Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про виселення. В своєму позові позивачка просила визнати такими, що втратили право на користування належним їй житловим будинком [ADDRESS], та виселити з нього [PERSON] 1966 р.н. та [PERSON] 1991 р.н., звільнити житлові приміщення та прилеглі господарсько-побутові будівлі та споруди від майна та свійських тварин, що належать відповідачам. В судове засідання від позивачки надійшла заява про залишення без розгляду позовних вимог про виселення відповідачів та стосовно звільнення житлових приміщень та прилеглих господарсько-побутових споруд, так як відповідачі в даному будинку не проживають та не тримають в ньому свої речі. Стосовно своїх позовних вимог про визнання такими, що втратили право на користування належним позивачці житловим будинком, вона посилається на наступне. На підставі постанови державного виконавця та акту про передачу майна стягувачеві в рахунок погашення боргу, затверджених в.о.начальника відділу ДВС Іванівського районного управління юстиції Одеської області 11.02.13 р., [PERSON] набула право власності на житловий будинок [ADDRESS] разом з господарсько-побутовими будівлями та спорудами. Вказаний факт підтверджується свідоцтвом про право власності (додаток 2), зареєстрованим у державному реєстрі прав на нерухоме майно 21.05.13 р. Згідно з довідками виконавчого комітету Петрівської селищної ради Іванівського району Одеської області (додатки 4, 5) в будинку позивачки й досі зареєстровані [PERSON] 1966 р.н. (дружина [PERSON]) та [PERSON] 1991 р.н. (син [PERSON]). Будучи законною власницею будинку [ADDRESS] та прилеглих господарсько-побутових будівель та споруд - факт встановлений судом, що не потребує додаткового доказування, позивачка згідно з ч.І ст.317 та ч. 1 ст.319 ЦК України має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм (переліченим вище) майном на власний розсуд. При цьому, позивачка не має наміру надавати свій будинок в найом відповідачам. Договору житлового найму вона з відповідачами ніколи не укладала, тож жодних зобов'язань щодо надання їм житла в користування не має. Однак, володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд згідно із ст. 319 ЦК України, у неї відсутня можливість, оскільки в належному їй будинку зареєстровані відповідачі. Права членів сім'ї колишнього власника є похідними від прав власника, тобто з припиненням для власника права власності на жиле приміщення, члени його сім'ї також втрачають право користування цим приміщенням. Таким чином відповідачі з 21 травня 2013 року, тобто набуття позивачкою права власності на нерухоме майно, втратили право користування належним їй житловим будинком. Однак в добровільному порядку відповідачі не бажають написати заяви про зняття з реєстрації місця проживання. До цього часу вони заяви про зняття з реєстрації не написали . Позивачка у судове засідання надала заяву про слухання справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала , не заперечувала проти заочного розгляду справи при необхідності . Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про причини неявки не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи не надавали. На адресу суду повернувся конверт в якому направлялися виклики до суду, з позначкою що адресат за зазначеною адресою не проживає. Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України судова повістка разом з розпискою, а у випадках, встановлених цим кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єра за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Фізичним особам , що не мають статусу підприємця - за адресою їх місця проживання чи перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за такою адресою, вважається , що судовий виклик або судове повідомлення вручене належним чином. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги , що виклики до суду направлялися за адресою за місцем реєстрації відповідачів(згідно адресної довідки , а згідно позначки працівника поштового відділення відповідачі за зазначеною адресою не проживають, тому у суду є підстави вважати, що відповідачі повідомлені належним чином. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи , що відповідає положенням ст.224 ЦПК України . Відповідно до ч.1, 3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом на підставі поданих позивачкою доказів встановлено, що [PERSON] власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом виданим приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстровано в реєстрі № 448 . Однак, володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд згідно із ст. 319 ЦК України, у неї відсутня можливість, оскільки в належному їй будинку зареєстровані відповідачі. Про те по зазначеній позивачкою обставині слід зазначити, що згідно довідок про реєстрацію місця проживання/перебування/ особи судом встановлено, що відповідачі дійсно зареєстровані в [ADDRESS] . Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до закону від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р.»Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та №11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись та розпоряджатись належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст..316 ЦК України правом власності є право особи на річ(майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст..391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Будучи законною власницею будинку [ADDRESS] вона не може користуватися та розпоряджатися ним на свій розсуд, договору найму з відповідачами не укладала, жодних зобов'язань, щодо надання їм житла вона перед відповідачами не має Виходячи з наведеного , дослідивши матеріали справи перевіривши обставини справи доказами, які прилучені до матеріалів справи, у відповідності до ст..72 ЖК України згідно якої в судовому порядку особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням , тому суд вважає , що позовну вимогу визнання такими, що втратили право на користування належним позивачці житловим будинком необхідно задовольнити. Позовні вимоги про виселення [PERSON] 1966 р.н. та [PERSON] 1991 р.н., та звільнення житлових приміщень та прилеглі господарсько-побутові будівлі та споруди від майна та свійських тварин, що належать відповідачам - залишити без розгляду.

Outcome: approved