Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 16 травня 2008 року, мають дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. [PERSON] була усиновлена відповідачем у 2009 році. На протязі останнього року сімейне життя погіршилося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, в звязку з тим, що відповідач не піклується про нормальні сімейні відносини, зявилися непорозуміння, внаслідок чого стали виникати скандали, тому позивачка просить шлюб розірвати та стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей. Сторони в судове засідання зявились. Позивачка позовні вимоги підтримала, просила розірвати шлюб, оскільки з 12 лютого 2015 року не підтримують шлюбні стосунки, а з 21 лютого цього року проживають окремо, вона з дітьми живе у своїх батьків у м. Балта, збереження сімї неможливе, просить залишити прізвище [PERSON], також просить стягувати аліменти ? частини усіх видів заробітку (доходів), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку щомісячно починаючи з дня винесення рішення 12.05.2016 року, та до досягнення донькою [PERSON] повноліття, тобто до 27 лютого 2025 року, потім щомісячно по 1/3 частині усіх видів заробітку (доходів) до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до 23 травня 2026 року. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі. Надав згоду на розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16 травня 2008 року, про що свідчить актовий запис № 145, зроблений Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси. Мають двох малолітніх дітей дочка [PERSON] [INFO] та сина [PERSON] [INFO], які після розірвання шлюбу залишаються проживати з матірю. В силу статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Виниклі між сторонами правовідносини регулюються статтею 112 Сімейного Кодексу України, відповідно якої, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На протязі останнього року сімейне життя між сторонами погіршилося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин з лютого 2015 року, в звязку з тим, що відповідач не піклується про нормальні сімейні відносини, зявилися непорозуміння, внаслідок чого стали виникати скандали. З лютого 2016 року сторони проживають окремо. Майнового спору не існує. Сторони наполягають на розірванні шлюбу. При таких обставинах, суд вважає, що за відсутності вільної згоди на шлюб подружжя сім'я між сторонами розпалася остаточно і не може бути відновлена. Подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. [PERSON] виявила бажання залишити прізвище «Крестіна». Діти проживають з матір'ю та знаходиться на ії утримані. В ході судового розгляду батько надав згоду щодо сплати заявлених аліментів на утримання дітей. В силу статті 51 Конституції України батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В силу статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до розяснень, що надані у п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч.3 ст.181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) ії матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК) і виплачуються щомісячно. Враховуючи стан здоров'я та матеріальне становище дітей, платника аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, та за досягненням згоди сторін щодо розміру аліментів, суд вважає можливим стягувати аліменти в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з дня винесення судового рішення та до повноліття старшої дитини, чи зміни матеріального стану платника аліментів, потім щомісячно по 1/3 частині до досягнення молодшою дитиною повноліття. Відповідно ст.88 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає необхідним покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору. Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць з дати звернення позивачки до суду.

Outcome: approved