Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить скасувати наказ від 24.07.2014 року про застосування дисциплінарного стягнення; наказ від 25.07.2014 року про застосування повторного дисциплінарного стягнення, наказ від 29.07.2014 року про відрахування в межах середньомісячної заробітної плати, наказ від 29.07.2014 року про звільнення за прогул без поважних причин, змінити формулювання звільнення на звільнення з роботи за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України з 01.07.2014 року, а також стягнути з КП «Проектно-виробниче архітектурно-планувальне бюро» ММР ЗО, на користь позивачки середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду у розмірі 5000 грн. 06.02.2015 року позивачка надала суду уточнену позовну заяву, в якій просить скасувати наказ від 24.07.2014 року про застосування дисциплінарного стягнення; наказ від 25.07.2014 року про застосування повторного дисциплінарного стягнення, наказ від 29.07.2014 року про відрахування в межах середньомісячної заробітної плати, наказ від 29.07.2014 року про звільнення за прогул без поважних причин, змінити формулювання звільнення на звільнення з роботи за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України з 01.07.2014 року. 18.02.2015 року позивачка надала суду уточнену позовну заяву, в якій просить скасувати наказ від 24.07.2014 року про застосування дисциплінарного стягнення; наказ від 25.07.2014 року про застосування повторного дисциплінарного стягнення, наказ від 29.07.2014 року про відрахування в межах середньомісячної заробітної плати, наказ від 29.07.2014 року про звільнення за прогул без поважних причин, змінити формулювання звільнення на звільнення з роботи за п. 6 ст. 40 КЗпП України з 30.06.2014 року, у зв'язку з поновленням на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу. Позивачка та її представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовні вимоги на просили їх задовольнити. Представник відповідача КП «ПВАПБ» ММР ЗО - Івашина А.А. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, які наявні в матеріалах справи, суд вважає, що в позові слід відмовити на наступних підставах. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно наказу відповідача від 25.02.2009 року за № 2 /а.с. 109/ бухгалтеру [PERSON] була надана відпустка для догляду за дитиною до трьох років з 25.02.2009 року по [INFO] року, яка наказом № 76 від 11.12.2012 року /а.с. 76/ та наказом № 99 від 12.12.2013 року /а.с. 41/ була продовжена до 14.12.2014 року. 01.03.2011 року наказом № 8 від 28.02.2011 року позивачка була прийнята на роботу на посаду бухгалтера на час декретної відпустки бухгалтера [PERSON] 16.06.2014 року позивачка подала заяву про звільнення з роботи за згодою сторін з 01.07.2014 року. /а.с. 9/ 31 липня 2014 року [PERSON] одержала від відповідача поштою лист директора КП «ПВАПБ» ММРЗО від 29.07.2014 року; копію наказу про застосування дисциплінарного стягнення від 24.07.2014 року; копію наказу про застосування повторного дисциплінарного стягнення від 25.07.2014 року; копію наказу про відрахування у межах середньомісячної заробітної плати від 29.07.2014 року; копію наказу про звільнення від 29.07.2014 року /а.с. 10-13/; оригінал трудової книжки /а.с. 6-8/. Згідно наказу про звільнення № 28 від 29.07.2014 року /а.с. 10/ [PERSON] звільнена з роботи бухгалтера КП «ПВАПБ» ММР ЗО з 29.07.2014 року за прогул п. 4 ч. 1 ст. 140 КЗпП, у зв'язку з тим, що [PERSON] з 07.07.2014 року по 29.07.2014 року не з'являлася на робочому місці, не повідомляла про поважність причин відсутності на роботі. Так в ході судових засідань позивачка двічі уточняла позовні вимоги, однак так і не конкретизувала їх, а саме: не вказані номери наказів, які [PERSON] просить скасувати, ким вони видані та відносно кого, що позбавляє суд можливості винести законне та обґрунтоване рішення, яке може бути виконане. Відповідно ст. 11 ч. 1 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, оскільки суд не може виходити за межі позовних вимог, а позивачкою не конкретизовані її вимоги, а саме які накази на думку [PERSON] підлягають скасуванню, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні вказаного позову.

Outcome: dismissed