Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідачки боргу. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 10 липня 2008 року між нею та [PERSON] укладено договір позики в письмовій формі, про що свідчить відповідна розписка, згідно якої [PERSON] отримано кошти в розмірі 500 000,00 грн. які остання зобов'язалася повернути до 26.12.2009 року. Однак після закінчення зазначеного строку, відповідачка не повернула належні позивачу нараховані кошти. В зв'язку із зазначеними обставинами, позивач просить стягнути з відповідачки кошти в розмірі 500 000,00 грн.. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідачка в судовому засіданні позов визнала та зазначила що розписку підписувала та кошти дійсно брала на будівництво власного будинку, але не встигла повернути так як була хвора, а наразі грошей немає, просила розстрочити сплату боргу. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що 10 липня 2008 року між нею та [PERSON] укладено договір позики в письмовій формі, про що свідчить відповідна розписка, згідно якої [PERSON] отримано кошти в розмірі 500 000,00 грн. які остання зобов'язалася повернути до 26.12.2009 року. (а.с.4). Згідно копії розписки від 10 липня 2008 року Позикодавець (Позивач) передає у власність позичальнику грошові кошти в розмірі 500 000,00 грн. а Позичальник зобов'язується повернути їх Позикодавцю до 26.12.2009 року.(а.с.4). Суд прийшов до висновку, що порушення умов наданої розписки від 10 липня 2008 року та взятих на себе зобов'язань, відповідачка у зазначений строк грошові кошти позивачу не повернула. Відповідачкою не було надано належних і допустимих доказів щодо виконання нею умов письмової розписки від 10 липня 2008 року. Окрім того, в судовому засіданні визнала позов і повідомила, що кошти взяті відповідно до вищевказаної розписки, в строк не повернула, що підтверджує невиконання зобов'язання останньою. Відповідно до статті 1046 ЦК України, а договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Згідно вимог пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, суд в порядку ч.4 ст. 174 ЦПК України, приймає визнання позову відповідачем [PERSON] оскільки такі дії не суперечать закону і не порушують чинне законодавство та інтереси сторін. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідачки суми боргу, в розмірі 500 000,00 грн. на користь позивачки підлягають задоволенню. Судові витрати суд розподіляє відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved