Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-08 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення боргу, мотивуючи свої вимоги тим, що їй на праві приватної власності належить земельна ділянка, яка розташована на території Дмитрівської сільської ради Каховського району Херсонської області, площею 6,01 га. 14.02.2006 року між нею та відповідачем було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 10 років. З моменту реєстрації договору і по теперішній час, відповідач систематично порушує умови п. 9-11 договору, в частині несвоєчасної сплати орендної плати, вважає що на день подання позову з боку відповідача виникла заборгованість у сумі 2640,00 грн. В зв'язку з даними обставинами вона письмово звернулась до відповідача з пропозицією, до 20 березня розрахуватися із нею за умовами договору, в іншому випадку вона буде вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав. В зв'язку з тим, що відповідачем не було вчинено дій, щодо оплати заборгованості з орендної плати за земельну ділянку, просила суд розірвати договір оренди землі укладений між нею та відповідачем 14 лютого 2006р., зареєстрований у Каховському районному відділі ДЗК 14.02.2006р. про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за № 040672400225 та стягнути на її користь з відповідача заборгованість у сумі 2640,00 грн. 03.09.2014р. представником позивачки, було подано доповнення до позовної заяви, в якому вона вказує, що договір оренди землі укладений між нею та відповідачем має певні недоліки в частині визначення розміру орендної плати, а умова п.10 договору, про обчислення розміру орендної плати без урахування індексів інфляції є нікчемною. Крім того, вважає, що розмір орендної плати за земельну ділянку, повинен визначатись у відповідності з нормативною грошовою оцінкою земельної ділянки з урахування коефіцієнту індексації за минулий рік та у відповідності із Указом Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» від 2 лютого 2002 року N 92/2002 (із подальшими змінами та доповненнями) (далі - Указ Президента N 92/2002). В зв'язку з даними обставинами позивачка просить суд стягнути заборгованість з орендної плати за період з 2006р. по 2013р. в сумі 23630,09 грн. та пеню за період з серпня 2013р. по серпень 2014р. в сумі 8624,98 грн. Представник позивача у судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог та надав пояснення в межах заявленого позову. Представник відповідача, позов визнав частково, не заперечує проти розірвання договору як за згодою сторін та і за судовим рішенням, але заперечує проти вимог позивачки, щодо стягнення заборгованості, з огляду на їх необґрунтованість та пояснив, що орендна плата визначена умовами договору виплачена відповідачем в повному обсязі. Відповідач не заперечує проти розірвання договору, оскільки між представником позивачки [PERSON] та відповідачем, постійно виникають конфліктні ситуації, з питань пов'язаних з виплатою орендної плати та переглядом умов договору. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, з наступних підстав. Так, між позивачкою та відповідачем укладено договір оренди земельної ділянки площею 6,01 га , розташованої на території Дмитрівської сільської ради Каховського району Херсонської області, кадастровий № 6523581000:05:004:0013, зареєстрований у Каховському районному відділі ДЗК 14.02.2006р., про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за № 040672400225 (а.с. 7-11). Згідно з умовами п. п. 3, 8 - 13, 36 позивачка передала відповідачу в оренду земельну ділянку площею 6,01 га, строком на 10 років з моменту державної реєстрації договору, з орендною платою в розмірі 1543,92 грн. на рік. Обчислення орендної плати за землю здійснюється без урахування індексів інфляції. Орендна плата вноситься у період з 20 вересня по 20 грудня кожного року. Розмір орендної плати переглядається щорічно у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках передбачених законом. Зміна умов договору здійснюється в письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв'язується у судовому порядку. Судом встановлено і це підтвердили сторони, що жодних змін до умов договору сторонами не вносилось, позивачка не зверталась до відповідача з письмовою пропозицією про перегляд орендної плати. Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Наданим в матеріли справи письмовими доказами, а саме відомостями про виплату орендної плати за період з 2007р. по 2008р. (а.с. 34-35) та платіжним дорученням відповідача від 24.11.2011р. № 1389 (а.с.41) , підтверджується факт виплати відповідачем позивачки, в якості орендної плати, грошової суми в розмірі 12155,00 грн. В судовому засіданні представник позивачки визнав ті обставини, що протягом періоду з 2006р. по 2008р. орендна плата виплачувалась наступним чином: за 2006р. - 1313,00 грн.; за 2007р. - 1311,00 грн.; в 2008р. - 1348,00 грн., за 2009р. - 2012р. - 9500,00 грн. Згідно із ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно ст. 2 Закону України «Про оренду землі» від 6 жовтня 1998 року N 161-XIV (із подальшими змінами та доповненнями) (далі - Закон N 161-XIV) відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Відповідно до ст. 1 Закону N 161-XIV оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно ч. 1 ст. 6 Закону N 161-XIV орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 13 Закону № 161-XIV договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно зі ст. 21 Закону № 161-XIV орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Отже, розмір та умови оплати, указані в договорі, не можуть суперечити чинному на час укладення договору законодавству. Частиною 2 ст. 23 Закону № 161-XIV встановлено, що орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін. Згідно із нормами ст. 30 Закону № 161-XIV зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку. Статтею 654 ЦК України встановлено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Пунктом 1 Указу Президента № 92/2002 у редакції, чинній на момент укладення сторонами договору оренди земельної ділянки, визнано одним із пріоритетних завдань пореформеного розвитку аграрного сектора економіки забезпечення підвищення рівня соціального захисту сільського населення, зокрема, шляхом запровадження плати за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) у розмірі не менше 1,5 відсотка визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю) та поступового збільшення цієї плати залежно від результатів господарської діяльності та фінансово-економічного стану орендаря. Указом Президента України № 725/2008 внесено зміни до Указу Президента № 92/2002 та встановлено розмір орендної плати не менше 3 відсотків визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки. Цей Указ набрав чинності з дня його опублікування. В його тексті відсутнє посилання на те, що його дія розповсюджується на договори, укладені до набрання ним чинності, а тому змінити розмір орендної плати можна лише за згодою сторін. Виходячи з наведеного Указ Президента № 92/2002 у редакції зі змінами, внесеними Указом Президента № 725/2008, має рекомендаційний характер, він був прийнятий після укладення сторонами договору і є підставою для перегляду розміру орендної плати, установленої умовами договору, а не для автоматичної зміни умов договору оренди та підвищення розміру орендної плати до 3 відсотків. Аналогічного правового висновку дотримується Верховний Суду України, який викладений у рішенні, прийнятого за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України. (постанова Верховного Суду України від 25 червня 2011р. у справі № 6-17цс11). Відповідно до ст. ст. 2 - 4, 7-8 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 23 травня 2003р. № 809 - IV, ст. ст. 162 - 164, ст. ст. 167 -168 ПК України, відповідач як податковий агент, зобов'язаний утримувати податок із суми доходу нарахованого позивачці в якості орендної плати, за ставкою 15 відсотків. Враховуючи вище зазначені обставини, докази, що їх підтверджують та норми чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки про стягнення заборгованості з орендної плати за період з 2006р. по 2013р. на загальну суму 23630,09 грн., з врахуванням заяви про зміну розміру позовних вимог, не підлягають задоволенню, оскільки розмір орендної плати який необхідно сплатити відповідачу позивачці, відповідно до умов договору дорівнює 10498,64 грн. = 1312,33 грн. (сума щорічної орендної плати, без врахування податку на доходи фізичних осіб, що утримується з доходу у розмірі 15%) - 8 (кількість календарних років за період з 2006р. по 2013р.). Письмовими доказами наявними у матеріалах справи, підтверджено обставини, щодо виплати позивачці в якості орендної плати грошових коштів на загальну суму 12155,00 грн., а сторонами по справі визнані ті обставини, що відповідачем сплачено позивачки в якості орендної плати 13468,00 грн. Що стосується вимог позивачки про стягнення з відповідача 7934,11 грн., визначених як пеня за період з серпня 2013р. по серпень 2014р., за порушення зобов'язання з виплати орендної плати за період з 2006р. по 2013р., суд приходить до висновку, що зазначені вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Так, фактично відповідачем допущене прострочення зобов'язання з виплати орендної плати у 2009 р. та 2010 р., а за період з 2006р. по 2008р. та з 2011р. по 2013р. відповідачем не допущене прострочення зобов'язання з виплати орендної плати. Дані обставини підтверджується вище зазначеними письмовими доказами у справі, визнанням обставин у справі сторонами, поясненнями представників сторін. Згідно із нормами ст. ст. 256, 257, ч. 1, п. 1) ч. 2 ст. 258, ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідачем 18.08.2014р. подано заяву про застосування позовної давності, що є підставою для відмови в задоволені позовних вимог в частині стягнення пені, за фактичне допущене відповідачем прострочення зобов'язання з виплати орендної плати у 2009р. та 2010р., Разом із тим, суд приходить до висновку про задоволення вимог, про розірвання договору оренди землі, в зв'язку з тим, що в зазначеній частині відповідач не заперечував проти задоволення вимог позивачки та фактично визнав в даній частині позовні вимоги, що відповідно до ст. 31 ЦПК України, є правом відповідача.

Outcome: partial