Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-03 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача, в якому, з урахуванням уточнень, просила стягнути заборгованість з заробітної плати за період з 01.08.2016 року по 26.08.2016 року у розмірі 2 129 грн. 71 коп., середній заробіток за період затримки розрахунку за період з 29.08.2016 року по 04.10.2016 року у розмірі 3 706 грн. 97 коп., а також компенсацію витрат по авансовому звіту у розмірі 3 630 грн. 00 коп. В обґрунтування своїх вимог позивачка посилалася на те, що з 20 листопада 2015 року по 26 серпня 2016 року вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем. При її звільненні відповідачем не було проведено остаточний розрахунок, у зв'язку з чим у ТОВ «КДС-Фінанс» перед позивачкою виникла заборгованість із заробітної плати у вищезазначеному розмірі, а також не було відшкодовано витрати за авансовим звітом. На теперішній час заборгованість за заробітною платою погашена не була, у зв'язку з чим позивачка на підставі ст. 117 КЗпП України просить стягнути з відповідача компенсацію за затримку розрахунку за заробітною платою, у зв'язку з чим вона і звернулася до суду з даним позовом. Позивачка у судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Представник відповідача до суду також не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін у порядку заочного провадження на підставі наявних у матеріалах справи доказів, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали та обставини справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, 20 листопада 2015 року позивачку було прийнято на посаду директора ТОВ «КДС-Фінанс» відповідно до наказу № 1 від 19 листопада 2015 року. 18 серпня 2016 року позивачкою було складено заяву про звільнення, в якій вона просила звільнити її з займаної посади з 26 серпня 2016 року на підставі ст. 38 КЗпП України у зв'язку з переїздом, яку вона направила засновнику ТОВ «КДС-Фінанс», що підтверджується декларацією кур'єрської доставки від 23 серпня 2016 року. Так, відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Враховуючи викладене, зважаючи на те, що розірвання трудового договору за ініціативи позивачки зумовлене переїздом на нове місце проживання, суд приходить до висновку, що днем звільнення слід вважати 26.08.2016 року. В той же час, при звільненні відповідачем не було проведено остаточного розрахунку з [PERSON] Як вбачається із розрахункової відомості з заробітної плати № 08/2016-02 за серпень 2016 року, заборгованість відповідача із заробітної плати перед позивачкою складає 2 129 грн. 71 коп. На теперішній час вказана заборгованість із заробітної плати перед позивачкою не погашена, у зв'язку з чим вона просить стягнути вказану заборгованість, а також компенсацію за затримку розрахунку за заробітною платою у розмірі 3 706 грн. 97 коп. за період з 29.08.2016 року по 04.10.2016 року. Крім того, як вбачається зі Звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт № 8 від 30.06.2016 року, позивачкою було витрачено власні кошти у розмірі 3 630 грн. 00 коп. на оформлення нотаріальних довіреностей. Вказаний звіт було затверджено керівником ТОВ «КДС-Фінанс». В той же час, станом на день розгляду справи у суді вказані кошти позивачці не відшкодовано. Дослідивши обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Відповідно до ст. 94 КЗпП України роботодавець зобов'язаний регулярно виплачувати працівникам заробітну плату. Згідно зі ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Відповідно до ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь яким строком. Заборгованість підприємства по заробітній платі перед позивачкою складає 2 129 грн. 71 коп., про що свідчить розрахункова відомість за серпень 2016 року ТОВ «КДС-Фінанс». Вказану суму заборгованості відповідачем не спростовано, а тому суд вважає встановленим факт наявності заборгованості по заробітній платі у зазначеному розмірі. Враховуючи те, що заробітна плата позивачці була нарахована, але не виплачена з вини відповідача, суд приходить до висновку, про стягнення з останнього заборгованості з заробітної плати у розмірі 2 129 грн. 71 коп. Окрім того, відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно із частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. При цьому, згідно зі ст. 24 Закону України «Про оплату праці» виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов'язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. При цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Така правова позиція висловлена за результатами розгляду цивільної справи № 6-144ц13 у постанові Верховного Суду України від 29.01.2014 року, і в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України при вирішенні спорів у подібних правовідносинах. В роз'ясненнях, що містяться в п. 20 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року за № 13, а також відповідно до правової позиції, викладеної за результатами розгляду цивільної справи № 6-60цс13 від 03 липня 2013 року, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільнені, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таким чином, за загальним правилом вина роботодавця презюмується, якщо він не доведе протилежного. Враховуючи той факт, що жодних доказів того, що непроведення розрахунку сталося не з вини власника, зважаючи на доведеність факту непроведення з позивачкою розрахунку у день звільнення, суд приходить до висновку, що у даному випадку позивачка має право на отримання компенсації за затримку розрахунку за заробітною платою. Згідно з п. 21 зазначеної вище Постанови Пленуму при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 (з наступними змінами і доповненнями). Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). Таким чином, слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток позивачки виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана дана виплата. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-195цс14 і є обов'язковою для судів України. Як вбачається із довідки про середньомісячну заробітну плату, середньомісячний заробіток позивачки за останні два календарні місяці роботи (червень-липень 2016 року) складав 2 814 грн. 55 коп. Враховуючи усе вищевикладене,

Outcome: approved