Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про відшкодування матеріальних збитків, завданих злочином. Підставами своїх вимог вважає те, що вироком Монастирищенського районного суду Черкаської області від 02.12.2013 року у справі № 1-139/12: - [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, та призначено останньому покарання 5 (пять) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади та займатися діяльністю, повязаною з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями строком на 2 (два) роки. На підставі ст.ст. 75 76 КК України [PERSON] звільнено від відбування основного покарання із встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки з покладенням на засудженого обовязків: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи та повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи або навчання. - [PERSON] визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч.3 ст.191, ч.3 ст.358 КК України, її призначено покарання - 10 (десять) років позбавлення волі з конфіскацією майна з позбавленням права обіймати посади та займатися діяльністю повязаною з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями строком на 3 (три) роки. Відбуває покарання в Уманській виправній колонії № 129. Розглянуто цивільні позови, подані у кримінальній справі, в тому числі позов потерпілої [PERSON]. Вироком суду від 02.12.2013 року з ПАТ «Державний ощадний банк України» стягнуто на користь [PERSON] у відшкодування матеріальної шкоди суму еквівалентну 2150 доларів США, що становить 17184,95 грн., та 6000 грн., всього 23184,95 грн. Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 22.07.2014 року вирок Монастирищенського районного суду Черкаської області від 02.12.2013 року залишено без змін. [PERSON] на підставі п. «в» ст. 1, 14 Закону України «Про амністію у 2014 році» звільнено від покарання, призначеного вироком Монастирищенського районного суду від 02.12.2013 року. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.04.2015 року вирок Монастирищенського районного суду Черкаської області від 02.12.2013 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області від 22.07.2014 року в частині розвязання цивільних позовів 68 потерпілих, в тому числі [PERSON], щодо відшкодування матеріальної шкоди, скасовано, а справу в цій частині направлено на новий судовий розгляд у порядку цивільного судочинства. Вироком Монастирищенського районного суду Черкаської області від 02.12.2013 року у справ № 1-139/12 встановлено, що: - [PERSON], працюючи відповідно до наказу № 3 від 27.05.1987 року на посаді контролера ощадної каси 2-го розряду центральної ощадної каси № 2972, відповідно до наказу № 53-к від 10.10.2008 року контролером-касиром ТВБВ № 2972, згідно наказу № 234-к від 08.07.2011 року контролером-касиром ТВБВ № 10023/0145 АТ «Ощадбанк», була матеріально відповідальною особою відповідно до договору про повну матеріальну відповідальність, посадової інструкції контролера-касира, особою зобовязаною здійснювати проведення та облік визначених банківських операцій, передбачених чинним законодавством; вести облік готівки, цінностей і цінних бланків; здійснювати закриття операційного дня та складання щоденної звітності, перевіряти відповідність наявності готівки, цінностей і цінних бланків, їх залишків у касі, визначеним документом; додержуватись правил зберігання документів, особових рахунків, карток із зразками підписів, штампів та печаток, бланків банківської звітності; контролювати правильність складання касових документів клієнтів; складати касову звітність, контролювати додержання касової дисципліни, маючи багаторічний досвід роботи в сфері банківської діяльності, було обізнаною з порядком ведення бухгалтерії та щоденної звітності, маючи схильність до вчинення правопорушень з метою незаконного збагачення, умисно з корисливих мотивів, будучи обєднаними єдиним злочинним умислом, направленим на незаконне збагачення, в період часу з 2002 року до кінця травня 2012 року, привласнила отримані нею як представником банку за договорами депозиту від фізичних осіб клієнтів філії ЧОУ ПАТ «Державний ощадний банк України», грошові кошти банку на загальну суму 2583450,44 грн., в тому числі і кошти [PERSON] в розмірі 1182 доларів США та 6000 грн. - [PERSON] в приміщенні територіально відокремленого безбалансового відділення № 2972/019 (№ 10023/0145) філії Черкаське обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», що розташоване за адресою: вул.Пархоменка, село Халаїдове Монастирищенського району Черкаської області, умисно, з корисливих мотивів, шляхом обману та зловживання довірою [PERSON] під приводом прийняття коштів на вигаданий нею депозитний рахунок № Д-40 вищевказаного відділення банку терміном на 3 місяці та нарахування 20 % річних за вкладом отримала від [PERSON] належні її готівкові грошові кошти в сумі 6000 гривень, які на вказаний рахунок не оприбуткувала. Крім того, умисно, з корисливих мотивів, під приводом прийняття коштів на вигаданий нею депозитний рахунок № В-9 вищевказаного відділення банку на термін 6 місяців та нарахування 4% річних за вкладом 16.01.2007 року і 14.02.2007 року отримала від [PERSON] належні її грошові кошти в сумі 2550 і 1000 доларів США, які також на вказаний рахунок не оприбуткувала, а 25.06.2007 року, 17.07.2007 року, 18.01.2008 року, 16.06.2008 року, 17.06.2008 року, 23.12.2008 року, 17.06.2009 року, 21.12.2009 року, 21.06.2010 року, 20.12.2010 року, 27.12.2010 року, 29.06.2011 року і 29.12.2011 року [PERSON] на вимогу [PERSON] з метою створення у потерпілої враження про законність та вигідність ніби-то укладеної угоди виплатила [PERSON] гроші в сумі 1000, 102, 102, 102, 100, 98, 98, 98, 98, 98, 300, 86 і 86 доларів США, відповідно, в якості виплати ніби-то нарахованих за вкладом відсотків, провела виплати на загальну суму 2368 доларів США, в результаті чого завдала потерпілій [PERSON] матеріальну шкоду на загальну суму 1182 долари США, що становить 9443,83 грн. Дані дії контролера-касира [PERSON] вчинені через службову недбалість [PERSON], який працюючи відповідно до наказу № 32-к від 22.03.2000 року на посаді керуючого Монастирищенським відділенням № [NUMBER] «Державний ощадний банк України», а в подальшому, після реорганізації цього відділення у територіально відокремлене безбалансове відділення № 10023/0134 АТ Ощадбанк» (відповідно до постанови Правління АТ «Ощадбанк» № 228 від 31.05.2011 року), на посаді керуючого в ТВБВ № 10023/0134, що розташоване за адресою: вул. Леніна, 130, м.Монастирище, Монастирищенський район, Черкаська область, будучи службовою особою, наділеною, відповідно до своєї посадової інструкції і в межах свої компетенції організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями щодо організації роботи та контролю за виконанням функцій, покладених на працівників відділень згідно посадових обовязків; загального керівництва роботою відділення, розстановки кадрів, а також внесення пропозицій з питань призначення та звільнення працівників відділень або накладення на них дисциплінарних стягнень у встановленому порядку; підписання посадових інструкцій працівників відділень; планування роботи і встановлення цілей, завдань для працівників відділення, їх контролю та забезпечення виконання доведених планів; організації роботи працівників відділення щодо виконання вимог чинного законодавства України, нормативно-правових актів НБУ, нормативних документів банку; виконання інших поточних завдань щодо управління роботою відділення, і відповідно до своєї посадової інструкції, персонально відповідаючи за досягнення та підтримання в подальшому прибуткової діяльності відділення; виконання відділенням показників діяльності, визначених у поточних та стратегічних планах; схоронність грошових та матеріальних цінностей відділення, всупереч інтересам служби (банківської установи), неналежно виконував свої службові обовязки через несумлінне ставлення до них, що потягнуло за собою, в тому числі, незаконне списання та використання бланків ощадних книжок [PERSON] для заволодіння коштами потерпілих та спричинило тяжкі наслідки. У випадках, коли шкода заподіяна працівниками під час виконання ними своїх трудових обов»язків, зобов»язання щодо її відкодування покладаються на роботодавця відповідно до ч.1 ст. 1172 ЦК України. Позивачка вважає, що відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом, проте, нею не проведений розрахунок шкоди з врахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних, не враховані вони і при визначенні ціни позову. Позивач просить справу розглянути без неї. В тексті позовної позивачка просить стягнути з відповідача на її користь 59750 грн., у заяві про зменшення розміру позовних вимог від 05.05.2016 року позивачка просить стягнути з відповідача на її користь 11669,10 грн. Відповідач в запереченні № 19-18/132 від 14.03.2016 року позову не визнав, вважає, що вирок у кримінальній справі не є достатнім доказом для обґрунтування позовних вимог, оскільки він не містить у собі встановлення фактів, що стосуються підстав, розміру та обставин завданої шкоди, про що вказано в ухвалі ВССУ від 29.04.2015 року та стало підставою для скасування вироку в частині задоволення вимог цивільних позивачів по кримінальній справі. Позивач вказує, що особи, які вчинили злочин та завдали позивачці матеріальної шкоди засвідчували договірні відносини між нею та банком, що на час пред»явлення нею вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди, на депозитних рахунках знаходилась сума в розмірі 2150 доларів США та 6000 гривень. Однак, в супереч норми ст.60 ЦПК України, позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт укладення депозитного договору та внесення коштів до каси банку. Основною вимогою до договорів банківського вкладу, що закріплена в ст.1059 ЦК України, є додержання при його укладенні письмової форми. Статтею 1059 ЦК України чітко визначено, що письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. В супереч вимог законодавства, що регулює відносини у сфері банківської діяльності, позивачем не надано жодного документу яким би підтверджувався факт внесення позивачем готівки в касу банку (відкриття вкладного рахунку) як того вимагає, зокрема Інструкція «Про касові операції у банках України», затверджена постановою Правління Національного банку України від 14.08.2003 р. № 337, що діяла до 01.06.2011 р. та Інструкція «Про ведення касових операцій банками в Україні», затверджена постановою Правління НБУ від 01.06.2011 р. № 174. Згідно зазначених інструкцій, після завершення приймання готівки клієнту видається квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час, час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ. Отже, єдиним документом, що підтверджує факт внесення коштів в касу Банку (на депозитний рахунок), є касовий документ квитанція (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Згідно Інструкції «Про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах», затвердженої постановою Правління НБУ від 12.11.2003 року № 492, (надалі Інструкція) банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (п. 1.8. Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (п. 1.9. Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Пункт 10.1. Інструкціїпередбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку. Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошових сум підтверджується договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки та прибуткового касового ордера (правова позиція Верховного Суду України, постанова від 29.01.2014 року у справі № 6-149цс13). Позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження факту, підстав, розміру спричиненої матеріальної шкоди, про що вказав в своїй ухвалі від 29.04.2015 року ВССУ, скасовуючи вирок в частині розв»язання цивільних позовів. Та навіть якщо взяти за основу розмір збитку, що зазначений в вироку суду як спричинений позивачу злочинними діями [PERSON], то цей збиток встановлений судом в розмірі 15443,83 гривень, а не 59750,00 гривень, які заявляє до стягнення позивач. При цьому, суд у зазначеному Вироку не враховує до розміру матеріальної шкоди, завданої злочином потерпілій [PERSON], так звані відсотки, що виписані в фіктивній ощадній книжці , оформленій засудженою [PERSON] на ім»я позивача, та які останній заявляє до стягнення в своїх позовних вимогах , так як судом встановлено, що за вимогою [PERSON] з метою створення у потерпілої враження про законність та вигідність ніби-то укладеної угоди, засуджена [PERSON] періодично повертала останній гроші в якості відшкодування ніби-то нарахованих за вкладом відсотків на загальну суму 2368 доларів США. Під час розгляду Монастирищенським районним судом Черкаської області кримінальної справи № 1-139/12 встановлено, що операції з відкриття вказаного позивачем депозитного рахунку не відображені в локальній автоматизованій аналітичній системі обліку вкладних (депозитних) операцій банку, а документи підтверджуючі відкриття рахунку (справа з юридичного оформлення рахунку), відсутні. Даний факт вказує на те, що грошові кошти, про які веде мову позивач, до відповідача взагалі не надходили. Операції ТВБВ № 10023/0145 (с.Халаїдове) з залучення коштів в іноземній валюті і не могли бути відображені в операціях банку, так як контролер-касир даного ТВБВ [PERSON] не мала ні права, ні повноважень на здійснення подібних операцій, що підтверджується: Дозволом №19-18/3-121 від 20.10.2003р., що виданий ТВБВ №2972/019 ( на даний час ТВБВ № 10023/0145) на здійснення банківських та інших операцій, який не містить в собі дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями; наказом Монастирищенського відділення № 2972, якому підзвітне дане ТВБВ, про надання права підпису договорів по залученню коштів населення, згідно якого контролерам-касирам ТВБВ філії-відділення надано право підпису договорів по залученню коштів населення тільки в національній валюті; посадовою інструкцією контролера-касира ТВБВ № 2972/019 (після реорганізації № 10023/0145) філії-Монастирищенського відділення АТ Ощадбанк, відповідно до положень якої контролер-касир ТВБВ має право здійснювати операції по залученню коштів (депозитів) від фізичних осіб лише в національній валюті. Відсутність повноважень у контролера-касира [PERSON] на залучення іноземної валюти та укладання договорів в іноземній валюті підтверджена також висновком судового експерта від 05.11.2012р. № 3/32 за результатом проведення судово-економічної експертизи у рамках кримінальної справи № 1-139/12 . Безпідставним, на думку банку, є посилання позивача на ст. 1172 ЦК України, як на підставу стягнення з банку шкоди, завданої злочином, вчиненим [PERSON] В мотивувальній частині вироку суд зазначив, що питання відшкодування заподіяної потерпілим шкоди необхідно вирішувати в залежності від кваліфікації дій підсудних [PERSON] та [PERSON] Судом також встановлено, що всім потерпілим, зокрема і позивачці, по діях, які кваліфіковано підсудній [PERSON] за ч.4 ст.190 КК України, заподіяно шкоду на загальну суму 2\~583\~450,44 грн. В даному випадку обєктивна сторона скоєного [PERSON] злочину полягає у заволодінні майном позивача шляхом обману та зловживання довірою. [PERSON] запевнила [PERSON], що вона дійсно розміщує свої грошові кошти на депозитному рахунку банку під вигаданий засудженою відсоток, при цьому жодних дій з боку [PERSON], направлених на реальне відкриття вкладного рахунку не було проведено, тобто [PERSON] повідомила позивачу неправдиву інформацію. Під час розгляду кримінальної справи судом також встановлено, що засуджена [PERSON] з метою привласнення бланків ощадних книжок, зокрема, самостійно відкривала рахунки на третіх осіб, при цьому бланки ощадних книжок списувала і згодом використовувала на власні потреби для вчинення шахрайських дій відносно потерпілих, зокрема позивача. Дії [PERSON] щодо підробки документів (ощадних книжок), на підставі яких вона заволоділа коштами потерпілих, суд кваліфікував за ч.3 ст.358 КК України, як підроблення офіційного документа, який видається іншою особою, який надає право з метою використання його підроблювачем чи іншою особою. Засуджена [PERSON], користуючись обставинами, а саме тим, що вона вже тривалий час працювала контролером-касиром ТВБВ № 10023/0145 і тому користувалась у позивачки повною довірою, з легкістю заволоділа її грошовими коштами.

Outcome: approved