Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідачів про відшкодування моральної шкоди, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 04 лютого 2014 року, о 14 годині 52 хвилини, [PERSON], керуючи автомобілем марки СПВ 20 Рута СПГ д.н. [NUMBER], який належить приватному підприємцю [PERSON], слідуючи маршрутом «Суми-Ганнівка-Вирівська-Суми» виїхав на залізничний переїзд 22 км + 463 м ( 23 км) перегону Амбари-Віри Сумської дирекції залізничних перевезень ДП Південна залізниця, розташованого в с. Вири Білопільського району. В результаті чого сталося зіткнення вказаного транспортного засобу та дизель поїзда ДР -1А № 288 сполученням Харків-Ворожба. Вказуючи, що вона в день ДТП їхала у вказаній маршрутці на роботу до с.Вири, де працювала фельдшером відділення екстреної (швидкої) медичної допомоги Білопільського району, позивачка зазначає, що їй із салона маршрутки не було видно дорожньої обстановки попереду та збоку, бо на вікнах маршрутки висіли шторки, а вона сиділа за місцем водія зліва. Вона не чула, під'їхавши до переїзду, сигналу поїзда, хоча в автомобілі було тихо, відчула сильний удар справа, потім вилетіла з маршрутки. Внаслідок чого отримала тілесні ушкодження у вигляді : сполучена травма, закрита травма грудної клітини, забій, гематоми грудної клітини, забій легень та органів межестіння, закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забійна рана тім'яної ділянки зправа, гематоми і садна обличчя, відкритий ( 1 А тип) перелом верхушки ліктьового виросту зліва, перелом віток лобкової та сідничної кістки зліва без порушення цілісності тазового кільця, поперечний перелом тіла верхньої та нижньої вітки лонної кістки із зміщенням, уламковий перелом голівки 5-ої п'ясткової кістки зліва, травматичний шок 11 ст. 04.02.2014 року проведено первинну хірургічну обробку рани тім'яної ділянки голови. 13.02.2014 року - підшивання сухожилку трьохголового м'язу лівої верхньої кінцівки до ліктьового виростку, відкрита репозиція, металоостеосинтез 5-ої п'ясткової кістки зліва. Позивачка вказує, що вона перенесла дуже тяжкий фізичний біль та зазнала моральних страждань. Через переломи тазових кісток була прикута до ліжка на протязі двох місяців, вчилася ходити заново, не могла самостійно себе обслуговувати, потребувала постійного стороннього догляду. Ії турбував постійний сильний біль, запаморочення, нервові переживання, стривоженість, дискомфорт, страх за життя та можливість назавжди залишитися скаліченою та не рухатися. Вона на лікарняному перебувала сім місяців, проходила постійне лікування, але реабілітаційні заходи не дали результатів. На сьогоднішній день її ліва рука не може працювати в нормальному режимі, її турбує постійний біль. Ій вістановлено діагноз : посттравматична невропатія лівого ліктьового нерву з вираженим порушенням функції схоплення і утримання. За станом здоров'я вона не може виконувати свої трудові обов'язки, тому була змушена звільнитися з роботи 09.10.2014 року, а отже залишилася без засобів до існування. Часто проявляються емоційні спалахи, виникає дратівливість, збудливість, острах їздити транспортом, не здатність виконувати звичну їй роботу, а тому внаслідок заподіяння шкоди її здоров'ю страждає не лише вона, а й її близькі люди. Перебування в лікарні, біль від отриманих пошкоджень, проведені операції, безповоротна зміна її сімейного устрою завдали їй значних моральних страждань. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала, просила суд задовольнити його у повному обсязі. Пояснила, що Приватне акціонерне товариства «Страхова компанія «Провідна» їй частково виплатило в рахунок відшкодування моральної шкоди 800 грн. Представники відповідача ДП «Південна залізниця» Прядка В.О. та Водяницький К.А. позов не визнали, просили суд в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що позивачка не довела розміру позовних вимог, а держава в особі Кабінету Міністрів України вже виплатила [PERSON] 50000(п'ятдесят тисяч) грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні. Представник Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» в судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, про що до суду повернулася розписка про вручення судової повістки. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного. Вироком Білопільського районного суду Сумської області від 29 травня 2014 року [PERSON] визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України і засуджений до покарання у виді 10 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки. Ухвалою судової колегії суддів з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Сумської області від 25.09.2014 року вищезазначений вирок в частині міри покарання залишений в силі, а в частині вирішення цивільних позовів змінений, а саме колегія суддів, врахувавши конкретні обставини справи, а саме те, що винним у ДТП від 04.02.2014 року визнано водія маршрутного таксі [PERSON], який створив небезпеку для руху автомобіля та дизель-поїзда, та який, згідно висновків експертиз мав технічну можливість запобігти дорожньо-транспортній пригоді, а також виходячи з вимог ч.2 ст.1188 ЦК України визначив в процентному співвідношенні розмір відшкодування потерпілим - ФОП [PERSON] да ДП «Південна залізниця», у розмірі 90% та 10% відповідно, встановивши дольовий порядок відшкодування моральної шкоди потерпілим в зазначеному співвідношенні, який був визначений місцевим судом. Відповідно до статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов'язковість рішень суду. Згідно акту розслідування причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 4 лютого 2014 року на залізничному переїзді 22 км. + 463м. перегону Амбари-Вири Сумської дирекції залізничних перевезень Південної залізниці від 04-05 лютого 2014 року при швидкості 82 км/год. допущено зіткнення дизель-поїзда № 847 ( ДР-1А-288 у складі 6 вагонів, приписки РПЧ-2 Полтава, машиніст [PERSON], помічник машиніста [PERSON], РПЧ-4 Люботин) сполученням Харків-Ворожба з автобусом марки СПВ 20 «Рута» СПГ, державний номер ВМ 31-98АА, перевізник ПП «Семенюта», водій [PERSON] Технічний паспорт [NUMBER], виданий Сумським відділом РЕВ УДІ УМВС України в Сумській області 08.06.2011 року, техогляд пройдено 07.11.2013 року, видано ліцензію територіальним управлінням Головавтотрансінспекцією у Сумській області [NUMBER] від 18.08.2012 року на внутрішні перевезення пасажирів автобусами. Ліцензіат [PERSON] Автобус здійснював рейс Ганнівка-Вирівська-Суми.(т.11,а.п. 102-106). Дизель-поїзд №847 ( ДР-1А-288) прописаний у РПЧ-2 Полтава, побудований 30.09.1989 року. Як встановлено у вироку Білопільського районного суду Сумської області від 29 травня 2014 року [PERSON], [INFO], відповідно висновку судово-медичної експертизи №198 від 19.02.14 року отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забитої рани тім'яної області справа, гематоми і садна обличчя; закритої травми грудної клітини, забиття, гематоми грудної клітки; відкритого перелому ліктьового відростка лівої ліктьової кістки, закритого перелому голівки 5-ої п'ясткової кістки ліворуч; закритого перелому сідничної кістки ліворуч. Вказані тілесні ушкодження не були небезпечними для життя. Для зрощення переломів кісток тазу, кісток лівої верхньої кінцівки потрібний термін понад 21 день. За даними ознаками ушкодження відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Ушкодження в області голови і обличчя, в області грудної клітки кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, які потягли за собою короткочасний розлад здоров'я. Також позивачка приєднала до матеріалів цивільної справи копії медичних документів: акт № 674 огляду медико-соціальною експертною комісією від 03 червня 2014 року; виписний епікриз з медичної карти № 1094 з діагнозом : посттравматична невропатія лівого ліктевого нерву з пониженням функції схоплення і утримування лівої кисті; консультативні висновки лікарів-невролога та ортопеда; витяг протоколу засідання обласної ЛКК № 149 від 03.12.2014 року КЗ СОР «Сумська обласна клінічна лікарня» згідно якого [PERSON] встановлено діагноз : наслідки переломів гілок лобкової та сідничної кісток зліва із зміщенням та виростка ліктьової кістки зліва (від 04.02.2014 р.). Згинальна контрактура 111-1У-У пальців лівої кисті. Післятравматичний неврит лівого ліктьового нерву з нейротрофічними порушеннями. Значне порушення функції схоплення та утримання лівої кисті. Помірне порушення статики та ходи. Висновок: За станом здоров'я не може виконувати роботу, пов'язану з фізичними навантаженнями будь-якого ступеню, нахилами, тривалою ходою, вимушеним положенням тулубу, рухами лівої кисті, пов'язану з утриманням лівою рукою, навантаженнями на ліву руку, виконанням маніпуляцій за участю обох рук.( а.с.45-75). Листок непрацездатності був закритий лише 27.08.2014 року, після чого [PERSON] перебувала в тарифній відпустці і згідно наказу від 09.10.2014 року булла звільнена з роботи- з посади фельдшера відділення екстреної (швидкої) медичної допомоги Білопільського району за ч.1 ст.36 КЗпП України - за угодою сторін ( а.