Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-04 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з цим позовом, посилаючись на те, що вони з відповідачем мають спільну дитину - доньку [PERSON], [INFO] Оскільки батько дитини у добровільному порядку матеріальної допомоги на її утримання не надає, участі у її вихованні не приймає, позивачка просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дочки у розмірі ? частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки відповідач відмовляється надати у передбаченому законодавством порядку дозвіл на виїзд малолітньої дитини за кордон для відпочинку, оздоровлення та навчання, просила надати [PERSON] дозвіл на виїзд [PERSON], [INFO] за кордон без дозволу батька дитини [PERSON] до повноліття дитини. Крім того, позивачка просила суд дозволити їй або офіційному представникові без згоди відповідача оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітньої [PERSON] за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя до досягнення нею повноліття. У процесі розгляду справи позовні вимоги були уточнені. Позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти за минулий час (за останні три роки) та стягувати у подальшому до досягнення дочкою повноліття у розмірі ? частини заробітку відповідача щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; надати позивачці дозвіл на виїзд дитини за кордон без згоди відповідача та дозволити їй або офіційному представникові без згоди відповідача оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітньої [PERSON] за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя у період часу з липня 2014 року по жовтень 2014 року. У судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач до суду не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду невідомі. Представник третьої особи до суду також не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, просив розглянути справу у його відсутності та позов задовольнити у повному обсязі (заява від 04.08.2014р.). Вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного. Встановлено, що з 12.06.1999р. сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 28.01.2014р. шлюб розірвано. Згідно ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Отже, кожен з батьків дитини зобов'язаний брати участь у її матеріальному утриманні, що прямо передбачено чинним законодавством. Посилаючись на те, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання доньки, позивачка просить стягнути з нього аліменти на утримання дитини у частці від заробітку (доходу) відповідно до ст.181 СК України у розмірі ? частини заробітку відповідача щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно до вимог ч.3 ст.181 СК України кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Разом з тим, при визначенні розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) батька суд враховує обставини, визначені ст.182 СК України, - стан здоров'я дитини та сторін, відсутність у відповідача на утриманні інших неповнолітніх дітей або непрацездатних осіб, а також інші обставини, які мають істотне значення у справі, та задовольняє позов у частині стягнення аліментів частково, зважаючи на те, що розмір аліментів у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму, для дитини відповідного віку буде адекватним матеріальному становищу відповідача та відповідатиме обставинам справи. Відповідно до ч.2 ст.191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Позивачкою та її представником зазначено, що неодноразові звернення позивачки до відповідача з проханнями надати матеріальну допомогу виявились безрезультатними. Будь-яких належних доказів у розумінні ст.58 ЦПК України, які б довели вжиття позивачем заходів щодо добровільної сплати аліментів та ухилення відповідача від такої суду не надано, тому час, з якого присуджуються аліменти на дитину визначається на підставі ч.1 ст.191 СК України. Обґрунтовуючи вимогу про надання дозволу на виїзд неповнолітній дитині за кордон, позивачка зазначає, що відповідач ухиляється від надання дозволу у встановленому законом порядку на виїзд їх неповнолітній дитині за кордон, що шкодить інтересам дитини. Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», документами, що дають право на виїзд з України та в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; проїзний документ дитини; дипломатичний паспорт; службовий паспорт; посвідчення особи моряка. За п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). Згідно п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно ч.2 ст.155 Сімейного Кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. В інтересах дитини, з метою покращення стану її здоров'я, розширенню світогляду та інтелектуального розвитку, суд приходить до висновку про задоволення позову у частині надання дозволу виїзду за кордон без згоди відповідача. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд вважає, що у частині надання дозволу позивачці або її офіційному представнику на оформлення документів для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітньої [PERSON] за кордон без згоди батька слід відмовити, оскільки порушення прав позивачки або її неповнолітньої дитини у цій частині не відбулось. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Як визначено ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Outcome: partial