США відповідачкою [PERSON] не заперечується. Згідно ч.1,2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову та стягнення з відповідачки [PERSON] на користь позивачки заявлених в ньому коштів. Щодо заявлених вимог до відповідача [PERSON] суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Під майном ч. 1 ст. 190 ЦК України має на увазі окрему річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина 4 ст. 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Враховуючи те, що позивачкою не доведено та не надано жодного доказу того, що отримані кошти згідно розписки від 04.11.2014 року використані відповідачкою в інтересах сім'ї, суд вважає, що в позові до [PERSON]. слід відмовити. Судові витрати по оплаті судового збору суд покладає на відповідачку [PERSON].

Outcome: partial