Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-28 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом, в якому просить усунути [PERSON] від права на спадкування за законом на спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Вказала, що її син, [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] . За своє життя ї син набув у власність Ѕ будинку в [ADDRESS] домоволодіння в с. Верхній Вербіж Коломийського району, 1 / 1 квартири в [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,2819 га в [ADDRESS] . Вказує, що [INFO] [PERSON] помер в стаціонарному відділенні КМФПД в с. Ценява. Зазначає, що останні роки свого життя її син хворів, знаходився на обліку у Коломийському міжрайонному фтизіопульмонологічному диспансері з 15.04.2010 року по 12.07.2013 року із діагнозом МРТБ обох легень (туберкульоз), в зв`язку з чим часто знаходився на стаціонарному лікуванні. [PERSON] у зв`язку з даною хворобою постійно потребував сторонньої допомоги та піклування, його доглядом та похованням займалася тільки вона одна, відповідачка не доглядала [PERSON] коли він хворів, не навідувала в лікарні, постійно влаштовувала з ним скандали та виганяла з дому. Більше того, коли її син помер, то саме вона поховала сина за власний кошт, відповідачка не допомогла їй, та навіть не прийшла на поховання. Оскільки її син був зареєстрований та проживав разом з відповідачкою у його квартирі, то відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України відповідачка вважається такою, що прийняла спадщину. Оскільки вона також є спадкоємицею першої черги за законом як мати [PERSON] вона змушена звернутись з даним позовом до суду. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Відповідачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги заперечили , відповідачка вказує,що доказів того,що вона не допомагала сину позивачці при житті, позивачка не надала, вказує, що була відсутня на похованні сина позивачки,оскільки отруїлась. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] вказала,що коли помер син позивачки, то сільська рада готувала довідку на померлого, оскільки у позивачки був відсутній паспорт,їй не могли видати тіло. Паспорт сина позивачки був по місцю його проживання у відповідачки, яка зі слів позивачки, відмовилась його їй надати. Відповідачка жодного разу не була у позивачки,не допомагала і не допомагає їй. Поховання сина позивачка проводила самостійно,за допомогою сільською ради. Розглянувши матеріали справи,заслухавши пояснення позивачки та її представника, відповідачки та її представника, беручи до уваги пояснення свідків, суд приходить до наступного висновку. Позивачка [PERSON] є матір`ю [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 29 травня 1991 року народження (а.с.5) Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя між [PERSON] та відповідачкою по справі [PERSON] було зареєстровано шлюб про що 05 січня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Коломия Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області складено відповідний актовий запис №2 (а.с.6) [PERSON] за життя належали на праві власності 1/2 частина будинку в [ADDRESS] ; 1/2 частина домоволодіння в с. Верхній Вербіж Коломийського району Івано-Франківської області; квартира в [ADDRESS] ; земельна ділянка площею 0,2819 га в [ADDRESS] (а.с.7-12). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] з 15.04.2010 р. по 12.07.2013р. перебував на обліку в Коломийському міжрайонному фтизіопульмонологічному диспансері, діагноз: МРТБ обох легень, що підтверджується копією довідки Коломийського міжрайонного фтизіопульмонологічного диспансеру від 25.03.2019 р. №129 (а.с.13) У зв`язку з хворобою [PERSON] часто перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується виписками з медичних карт (а.с.15-23) [INFO] [PERSON] помер , що підтверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] ( а. с. 24). Згідно копії довідки виданої виконкомом Верхньовербізької сільської ради Коломийського району похованням [PERSON] займалася його мати [PERSON] (а.с.25) Відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Виходячи зі змісту ч. 5 ст. 1224 ЦК України та з урахуванням роз`яснень, наданих судам у п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування», безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво, та потребу спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. Так, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи; Таким чином, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. В п.п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 зазначається також, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто». Однак,у відповідності до ст.57 ч.1 п\\п.1 та 5 Сімейного кодексу України Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Суд не бере до уваги пояснення свідків з сторони відповідачки - [PERSON] та [PERSON] з наступних підстав. Так, на запитання чи відвідували ці свідки померлого в лікарні, вони підтвердили, що відвідували, при чому свідок [PERSON] сказав,що був в лікарні у померлого у 2005 році, свідок [PERSON] ,що відвідував померлого в травні-липні 2013 року. При чому свідок [PERSON] стверджував,що син позивачки помер вдома,а свідок [PERSON] в подальшому сказав,що в травні-липні 2013 року поїхав до м.Москва на роботу і дізнався про смерть сина позивачки тільки в грудні 2013 року. Таким чином, показання даних свідків не є послідовними та щирими, свідки намагались маніпулювати судом,давали не правдиві свідчення. Як вбачається з матеріалів справи, померлий тривалий час хворів тяжкою хворобою - МРТБ обох легень (туберкульоз), знаходився на лікуванні і потребував постійної допомоги згідно ст.1224 ч.5 ЦК України. Як вбачається з пояснень самої відповідачки, вона не приймала участі в похованні свого чоловіка, сина позивачки, в зв`язку з тим, що вона отруїлась, однак надати докази того, що вона була відсутня на похованні з поважної причини, відповідачка не змогла. Не змогла надати відповідачка суду докази того, що допомагала коштами на поховання свого чоловіка. Так само, жодних доказів того, що відповідачка допомагала своєму чоловіку за життя, коли він лікувався і знаходився у лікарні, вона також суду не надала. Відповідачка вказує, що позивачка пропустила строк звернення до нотаріуса для оформлення спадщини, звернулась до нотаріуса тільки 2 жовтня 2018 року. Суд вважає, що це не є предметом даного позову, однак, зазначає, що сама і сама відповідачка так само не надала суду доказів того, що вона своєчасно звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини у 2013 році. За таких обставин суд приходить до висновку,що всі вищенаведені дані свідчать про те, що відповідачка нехтувала своїми подружніми обов`язками, не надавала своєму чоловіку належної допомоги при житті, коли він хворів та лікувався від тяжкої хвороби, не приймала участі в похованні чоловіка, який хворів на тяжку хворобу -туберкульоз. Доказів того, що вона дала гроші на поховання відповідачка суду не змогла представити. Зрештою, як вбачається з матеріалів справи, все майно померлого чоловіка - квартира, будинок та земельна ділянка (а.с.7,8,11), було набуте ним до одруження з відповідачкою. За таких обставин суд приходить до висновку про підставність позовних вимог та необхідність їх задоволення. На підставі наведеного та

Outcome: approved