Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, доповнивши який (а.с.68), просить стягнути з відповідача на її користь збитки у розмірі 12200 доларів США у гривневому еквіваленті станом на дату винесення судом рішення та моральну шкоду у розмірі 50000 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 20 листопада 2013 року між нею та відповідачем був укладений попередній договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON] Строк дії договору до повного виконання сторонами обовязків за цим договором, тобто до підписання сторонами основного договору у визначений ним строк. Згідно умов даного договору продаж квартири здійснюється продавцем за ціною 183839 грн. 29 травня 2015 року між нею та відповідачем, на вимогу останнього, було укладено договір про внесення змін до попереднього договору купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON], яким внесено зміни, зокрема, до підпункту 3.2.2 п. 3.2 попереднього договору купівлі-продажу та визначено, що з метою забезпечення зобовязання по укладенню основного договору сплатити продавцю суму в розмірі 97514,60 грн., що складає еквівалент 12200 дол. США, згідно офіційного курсу НБУ станом на 20 листопада 2013 року. Вказує, що відповідно до п. 3.3. попереднього договору купівлі-продажу продавець свідчить, що гроші згідно з умовами п. 3.2.2. отримав від покупця повністю до підписання цього договору, а отже нею фактично виконані зобовязання з оплати відповідачу частини вартості квартири на суму 12200 доларів США, а відповідачем таке виконання прийняте. Однак, з незрозумілих причин відповідач почав ухилятися від укладення основного договору купівлі-продажу квартири. Вона у усній формі, а також телефонограмою повідомляла відповідача про необхідність прибуття до нотаріальної контори з метою укладення основного договору купівлі-продажу квартири, однак її прохання було проігноровано. Таким чином, [PERSON] ухиляється від укладення основного договору купівлі-продажу, чим порушує п.2.1 попереднього договору купівлі-продажу та п.1.1 договору про внесення змін до попереднього договору купівлі-продажу. Станом на теперішній час вона не бажає укладати з відповідачем основний договір купівлі-продажу кватири, у звязку з чим просить суд стягнути з останнього на її користь грошові кошти у розмірі 12200 доларів США, сплачені нею [PERSON] у якості часткової оплати за квартиру. При цьому посилається на п.5.3 попереднього договору, згідно якого за відмову від укладення основного договору продавець повертає покупцю зобовязальну суму у розмірі, передбаченому п.3.2.2 цього договору. Крім того, зазначає, що неправомірними діями з боку відповідач їй була спричинена моральна шкода, яка полягає у появі у неї негативних психосоматичних та психоемоційних змін, нераціональному витрачанні життєвого часу, залученні значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, яку вона оцінює у 50000 грн. У звязку з викладеним вона звернулася з позовом до суду. Позивачка та її представник у судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. При цьому пояснили, що станом на 20 листопада 2013 року 79930 грн. складали 12200 доларів США, а тому вона просить стягнути еквівалент вказаної суми станом на день винесення рішення. Також позивачка пояснила, що 20 листопада 2015 року вона прибула до приватного нотаріуса [PERSON], але [PERSON] не прибув. А наступного дня він подарував квартиру [PERSON] Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, подав заперечення на позов і просив відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених в запереченні. Вислухавши пояснення позивачки, її представника, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні, 20 листопада 2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений попередній договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 1628, предметом якого є зобовязання покупця і продавця укласти договір купівлі-продажу квартири номер 8, яка розташована по вул. Степовій, 6 в с. Мирне Біляївського району Одеської області (а.с.4-6). П. 2.1 попереднього договору купівлі-продажу встановлено, що продаж обєкту здійснюється продавцем за ціною 183839 грн. Основний договір сторони зобовязуються укласти не пізніше 20 листопада 2015 року в місті Біляївка Одеської області. Ціна є незмінною протягом строку укладення основного договору. Витрати на підготовку документів для продажу обєкту купівлі-продажу, здійснює продавець. Усі витрати, повязані з укладенням договору купівлі-продажу обєкту купівлі-продажу, сплачує покупець. Витрати, повязані з оформленням документів після продажу обєкту купівлі-продажу, сплачує покупець. У відповідності до п. 3.2.2 договору з метою забезпечення зобовязання по укладенню основного договору сплатити продавцю суму в 79930 грн. в день підписання попереднього договору, до його підписання, які зараховуються в рахунок платежу за основним договором. У судовому засіданні встановлено, що сума в 79930 грн. є еквівалентом 12200 доларів США. Згідно п. 4.1 попереднього договору купівлі-продажу, цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх обовязків за ним, тобто до підписання сторонами основного договору в строк, визначений цим договором. 