с.7-13). Як пояснила в судовому засіданні позивачки [PERSON] вона за станом здоров'я не могла виконувати роботу, навіть утримати в лівій руці ампулу, не те що надавати комусь допомогу. Та пояснила, що внаслідок ДТП від 04.02.2014 року відчула дуже сильний біль, її викинуло від удару з маршрутки та вона опинилася лежачою голою спиною на снігу, бачила розкидані поблизу поїзда і маршрутки мертві тіла пасажирів маршрутки і скалічених людей, чула їх крики про допомогу. Її з місця пригоди забрали в лікарню на носілках та тривалий час рятували, так як крім отриманих травм в ДТП у неї загострились хронічні хвороби, які були набуті нею до аварії. Два місяці вона була прикута до ліжка і потребувала постійного стороннього догляду. Цей догляд здійснювали чоловік і донька, яка пізніше забрала її для продовження догляду за нею у свою квартиру в місті Суми. Тривалий час вона пересувалася на милицях, за допомогою палочки, тому не мала можливості за станом здоров'я бути присутньою у судовому засіданні під час розгляду кримінальної справи по обвинуваченню [PERSON], який доводиться племінником її чоловіку. Перенесла дві операції, - на лівій кисті руки та локтевому суглобі, внаслідок яких їй було видалено частину кістки лівої руки. Внаслідок чого вона не може підіймати ліву руку та тримати в ній предмети, бо страждає на посттравматичний неврит, який не виліковується. До того ж внаслідок сильного удару при аварії в грудну клітину в лівій молочній залозі у неї виникли затвердіння та вона перебуває під наглядом у онкохірурга та в майбутньому їй належить видаляти ці затвердіння, так як на даний час вони не розсмоктуються. На своє лікування вона витратила і витрачає значну суму коштів. І ті 50000(п'ятдесят)тисяч грн., які були виплачені їй від КМ України, вона вже витратила на своє лікування, так як на даний час безробітня, перебуває на обліку у центрі зайнятості і отримує допомогу у сумі 800грн. щомісяця. А розмір її заробітної плати до аварії був у середньому 2300грн. на місяць. Вона звільнилася за угодою сторін, за ч.1 ст.36 КЗпП України тільки тому, що не могла за станом здоров'я виконувати свої професійні обов'язки, не могла навіть втримати у руці ампулу з ліками, не те щоб надати комусь медичну допомогу. Звільнятися з роботи до аварії вона не мала намірів і з задоволенням би працювала ще, якби була здоровою. Її плани на життя через аварію змінилися на гірше, вона фактично залишилася без засобів до існування і з невиліковною хворобою: посттравматичий неврит лівого ліктьового нерву з нейротрофічними порушеннями. Значне порушення функції схоплення та утримання лівої кисті. Помірне порушення статики та ходи. Вона і на даний час боїться їздити в громадському транспорті, не здатна виконувати звичну їй раніше роботу, її постійно турбує біль у лівій руці та лівій частині тулуба. Перед її очима постійно спливають спогади про цю страшну трагедію з дванадцятьма людськими жертвами, очевидицею якої вона була і яку зтерти з пам'яті неможливо. Шістьом пассажирам, серед яких є і вона, вдалося залишитися живими, але якість життя після аварії погіршилася у декілька разів і невідомі подальші наслідки отриманих нею тілесних ушкоджень, що дуже лякає її, турбує і робить залежною від різних життєвих обставин, впливати на які вона в повній мірі не може. Зазначені обставини свідчать про завдання [PERSON] моральної шкоди відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка зазнала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи з положень ст.ст.11,60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших осіб, які мають значення для вирішення справи. У відповідності з ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно з ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У відповідності до ч.1 ст.1187 ЦК України, під джерелом підвищеної небезпеки слід розуміти діяльність, пов'язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, які в силу своїх природних чи створених людиною властивостей не піддаються в процесі їх експлуатації безперервному і всебічному контролю людини, внаслідок чого створюють підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, чи інших осіб. У відповідності до ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо ) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У відповідності до ч.5 ст.1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. В пункті 2 постанови № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Шкода, заподіяна кількома особами відшкодовується кожною з них в частині, заподіяної нею. Згідно п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди», зі змінами та доповненнями/,- міститься роз'яснення, що заподіяна моральна /немайнова/ шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями /бездіяльністю/ інших осіб. Крім того, пунктом 8 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»,- судам роз'яснено, що особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов'язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (статті 543,1190 ЦК). У такому самому порядку відповідають особи, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Спір про відшкодування шкоди, завданої при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК, а саме : шкода, завдана одному із володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування. ДП «Південна залізниця» є власником одного з джерел підвищеної небезпеки- дизель-поїзда № 847 і відповідно до ч.2 ст.1188 ЦК України повинно відшкодувати заподіяну шкоду незалежно від наявності вини, оскільки шкоду завдано іншим особам (пасажирам). При вирішенні питання щодо задоволення позову та встановлення розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд виходить з наступного: залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала позивачка, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілої, тяжкість вимушених змін у її життєвих та виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості. До пояснень представників відповідача ДП «Південна залізниця» про те, що на підтвердження позовних вимог не надано доказів, суд відноситься критично, оскільки позивачка [PERSON] дійсно внаслідок аварії одержала середнього ступеню тілесні ушкодження, перенесла дві операції, через що два місяці була прикута до ліжка і самостійно не пересувалася, за нею здійснювався сторонній догляд, на даний час її лікування не закінчено, вона збирає документи на встановлення групи інвалідності та проходить обстеження у онкохірурга через посттравматичне затвердіння в лівій молочній залозі, що не виключає оперативного втручання. Враховуючи той факт, що позивачці внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки завдано моральної шкоди, тому вирішуючи питання про розмір завданої позивачці моральної шкоди, суд враховує значні тяжкі зміни її життєвих зв'язків, глибину душевних страждань, інших обставин справи, з урахуванням вимог розумності і справедливості, суд вважає за можливе стягнути з відповідачів в рахунок відшкодування моральної шкоди суму 50 000 грн. Згідно ст. 6 Закону України « Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та /або майну потерпілого. Відповідно до п.22.1 ст.22 вищезазначеного закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно п.9.3 ст.9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, становить 100 тисяч гривень на одного потерпілого. Відповідно до п.23.1 ст. 23 зазначеного Закону шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є : шкода, пов'язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов'язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов'язана із стійкою втратою працездатності потерпілим ; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; шкода, пов'язана із смертю потерпілого. Статтею 26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено відшкодування страховиком моральної шкоди, заподіяної потерпілому-фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю. Згідно п.9 Постанови Пленуму ВСУ від 31.05.1993 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»,- розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань(фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно полісу № АС/1491670 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 07.06.2013 року, з ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» ФОП [PERSON] застрахувала цивільну відповідальність за шкоду, завдану третім особам під час ДТП, строк дії- з 08.06.2013 року по 07.06.2014рік, забезпечений транспортний засіб- автомобіль СПВ 20 Рута СПГ, р.н. [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON], яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, серед видів діяльності якої зазначено Код КВЕД 49.31 Пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення (основний). Згідно з вищезазначеним полісом ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» несе відповідальність за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Відповідно до ст.23 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо- транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, а також моральна шкода, передбачена пунктами 1,2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Оскільки завдана шкода підлягає стягненню в дольовому порядку : з [PERSON]-90% (40500грн.), та ДП «Південна залізниця»- 10%( 4500грн.), а відповідальність [PERSON] застрахована, то сума завданої моральної шкоди в межах ліміту відповідальності страховика- 5000 грн., повинна бути стягнута зі страхової компанії. А так як частково позивачці страховою компанією сплачено у рахунок відшкодуваня моральної шкоди 800(вісімсот)грн., то відшкодуванню підлягає сума - 4200(чотири тисячі двісті) грн. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідачів в дохід держави повинно бути стягнуто судовий збір у сумі по 164грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: partial