Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-21 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про визнання недійсним іпотечного договору від 27 березня 2008 року, укладеного нею з Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (в подальшому назву змінено на ПАТ «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», посвідченого приватним нотаріусом Ніжинського міського нотаріального округу Кізуб Т.Є. за № 980 (із змінами та доповненнями, внесеними згідно з договором від 23.06.2009 року), посвідченим приватним нотаріусом Кізуб Т.Є. за реєстраційним номером 789. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що згідно з договором дарування від 21 березня 2008 року, укладеним між нею та [PERSON] , вона набула право власності на житловий будинок, розташований в [ADDRESS] . У вказаному будинку вона разом із сім`єю фактично проживала з 14 грудня 2006 року, а з 05 липня 2007 року в будинку були зареєстровані позивачка та її діти - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . На прохання своєї куми [PERSON] , вона погодилась зробити послугу - передати в іпотеку належний на праві власності житловий будинок по [ADDRESS] в якості виконання зобов`язань за кредитним договором [PERSON] 27 березня 2008 року між [PERSON] та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» укладено Іпотечний договір, а 23 червня 2009 року - договір про внесення змін та доповнень до нього. Оскільки на момент укладення договору іпотеки в будинку були зареєстровані її неповнолітні дочки - [PERSON] та [PERSON] і органом опіки та піклування дозвіл на укладення оспорюваного договору не надавався, вказаний договір слід визнати недійсним. У поданому відзиві на позовну заяву представник відповідача Воронцова М.В. заперечила позовні вимоги, посилаючись на те, що підписавши договір іпотеки від 27.03.2008 року, позивачка підтвердила своє волевиявлення на укладення договору та погодилась з його умовами. Відповідно до заяв [PERSON] , які підписані нею особисто і які надавались банку та приватному нотаріусу для укладення договору іпотеки, позивачкою гарантувалось, що вона не має неповнолітніх дітей і укладення договору іпотеки не порушує прав та інтересів неповнолітніх та малолітніх дітей. На підтвердження вказаного, позивачкою було надано довідку вуличного комітету про те, що у спірному будинку вона зареєстрована одна. Таким чином, підстави для визнання договору іпотеки недійсним відсутні. Крім того, позивачкою при зверненні до суду з даним позовом пропущено строк позовної давності. В судовому засіданні представник позивачки адвокат Скиба С.Е. підтримала позовні вимоги, з підстав, вказаних у позовній заяві, і просила їх задовольнити. Крім того, зазначила, що підготовкою документів для укладення іпотечного договору займалась не [PERSON] , а її кума - [PERSON] . Саме остання і брала довідку вуличкому про те, що [PERSON] зареєстрована у будинку [ADDRESS] одна. Нотаріус повинна була перевірити інформацію про зареєстрованих осіб, але цього не зробила. Крім того, заява [PERSON] від 27.03.2008 року про те, що укладення договору іпотеки не порушує прав та інтересів неповнолітніх дітей та інших осіб, також не могла братися до уваги нотаріусом при посвідченні іпотечного договору, оскільки заява складена не на спеціальному бланку, в порушення Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій, і подана позивачкою вже після укладення іпотечного договору. Від представника відповідача Воронцової М.В. до суду надійшла заява, в якій вона просить розглянути справу за її відсутності та відмовити в задоволенні позовних вимог. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. Заслухавши представника позивачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом правочину недійсним необхідними є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. ( 1-3, 5-6 ст. 203 ЦК України). В судовому засіданні встановлено, що 27 березня 2008 року між [PERSON] (іпотекодавець) та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (іпотекодержатель), правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», укладено Іпотечний договір, який посвідчено приватним нотаріусом Ніжинського міського нотаріального округу Кізуб Т.Є. та зареєстровано в реєстрі за № 980 (а.с. 21-23). 23 червня 2009 року сторонами було укладено договір про внесення змін та доповнень до Іпотечного договору від 27.03.2008, який також посвідчено приватним нотаріусом Ніжинського міського нотаріального округу Кізуб Т.Є. та зареєстровано в реєстрі за № 789 (а.с. 24). Відповідно до п.п. 1.1 Іпотечного договору іпотекодавець передала в іпотеку іпотекодержателю, у якості забезпечення виконання позичальником ( [PERSON] ) зобов`язань за Договором кредиту № 935/1-92 від 27.03.2008 року, належний їй на праві приватної власності, на підставі договору дарування, житловий будинок [ADDRESS] . Відповідно до п.п. 1.6 вказаного договору, Іпотекодавець гарантує, що на предмет іпотеки не існує прав та вимог інших осіб, в тому числі тих, що не зареєстровані в установленому законом порядку. Статтею 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Всі умови договору з моменту його укладення стають однаково обов`язковими для виконання сторонами. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей. Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав і охоронюваних законом інтересів дітей при наданні згоди на вчинення правочинів щодо належного дітям нерухомого майна. За змістом зазначеної вище норми закону, а також статей 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», статті 177 Сімейного кодексу України (далі - СК України) (тут і далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах - обов`язок батьків. З метою гарантування декларованого державою пріоритету інтересів дитини закон передбачає додаткові засоби контролю з боку держави за належним виконанням батьками своїх обов`язків, установлюючи заборону для батьків малолітньої дитини вчиняти певні правочини щодо її майнових прав без попереднього дозволу органу опіки та піклування. Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 177 СК України дозвіл органу опіки та піклування на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини надається в разі гарантування збереження її права на житло. За змістом частини шостої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оскаржуваним. Таким чином, вчинення батьками малолітньої/неповнолітньої дитини певного правочину за відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує встановлену статтею 177 СК України заборону. Проте сам по собі цей факт не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнаний недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред`явлений позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини щодо житлового приміщення. Наведені вище норми свідчать про те, що дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах є обов`язком батьків, сама по собі відсутність попереднього дозволу органу опіки та піклування не є беззаперечною підставою для визнання іпотечного договору недійсним. У постанові Верховного Суду України від 09 листопада 2016 року у справі № 6-930цс16 зроблено правовий висновок про те, що при вирішенні справ за позовом в інтересах дітей про визнання недійсними договорів іпотеки необхідно в кожному конкретному випадку: 1) перевіряти в дитини наявність права користування житловим приміщенням на момент укладення оспорюваного договору, а також місце її фактичного постійного проживання; 2) враховувати добросовісність поведінки іпотекодавців щодо надання документів про права дітей на житло, яке є предметом іпотеки, при укладенні оспорюваного договору; 3) з`ясовувати, чи існує фактичне порушення законних прав дитини внаслідок укладення договору іпотеки. Позивачка, як на підставу своїх позовних вимог посилається на те, що на час укладення іпотечного договору у будинку, який є предметом іпотеки, були зареєстровані її неповнолітні діти. На підтвердження вказаного надала копію довідки №4117 від 03.12.2018 року та домової книги (а.с. 25-27), з яких вбачається, що в будинку [ADDRESS] , крім [PERSON] зареєстровані: [PERSON] - дочка, 1994 року народження (з 05.07.2007 по 14.10.2008), [PERSON] - дочка, 2001 року народження (з 05.07.2007 по теперішній час), а починаючи з 05.05.2012 року - дочка [PERSON] , 1990 року народження та онук [PERSON] , 2010 року народження. Відповідно до частин 2-4 статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Отже, якщо власник майна є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи і укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій. Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, що передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші наслідки, передбаченні законодавством, які застосовуються органами опіки та піклування. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-1002цс17 від 10 липня 2017 року, постановах Верховного Суду: від 17 червня 2020 року по справі № 727/5978/14-ц (провадження № 61-38141св18) від 20 травня 2020 року по справі № 760/15341/16-ц (провадження № 61-48978св18). У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зроблено висновок про те, що добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Судом встановлено, що перед укладенням іпотечного договору позивачка повідомила банк про відсутність у неї неповнолітніх дітей, що підтверджується заявою з особистим підписом [PERSON] ( а.с. 61). Як вбачається з матеріалів, наданих приватним нотаріусом Кізуб Т.Є., при укладенні договору іпотеки [PERSON] було надано довідку вуличного комітету № 14 від 27.03.2008 року, згідно з якою [PERSON] у будинку [ADDRESS] зареєстрована одна (а.с. 97). Крім того, відповідно до заяви, наданої 27 березня 2008 року приватному нотаріус Кізуб Т.Є., [PERSON] підтвердила, що внаслідок укладення договору іпотеки не порушуються права та інтереси неповнолітніх, малолітніх та інших осіб; жилий будинок є її особистою приватною власністю і в ньому, крім неї, ніхто не зареєстрований та не проживає (а.с. 110). Представником позивачки Скибою С.Е. в судовому засіданні вказано на те, що заява [PERSON] від 27.03.2008 року не може бути доказом у справі, оскільки всупереч вимогам Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій, оформлена не на спеціальному бланку нотаріальних документів і була подана позивачкою вже після укладення договору іпотеки. Такі аргументи не можуть бути прийняті судом, з огляду на наступне. Відповідно до п. 5 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (в редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки) заяви, на яких нотаріусом засвідчується справжність підпису, за винятком заяв у електронній формі та тих примірників, що залишаються у справах нотаріуса, викладаються на спеціальних бланках нотаріальних документів з лицьового та зворотного боку цих бланків. Копія заяви [PERSON] , яка міститься на а.с. 110, була надана приватним нотаріусом Кізуб Т.Є. на запит суду, разом з копією іпотечного договору від 27.03.2008 року та іншими документами, долученими до договору, і є примірником, який залишився у справі нотаріуса, а тому, згідно з Інструкцією, може бути виготовлений не на спеціальному бланку. Доказів, які підтверджують факт подачі вищевказаної заяви позивачкою нотаріусу вже після укладення договору іпотеки, представником позивачки не надано. Крім того, справжність підпису [PERSON] у вказаних заявах нею не оспорюється, клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи в судовому засіданні не заявлялось, а тому зазначені докази приймаються судом, як належні. Таким чином, неповідомлення про наявність неповнолітніх дітей та про їх право користування будинком, який є предметом іпотеки, розцінюється судом, як прояв недобросовісної поведінки позивачки [PERSON] при укладенні оспорюваного договору іпотеки. Судом встановлено, що [PERSON] є єдиним власником будинку [ADDRESS] , на момент укладення договору іпотеки її діти не мали права власності на житловий будинок, а лише право користування ним, а тому як члени сім`ї власника зберігали це право протягом часу перебування будинку в іпотеці. На момент подачі позову до суду - 28.03.2019 року, дочка позивачки [PERSON] , [INFO] , вже була повнолітньою і з 14.10.2008 року змінила місце реєстрації, у зв`язку з вибуттям на навчання до м. Лебедин Сумської області. Дочка [PERSON] , [INFO] , на даний час також є повнолітньою і значиться зареєстрованою за вказаною адресою. Вказане свідчить про те, що хоча укладення іпотечного договору і відбулося без попереднього дозволу органу опіки та піклування, проте не привело до звуження обсягу, зменшення чи обмеження існуючих прав неповнолітніх дітей позивачки і вони продовжували користуватись житлом до досягнення повноліття. Доказів, які б доводили протилежне, позивачкою та її представником суду не надано. Враховуючи викладене, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, встановивши, що [PERSON] , яка на момент укладення договору іпотеки була законним представником своїх дітей, свідомо передала будинок в іпотеку, при цьому надавши неправдиву інформацію відповідачу про відсутність у неї неповнолітніх дітей, а також встановивши відсутність порушення прав дітей на майно, що передано в іпотеку, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON] .

Outcome: dismissed