Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-07 00:00:00

Позивачка звернулась з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дітей в загальному розмірі 6000 гривень (3000 гривень на кожну дитину) щомісячно, мотивуючи свої вимоги тим, що 09 жовтня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного тану у Суворовському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис №1100, був зареєстрований шлюб між сторонами. У сторін є спільні діти: син - [PERSON] , [INFO] ; донька - [PERSON] , [INFO] . У свідоцтвах про народження дітей батьком записаний [PERSON] . Діти проживають разом з [PERSON] та знаходяться на її утриманні та вихованні. Як зазначила позивачка, знаючи, що малолітні діти потребують постійної батьківської уваги та допомоги, відповідач належної матеріальної допомоги не надає. Позивач вказує, що між сторонами сімейне життя не складається, сторони спільного господарства не ведуть та шлюбні відносини не підтримують значний проміжок часу. Примирення між ними не можливе. Шлюб фактично розпався та носить формальний характер, тому підлягає розірванню. Позивачка також просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у загальному розмірі 6000 гривень (3000 гривень на кожну дитину) щомісячно з індексацією відповідно до закону, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на утримання [PERSON] , [INFO] , до його повноліття, тобто до [INFO] включно: на утримання [PERSON] , [INFO] , до його повноліття, тобто до [INFO] включно. Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 17 травня 2019 року, було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. (а.с. 31). Позивачка в судове засідання не з`явилась та надала на адресу суду клопотання про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала та наполягала на задоволенні позову в повному обсязі. (а.с. 39). Відповідач по справі також надав на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги в частині розірвання позову визнав в повному обсязі, в частині стягнення аліментів на доньку [PERSON] не заперечував проти стягнення аліментів у загальному позивачем розмірі (3000 гривень), щодо стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] - заперечував та зазначив, що син перебуває у нього на повному забезпеченні, тому і не має сенсу стягувати з нього аліменти на утримання сина. (а.с. 43). Згідно до вимог ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання відповідачем позову. Згідно до вимог ч.4 ст. 206 ЦПК України - у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З`ясував обставини справи, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 09 жовтня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного тану у Суворовському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис №1100, був зареєстрований шлюб між сторонами. (а.с.8). У сторін є спільні діти: син - [PERSON] , [INFO] ; донька - [PERSON] , [INFO] . (а.с. 14,15). У свідоцтвах про народження дітей батьком записаний [PERSON] . Діти проживають разом з [PERSON] та знаходяться на її утриманні та вихованні. Як зазначила позивачка, знаючи, що малолітні діти потребують постійної батьківської уваги та допомоги, відповідач належної матеріальної допомоги не надає. Між сторонами сімейне життя не складається, сторони спільного господарства не ведуть та шлюбні відносини не підтримують значний проміжок часу. Згідно ч.1 ст. 24 СК шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом ч.3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушення прав дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст.9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов`язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Одним із способів захисту прав неповнолітньої дитини при ухиленні батьків від обов`язку її утримувати є законодавчо передбачена можливість судового стягнення коштів на їх утримання. У відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно із штампом суду на позовній заяві, позивач подав її 23 квітня 2019 року. Таким чином, з оглядом на вищевказану норму матеріального закону, аліменти потрібно стягувати з відповідача, починаючи з 23 квітня 2019 року. Згідно зі ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. У разі винесення судом рішення про стягнення аліментів, згідно з частиною 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Крім того, частиною 1 ст. 184 СК України визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Як вбачається із вказаних норм закону спосіб стягнення аліментів визначається судом за вибором позивача, на утримання дитини, з якою вказана особа проживає. Оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін, суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливе, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, інтересам їхніх дітей, як це передбачено ст. 112 Сімейного Кодексу України, шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер і підлягає розірванню. Враховуючи матеріальний стан сторін, з врахуванням встановленого законом розміру прожиткового мінімуму для неповнолітніх дітей, суд вважає можливим, не порушуючи права сторін, стягнути з відповідача на користь позивачки на утримання доньки аліменти в розмірі по 3000 гривень щомісячно а на користь сина 1200 гривень щомісячно, з індексацією відповідно до закону, проте не менше 50% від прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку щомісячно, до їх повноліття. Також, відповідно до положення ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 768 гривень 40 копійок за позовну вимогу про стягнення аліментів та 768 грн. 40 коп. на користь позивачки за позовну вимогу про розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: partial