29 травня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір про внесення змін до попереднього договору купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 498, яким було внесено зміни, зокрема, до підпункту 3.2.2 п. 3.2 попереднього договору купівлі-продажу і викладено в наступній редакції: «3.2.2 З метою забезпечення зобовязання по укладанню основного договору сплатити продавцю суму в розмірі 97514,60 грн., що складає еквівалент 12200 доларів США, згідно офіційного курсу НБУ станом на 20 листопада 2013 року, які зараховуються в рахунок платежу за основним договором» (а.с.8). Позивачка у судовому засіданні пояснила, що неодноразово повідомляла відповідача про необхідність зявитися до нотаріальної контори для укладення основного договору купівлі-продажу квартири, однак він так і зявився. Зокрема 20 листопада 2015 року вона прибула до приватного нотаріуса [PERSON], але відповідач прибув лише о 14.00 год., відсутній був також і нотаріус. Відсутність нотаріуса 20 листопада 2015 року підтвердив також і представник відповідача у судовому засіданні. На даний час вона не бажає укладати з відповідачем основний договір купівлі-продажу кватири, у звязку з чим просить суд стягнути з останнього на її користь грошові кошти у розмірі 12200 дол. США, які були сплачені нею з метою забезпечення зобовязання по укладенню основного договору. В свою чергу, представник відповідача у судовому засіданні пояснив, що в узгоджений сторонами день укладення основного договору купівлі-продажу нотаріуса на місці не було. При цьому позивачка не провела повний розрахунок за квартиру та не запропонувала нотаріально посвідчити договір у іншого нотаріуса. Крім того, після укладення договору про внесення змін до попереднього договору купівлі-продажу [PERSON] не сплатила [PERSON] ані 97514,60 грн., ані 12200 дол. США, а отже не вправі вимагати від нього сплати будь-яких коштів. Згідно положень ч.ч.1,2 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобовязуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Сторона, яка необгрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до п. 3.3 попереднього договору купівлі-продажу продавець свідчить, що гроші згідно п. 3.2.2 отримав від покупця повністю до підписання цього договору. П. 5.3 попереднього договору купівлі-продажу передбачено, що за відмову від укладення основного договору продавець повертає покупцю зобовязальну суму в розмірі, передбаченому п. 3.2.2 цього договору. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Статтею 570 ЦК України встановлено, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобовязання може мати місце лише в разі наявності зобовязання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу квартири. Оскільки договір купівлі-продажу квартири, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладений не був, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана позивачкою відповідачу грошова сума у розмірі 12200 дол. США є авансом, який підлягає поверненню позивачці. Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 13 лютого 2013 року у справі № 6-176ц12. Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача про те, що відповідач не отримав від позивачки кошти у сумі 12200 дол. США, оскільки вони спростовуються самим нотаріально посвідченим договором, укладеним, підписаним сторонами, що підтверджує отриманням відповідачем від позивачки зазначених грошових коштів. Згідно зі ст. 99 Конституцією України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.ч.1,2 ст. 192 ЦПК України). Такими випадками є стаття 193, ч.4 ст. 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Закон України від 23 вересня 1994 року «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Відповідно до ч.1 ст. 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим, ч.2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором чи іншим нормативно-правовим актом. Вказане узгоджується з Постановою Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року № 6-1672цс16. Станом на 10.04.2016 року курс долара США по відношенню до гривні становить 2697.3995 грн. за один долар США, згідно даних з офіційного сайту Національного банку України, виходячи з чого сума авансу становить 328546 грн. Крім того, суд звертає увагу на ту обставину, що 21 листопада 2015 року відповідач подарував квартиру [PERSON], що на думку суду свідчить про ту обставину, що він не мав наміру продавати квартиру позивачці. З огляду на вищевикладене, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню грошова сума у розмірі 328546 грн. Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як розяснив Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. в п. 5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обовязковому зясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діями заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивачка у судовому засіданні не довела, що відповідачем їй заподіяна моральна шкода, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2885,31 грн.\~

Outcome: partial