Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-20 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюб який був зареєстрований 17 березня 1992 року у міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану м. Вінниці, актовий запис № 560. В позові позивач зазначає, що від даного шлюбу є діти, однак вони на даний час вже повнолітні Через органи ДРАЦСу відповідач розірвати шлюб відмовляється. Причиною розпаду сім'ї позивачка називає те що, останнім часом шлюбні відносини з відповідачем не складаються, на ґрунті чого постійно виникають дрібні сварки та скандали із-за різних причин, в зв'язку з чим спільне проживання стало неможливе. Неодноразові спроби налагодити спільні відносини позитивного результату не дали. На думку позивача зберігати сім'ю не доцільно, оскільки її збереження буде суперечити її інтересам та інтересам сім'ї в цілому. Позивачка в судове засідання не з'явилась, в наданій суду заяві зазначила про розгляд справи за її відсутності, просила позов задовольнити, після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище - «[PERSON]» та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про день та час розгляду справи був оповіщений за адресою його зареєстрованого місця проживання наданою за відомостями адресно довідкового сектору УДМС ГУДМС у Вінницькій області, а тому в розумінні правил ч.5 ст.74 ЦПК України, вважається таким, що повідомлений належним чином про день та час розгляду справи по суті, клопотання про відкладення розгляду справи за наявності поважних причин до суду не направив. Ураховуючи те, що позивач використала надані їй ч.2 ст.158 ЦПК України права, а неявку відповідача суд визнає неповажною, відтак підстав для відкладення розгляду справи не вбачає, тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів. Відповідно до ст.ст. 110, 112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам будь-кого з них. Судом встановлено, що шлюб між сторонами був зареєстрований 17 березня 1992 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану м. Вінниці, актовий запис № 560 (свідоцтво про одруження [NUMBER]). Судом з'ясовано, що від даного шлюбу діти повнолітні, відповідач відмовляється припинити шлюб через органи ДРАЦСу. Сторони наміру зберегти сім'ю не мають, на що в своїй заяві вказала позивач, а відповідач проігнорував можливість надати заперечення за ухвалою суду від 09.07.2014 року. Наведені обставини свідчать про небажання сторін до збереження шлюбу, та приводять суд до висновку, що сім'я розпалась повністю та остаточно, зберегти її неможливо, а збереження шлюбу суперечить як інтересам позивача так і відповідача, а також сім'ї в цілому, у зв'язку з чим позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Тому, суд повертає позивачці, за її проханням, для подальшого іменування її дошлюбне прізвище - «[PERSON]» В силу ст. 88 ЦПК України позивачці, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. На підставі ст.ст. 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved