Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням - будинком, який розташований по [ADDRESS]. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтувала тим, що вона являється власником вказаного житлового будинку в якому зареєстрований [PERSON] - син [PERSON], з якою перебував у шлюбі брат позивачки зареєстрований в будинку по [ADDRESS], який фактично не проживає в даному будинку з 2006 року. На підставі викладеного позивачка просить [PERSON] визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням - житловим будинком, який розташований по [ADDRESS]. В судове засідання сторони не з'явилися. Позивачка надіслала до суду заяву з проханням справу розглядати за її відсутності, позов підтримала та просить його задовольнити. Представник третьої особи Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Справу розглянуто заочно відповідно до ст. 224 ЦПК України у відсутності відповідача [PERSON] який вдруге не з'явився в судове засідання не повідомивши причин неявки. Про час слухання справи в суді був повідомлений належним чином, що підтверджується оголошенням у газеті «Вісті Придніпров'я». Позивачка проти задоволення заочного рішення не заперечує. Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно встановлено, що позивачка є власником житлового будинку, який розташований по [ADDRESS], це підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 5 липня 2008 року державним нотаріусом Кривошей О.Г. (а.с.5), відповідно витягу №19180865 від 12.06.2008року про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Комунальним підприємством «Синельниківське міжміське бюро технічної інвентаризації» (а.с.6). З копії довідки від 20.08.2015 року за №913, виданої [PERSON], [INFO] видно, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] - не родич, [INFO]. (а.с.9). Також, з копії акту від 19.08.2015 року складеного та підписаного сільським головою та складом комісії, вбачається, що [PERSON] [INFO] тривалий час не проживає за адресою: [ADDRESS]. Отже, позивачка, відповідно до ст. 10 ЦПК України, довела за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст. 57-59 ЦПК України, зазначені обставини, того, що у будинку за адресою: [ADDRESS], відповідач не проживає тривалий час. За приписами ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Як вбачається з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Зі змісту ст. 391 ЦК України вбачається, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки позивачка, як встановлено судом, є власником житла, до даних правовідносин підлягають застосуванню норми ст. 405 ЦК України. Так, у відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право користування ним при його відсутності без поважних причин понад один рік. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття її з реєстрації за цим приміщенням відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про те, що позов [PERSON] є обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved