Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-25 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини заробітку (доходу) щомісячно. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що спільне життя із відповідачем не склалось, разом не мешкають, подружні стосунки не підтримують, дитина мешкає разом із нею, відповідач, у добровільному порядку, не надає матеріальну допомогу на утримання дитини. В матеріалах справи є заява позивачки про розгляд справи за її відсутністю, на задоволенні позовних вимог наполягає, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце його проведення був сповіщений в порядку п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, причини неявки суду не відомі, відзив на позовну заяву не направив. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд приходить до висновку, що причини неявки відповідача є неповажними та є підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Судом в ході судового розгляду справи були дослідженні: копія свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], батько - [PERSON], мати - [PERSON]; копія паспорту та ідентифікаційного номеру [PERSON]; свідоцтво про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON], прізвище дружини після укладення шлюбу - «[PERSON]»; копія довідки № 358463 про реєстрацію [PERSON] громадянином України. Судом в ході судового розгляду справи було встановлено, що 06.08.2015 р. громадянин Р. Молдова [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ренійського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 84. Після укладання шлюбу прізвище позивачки було змінено на «[PERSON]». Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який мешкає разом із позивачкою та знаходиться на її утриманні. Позивачка у позовній заяві зазначила, що одруження із відповідачем виявилось невдалим, сумісне життя з ним не склалося. З травня 2017 р. шлюбні відносини припинені, сторони проживають окремо, спільне господарство не ведеться. Позивачка вважає, що зберегти шлюб не можливо, тому подальшого сенсу у збереженні шлюбу немає. Окрім розірвання шлюбу, позивачка висуває вимоги про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] р., у розмірі 1/4 частини заробітку до досягнення повноліття сином, оскільки, відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Позивачці не відомо чи працює офіційно відповідач, однак, він здоровий, працездатний, та має сплачувати аліменти на утримання дитини. Вивчивши матеріали справи, надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітнього сина обґрунтовані і підлягають задоволенню. Відповідач [PERSON] є громадянином Р. Молдови, але відповідно до ст.. 2 Закону «Про правовий статус іноземців, а також осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства мають ті ж права і свободи та виконують ті ж обов'язки, що і громадяни України, якщо інше не передбачено Конституцією, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України. Ст.. 496 ч. 2 ЦПК України, передбачено, що іноземні особи мають процесуальні права та обов'язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, за винятками, встановленими Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно абз. 7 п. 11 Листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ України від 16.05.2013 р. № 24-754/0/4-13 «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом», правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, тобто правом тієї держави, громадянами якої вони є одночасно, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі. Наприклад, якщо подружжя, що є громадянами різних держав, спільно проживали на території України і на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на її території, то розірвання шлюбу здійснюється за законодавством України». Таким чином, згідно ст.. 110 ч. 1 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Ст.. 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Даний обов'язок покладений як на матір дитини так і на батька, є особистим і індивідуальним для кожного з батьків. Ст. 181 ч. 3 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що сім'я сторін розпалась, примирення неможливе, шлюб існує суто формально і підлягає розірванню, також враховує фактичні обставини справи і інтереси кожного з подружжя, між якими втратилися почуття любові і пошани, взаємодопомоги і підтримки, тобто морально - правові підстави шлюбу. Також судом встановлено, що відповідачем в добровільному порядку матеріальна допомога позивачці на утримання їх сумісного сина не надається, а домовленість про способи надання утримання на дитину між сторонами не досягнута, то суд, враховуючи обставини справи, матеріальне положення сторін і інтереси малолітнього, задовольняє позовні вимоги позивачки про стягнення аліментів в повному обсязі. Відповідно до вимогст. 141 ЦПК Українисуд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн.

Outcome: approved