Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом. Свої вимоги обґрунтовує тим, що сімейні відносини з відповідачем припинилися чотири роки назад у зв'язку з відсутністю взаєморозуміння та поваги. Спільного господарства не ведуть, шлюб носить формальний характер. За час перебування у шлюбі народилася дочка - [PERSON], [INFO], котра на даний момент проживає спільно з нею. Просить розірвати шлюб укладений з відповідачем 16 серпня 2011 року який зареєстрований виконкомом Гошівської сільської ради Долинського району Івано-Франківської ради, актовий запис №9, після розірвання шлюбу залишити прізвище [PERSON], неповнолітню дочку [PERSON] залишити на проживання з нею та стягнути судові витрати по справі. Позивачка в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала з підстав заявлених у позовній заяві та надала письмові пояснення з приводу заявленого позову (а.с.27). Представник органу опіки і піклування заявлений позов в частині залишення на прживання з позивачкою малолітньої дочки підтримала зазначивши, що ним було проведено обстеження умов проживання дитини за результатами якого визнано доцільним її проживання з матір'ю - позивачкою по справі. В судовому засіданні відповідач позов визнав частково, заперечував щодо залишення позивачці прізвища «[PERSON]», а також ставив питання щодо місця та умов проживання дитини його участі у її вихованні. На підтвердження своїх заперечень відповідачем 14 серпня 2017 року подано відзив на позов. (а.с.13-14) Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, давши їм правову оцінку приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Згідно ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.55 цього ж Кодексу дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної поваги, любові, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Норми ч.3,4 ст.56 СК України передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушення прав дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено і таке підтверджується матеріалами справи, що сторони 16 серпня 2011 року уклали шлюб, який зареєстрований виконкомом Гошівської сільської ради Долинського району Івано-Франківській області, про що складено відповідний актовий запис № 9 (а.с.6).За час перебування у шлюбі у подружжя народилася дочка - [PERSON] [INFO] (а.с.7). З акту обстеження матеріально-побутових умов від 04 вересня 2017 року вбачається, що малолітня [PERSON] проживає з матір'ю у с. Тисів по вул. Грабовського,19 Болехівської міської ради. Дитина, доглянута, чиста охайна, має окрему кімнату, забезпечена всім необхідним для відвідування підготовчого класу у школі.(а.с.29). Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Суд визнав, що між сторонами зникло почуття любові, поваги один до одного, немає взаєморозуміння, тобто тих основ, на яких утримується міцна сім'я. Сторони не підтримують подружніх відносин уже тривалий час. При таких обставинах, враховуючи категоричність заяв позивачки, не заперечення відповідача щодо розірвання шлюбу, враховуючи інтереси кожного з подружжя, малолітньої дочки, приходить до висновку, що сім'я розпалася остаточно, а тому шлюб слід розірвати. В ході судового розгляду відповідачем подана письмова заява у котрій він зазначив, що питання проживання малолітньої дочки з позивачкою вирішено при розгляді справи про стягнення аліментів. Таким чином судом встановлено, що на час постановлення судового рішення спору, щодо місця проживання дитини, не має, а тому малолітню [PERSON] [INFO] року народження слід залишити на проживання з позивачкою. Статтею 28 Цивільного кодексу України визначено, що фізична особа набуває прав та обов'язків і здійснює їх під своїм ім'ям. Ім'я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить. Ім'я фізичній особі надається відповідно до закону Нормами ст.35 Сімейного кодексу України передбачено, що наречені мають право обрати прізвище одного з них як спільне прізвище подружжя або надалі іменуватися дошлюбними прізвищами. У відповідності до ст.113 зазначеного Кодексу, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За таких обставин суд приходить до висновку, що заперечення відповідача про залишення позивачці прізвища взятого у шлюбі є безпідставним та надуманим, а вимога позивачки після розірвання шлюбу надалі іменуватися прізвищем «[PERSON]» ґрунтується на вимогах закону є її конституційним правом, а тому після розірвання шлюбу позивачці слід залишити прізвище взяте у шлюбі [PERSON]. Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Квитанцією №0949-3766-6950-6174 від 07 серпня 2017 року підтверджується, що позивачкою при пред'явленні позову до суду сплачено судовий збір у ромірі 640 грн. (а.с.1) Враховуючи що позов задоволено повністю, тому з відповідача на користь позивачки слід стягнути 640 грн. витрат по сплаті судового збору. На підставі наведеного ст.24,35,55,110-112,113 Сімейного кодексу України, ст..28 ЦК України,

Outcome: approved