Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

позивачка звернулася до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 18.03.2015 року по день її звільнення, тобто по 02.02.2015 року в розмірі 5111,98 гривень, а також середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день ухвалення рішення в розмірі 26161,76 гривень. В обґрунтування позовних вимог, позивачка зазначила, що 05 вересня 1978 року була прийнята на роботу у виробниче об»єднання «Запоріжтрансформатор» Запорізький завод високовольтної апаратури до цеху КРУ на посаду техніка по нормуванню ВАТ «ЗВВА». В подальшому виробниче об»єднання «Запоріжтрансформатор» Запорізький завод високовольтної апаратури перетворено у Командитне товариство «Запорізький завод високовольтної апаратури Вакатов і компанія». 02 лютого 2015 року її було звільнено з посади совітника генерального директора КТ «Запорізький завод високовольтної апаратури Вакатов і компанія» на підставі п.1 ст.40 КЗпП України скорочення штату працівників. В день її звільнення було проведено розрахунок, проте не було сплачено 21086,74 гривень заробітної плати, нарахованої при звільненні. 18.03.2015 року відповідачем було сплачено 2316 гривень, а після звернення до суду ще 13655,76 гривень заборгованості. На теперішній час залишок заборгованості складає 5111,98 гривень, яку позивачка просить стягнути у примусовому порядку. Крім того, позивачка вказувала, що на час її звільнення не виплаченою залишилася заборгованість за середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день ухвалення рішення в сумі 26161,76 гривень. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов з посиланням на норми Закону, просив суд задовольнити вимоги у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, не заперечуючи проти фактичних обставин по справі, надіслав заяву в якій доводив суду, що заборгованість по заробітної плати в сумі 5111,98 гривень була виплачена позивачу 30.09.2015 року. При цьому, надав суду належні письмові докази, а саме: довідку про виплату заробітної плати звільненому працівнику. З цих підстав, просив суд прийняти цей факт до уваги та ухвалити по справі обґрунтоване рішення. Суд, зясувавши позицію сторін у справі, дослідивши наявні в матеріалах справи\~\~докази, надавши їм оцінку, вважає позов обґрунтованим , але таким, що підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного: Відповідно до положень\~статті 10 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1\~статті 11 ЦПК України\~встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч.1\~ст.233 Кодексу законів про працю України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Встановлено, що [PERSON] з 05 вересня 1978 року, була прийнята на роботу у виробниче об»єднання «Запоріжтрансформатор» Запорізький завод високовольтної апаратури до цеху КРУ на посаду техніка по нормуванню ВАТ «ЗВВА». В подальшому виробниче об»єднання «Запоріжтрансформатор» Запорізький завод високовольтної апаратури перетворено у Командитне товариство «Запорізький завод високовольтної апаратури Вакатов і компанія». 02 лютого 2015 року позивачку було звільнено з посади совітника генерального директора КТ «Запорізький завод високовольтної апаратури Вакатов і компанія» на підставі п.1 ст.40 КЗпП України скорочення штату працівників. Факт і строки трудових правовідносин з відповідачем підтверджуються записами в трудовій книжці та копією наказу про звільнення. Відповідно до ч.1\~ст.1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно ч.1\~ст.21 вказаного Закону, працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Статтею 115 Кодексу законів про працю України встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічне положення закріплено в ст. 24 Закону України «Про оплату праці». Відповідно до ст. 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата являє собою винагороду, обчислену, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Згідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду про стягнення належної йому заробітної плати без обмежень будь-яким строком. Як було встановлено у судовому засіданні, 30 вересня 2015 року Командитне товариство «Запорізький завод високовольтної апаратури Вакатов і компанія» повністю сплатило заборгованість по заробітної плати, що підтверджується довідкою про виплату заробітної плати звільненому працівнику, тому вимога про стягнення заборгованості по заробітної плати не підлягає задоволенню. Проте, задоволенню підлягає стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку заробітної плати. Так, у відповідності до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинна виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівнику сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Доведено, що відповідач з березня 2015 року не виплатив середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Сума середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу розрахована відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 08.02.1995 року № 100 та на підставі довідки наданої представником відповідача і складає 26161,76 грн. Таким чином, зібрані у справі докази та їх наявна оцінка вказують на наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. Відповідно до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1228,83 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial