Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України, без згоди батька, вточнивши позовні вимоги, просила надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд сина [PERSON], [INFO]., до Російської Федерації, на 1 місяць у лютому 2019р. та на 1 місяць у липні 2019р., без згоди батька у супроводі бабусі - [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з відповідачем вона перебувала у шлюбі з 31.08.2007р. [INFO] у них народився син [PERSON]. Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 14.02.2018р. шлюб між ними розірвано, а фактичні стосунки припинені з 2012 року. Син [PERSON] мешкає з нею, перебуває на її утриманні та вихованні. Вона бажає вивезти сина для спілкування з родичами до Російської Федерації, однак без дозволу батька зробити це неможливо. Вона безрезультатно намагалася зв'язатися з відповідачем, місце мешкання якого їй не відомо, у зв'язку з чим вона вимушена звернутися до суду. Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 14.09.2018 року провадження у вказаній справі відкрито за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 19.11.2018 року, залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Службу у справах дітей Маріупольської міської ради по Приморському району, підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду. Позивачка [PERSON] до суду не з'явилася, надала заяву, якою підтримала доводи позову, просила справу розглянути без її участі, уточнений позов просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON], будучи своєчасно та належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не прибув з невідомих причин, відзиву на пред'явлений позов не надав. У відповідності до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник третьої особи Балюра Р.С. до суду надала заяву, якою проти задоволення уточнених позовних вимог не заперечувала, справу просила розглянути у її відсутність. З урахуванням наведених обставин, що позивач не заперечує проти винесення заочного рішення, суд вважає за можливе постановити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. ст. 223, 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно із свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 01.02.2008 року, виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9). Згідно із заявою [PERSON], яка 08.08.2018р. посвідчена державним нотаріусом Другої маріупольської державної нотаріальної контори, остання надала згоду на тимчасові поїздки до Російської Федерації в період з 01.09.2018р. до 01.09.2019р. її малолітнього сина [PERSON], [INFO], у супроводі його бабусі [PERSON], [INFO]. (а.с. 7). Статтею 52 Конституції України передбачено, діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Частиною 2 ст. 154 СК України передбачено, що батьки мають право звертатись до суду за захистом прав та інтересів дитини. Згідно ч. 3 ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. «Правила перетинання державного кордону громадянами України», затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, визначають порядок перетинання громадянами України державного кордону. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Згідно з п. 2 п. 4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, здійснюється у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно з п. 3 п. 4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється: у разі тимчасового виїзду з України на строк до одного місяця під час пред'явлення рішення суду або органу опіки та піклування (районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі його утворення), сільської, селищної ради об'єднаної територіальної громади) або їх копій, засвідчених нотаріально чи органом, який їх видав, у якому визначено (підтверджено) місце проживання дитини з одним із батьків, який має намір виїзду з дитиною або який уповноважив на це нотаріально посвідченою згодою інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний та моральний розвиток. Згідно ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частино 1 статті 3 Конвенції ООН про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У відповідності до ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991 року, за якою, держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ч.7 ст.6 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Європейської Конвеції про права дитини держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, батьки несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідач не скористався можливістю спростувати заявлені доводи та навести об'єктивні причини, за якими він не надає позивачці згоду на виїзд дитини, тим самим безпідставно зловживаючи своїми правами і обмежуючи права дитини та позивачки. За таких обставин суд, з метою дотримання інтересів малолітньої дитини, приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, а тому позов задовольняє у повному обсязі. Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у зв'язку з задоволенням позову суд стягує з відповідача на користь позивачки судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі вищевказаного,

Outcome: approved