Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідачка, яка є її донькою, не виконує свої батьківські обов'язки відносно своєї доньки [PERSON], [INFO], не піклується про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. На даний час дитина проживає разом з позивачкою. Позивач просить суд позбавити відповідачку батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON], призначити позивача опікуном останньої, оскільки позивач є бабусею дитини, має відповідне бажання і необхідні умови щодо проживання і розвитку онуки, а також, оскільки відповідачка не надає добровільно коштів на утримання дитини, стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідачів щомісяця. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, надали суду пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просили суд задовольнити позов. Відповідач [PERSON] позов визнала у повному обсязі та проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району в судовому засіданні проти позову не заперечувала, вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON], так як вона ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не приділяє належної уваги вихованню дитини, не цікавиться її інтелектуальним, фізичним та психічним розвитком, не піклується станом її здоров'я, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Вихованням та утриманням дитини займається бабуся [PERSON], у зв'язку з чим представник третьої особи вважає за доцільне призначити [PERSON] опікуном над дитиною і стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на малолітню дитину. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження, серії [NUMBER], виданого 21 липня 2009 року Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, відповідачка [PERSON] є матір'ю дитини [PERSON], [INFO] (актовий запис №713 від 21.07.2009 року). Позивачка є матір'ю відповідачки, що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 19.01.1990 року. Згідно з довідкою вих.№01-16/193 від 07.06.2017 року, виданої Запорізькою загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 23, [PERSON] навчається у зазначеному навчальному закладі у 2 класі. За час навчання мати дитини жодного разу не відвідувала школу, весь час дитиною опікується бабуся. Відповідно до довідки вих. №820/02-8 від 20.06.2017 року, виданої Комунальним закладом «Центр первинної медико-санітарної допомоги №6» Департаменту охорони здоров'я Запорізької міської ради, [PERSON] знаходиться на обліку в амбулаторії №8 зазначеного закладу з народження 2017 року, догляд за дитиною здійснює бабуся [PERSON] Також судом встановлено, що [PERSON] на обліку у нарколога і психіатра не перебуває, до кримінальної відповідальності не притягувалася, офіційно працює на посаді прибиральниці в Бібліотечній філії №7 для дорослого населення, має постійний дохід, за станом здоров'я обов'язки опікуна виконувати може. Вирішуючи позовні вимоги в частині позбавлення відповідача батьківських прав, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. На підставі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно зі ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Статтею 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, орган опіки та піклування, а також інші особи. Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав та призначення опікуна (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню малолітньої дитини [PERSON], не піклується про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, не готує до самостійного життя, не бере участі у навчально-виховному процесі, батьківські збори не відвідує, не підтримує зв'язок з вихователями і вчителями, не цікавиться успішністю та поведінкою дитини, станом її здоров'я і умовами виховання, матеріальної допомоги на утримання не надає. Враховуючи викладене, виходячи з інтересів малолітньої дитини, суд приходить до висновку про необхідність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Вирішуючи позовні вимоги в частині призначення [PERSON] опікуном над малолітньою дитиною [PERSON], суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 51 ЦК України, над малолітніми особами, які позбавлені батьківського піклування, встановлюється опіка. Згідно з ч. 3 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до ч. 4 ст. 167 Сімейного кодексу України, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. На підставі ч. 4 ст. 63 ЦК України опікун призначається переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна. Відповідно до ст. 243 Сімейного кодексу України, опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених ЦК України. Оскільки бажання бути опікуном малолітньої дитини [PERSON] виявила тільки одна особа - [PERSON], яка є її бабусею, підстав, що унеможливлюють призначення останньої опікуном над малолітньою особою судом не встановлено, а також враховуючи те, що відповідний орган опіки та піклування щодо призначення опікуном [PERSON] не заперечував, то суд вважає за можливе призначити [PERSON] опікуном над малолітньою особою [PERSON] Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача аліментів, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. На підставі ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На підставі ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно з ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. На підставі ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України (у редакції на час подання позову) мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позов надійшов до суду 17.08.2017 року, а тому саме з цієї дати повинні бути присуджені аліменти. Також, з урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.08.2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: approved