Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-06 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом мотивуючи тим, що 21.10.2016 року помер її батько [PERSON], у звязку з чим відкрилася спадщина на належне йому майно, до складу якого ввійшла земельна ділянка площею 2,5741 га з кадастровим номером 5920984600:08:001:0273. Спадщину вона прийняла, але нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, так як реєстрація права власності на земельну ділянку була проведена після смерті спадкодавця. Просила визнати за нею право власності на вказану земельну ділянку в порядку спадкування. В судовому позивачка [PERSON] заявлені вимоги підтримала і в своїх поясненнях підтвердила обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача в задоволенні позову не заперечував, справу просив розглянути без його участі, про що надав до суду письмову заяву. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21 жовтня 2016 року в помер [PERSON], який мешкав в м. Буринь Сумської області, у звязку з чим відкрилася спадщина (а.с.5). За життя, останній успадкував після смерті своєї дружини [PERSON], яка померла 24.08.2004 року, право на земельну частку (пай), розміром 2,91 умовних кадастрових гектарів, що знаходиться в САПТЗТ ім. Воровського, яке належало спадкодавцю відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії СМ №0284538, про що 20.08.2016 року приватним нотаріусом Буринського районного нотаріального округу в Сумській області [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за №1460 (а.с.5-9). Розпорядженням голови Буринської РДА Сумської області від 02.09.2016 року №677-ОД [PERSON] було надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки (сільськогосподарського призначення) в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за межами населеного пункту на території Михайлівської сільської ради, яка в подальшому була розроблена 20.09.2016 року Державним підприємством «Центр державного земельного кадастру» (а.с.15). Між тим, затвердження зазначеної технічної документації відбулося лише 25.10.2016 року рішенням голови Буринської РДА Сумської області №797-ОД, тобто після смерті [PERSON] (а.с.16). Відповідно до вказаного рішення, [PERSON] виділено у приватну власність земельну ділянку площею 2,5741 га з кадастровим номером 5920984600:08:001:0273 з цільовим призначенням для ведення сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Михайлівської сільської ради, державна реєстрація якої була проведена 27.10.2016 року, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та звітом про експертну грошову оцінку земельної ділянки (а.с.17-29). За життя, 11.02.2005 року [PERSON] в Михайлівській сільській раді Буринського району Сумської області посвідчив заповіт зареєстрований в реєстрі за №16, яким заповів на користь позивачки належну йому на підставі Державного акта серії СМ №001379 земельну ділянку, площею 2,57 га.. Зважаючи на те, що земельна ділянка, яка була успадкована [PERSON] після смерті своєї дружини залишилася неохоплена заповітом, право на її спадкування за законом, в силу положень ч.2 ст. 1223 ЦК України отримала його дочка [PERSON] позивачка по справі, яка прийняла спадщину, являючись спадкоємцями першої черги за законом, оскільки на день її відкриття постійно проживала разом із спадкодавцем і протягом строку встановленого законом не заявила про відмову від неї (ст.1261,1268 ч.3,1270 ЦК України), що підтверджується показами позивачки, довідкою Буринської міської ради, свідоцтвами про народження та про укладення шлюбу позивачки, інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (а.с.12-14). Разом з тим, [PERSON] не спроможна отримати свідоцтво про право на спадщину в органах нотаріату на вказану земельну ділянку, оскільки право власності на неї було зареєстровано за спадкодавцем вже після смерті останнього, що вбачається з відмови нотаріуса (а.с.35). Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до положень ст.81 цього ж Кодексу громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Згідно ч. 1 ст. 1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Системний аналіз зазначених положень закону дає право зробити висновок, що спадкодавець [PERSON] набув майнове право на земельну ділянку, оскільки за його життя було прийнято рішення компетентним органом про надання йому, як спадкоємцю права на земельну частку (пай), дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості та розроблено таку документацію, однак її затвердження і державна реєстрація проведена після смерті останнього. Враховуюче наведене, суд вважає, що і позивачка у справі набула таке майнове право в порядку спадкування за законом на дану земельну ділянку. Як вбачається з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, належна спадкодавцю земельна ділянка була сформована, їй присвоєно кадастровий номер і обліковується вона саме за ним. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Стаття 328 ЦК України встановлює, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved