Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та непрацездатної дружини. В обґрунтування заявлених вимог посилалась на те, що 12 серпня 2010 року вона зареєструвала шлюб із відповідачем, під час якого у сторін народилась [INFO] року спільна дитина, [PERSON]. Перед укладенням шлюбу 11 серпня 2010 року між сторонами було укладено шлюбний договір, посвідчений нотаріусом. 20 червня 2013 року шлюб між сторонами було розірвано за рішенням суду. За рішенням суду апеляційної інстанції від 2 вересня 2013 року було визнано недійсним п. п. 2 п. 3.1 ст. 3 шлюбного договору, укладеного між сторонами 11 серпня 2010 року. У теперішній час відповідач добровільно не надає допомоги позивачці по утриманню малолітньої дитини та на її утримання. Вказує, що відповідач працює матросом, тому має змогу надавати таку допомогу. При цьому умовами шлюбного договору сторони визначили, що в разі розірвання шлюбу, той з батьків, хто мешкає окремо від дитини, зобов'язаний сплачувати на її утримання аліменти, а той з батьків, з ким мешкає дитина, має право на отримання від іншого. В договорі зазначено, що днем початку сплати аліментів є день розірвання шлюбу. У зв'язку із скрутним матеріальним становищем позивачка просить суд стягнути з відповідача на утримання дитини аліменти в розмірі 1/4 частки від заробітку останнього щомісячно до повноліття дитини. Також просила суд стягнути з відповідача аліменти на своє утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з дати розірвання шлюбу. У судовому засіданні [PERSON] на задоволенні позовних вимог повністю наполягала, надавши пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві, просила суд задовольнити позов. Додавала, що вона вийшла на роботу з декретної відпустки у жовтні 2013 року, бо була змушена працювати внаслідок відсутністю коштів для існування, оскільки відповідач матеріальної допомоги надавити їй перестав, хоча має таку можливість. Не заперечувала, що до моменту подання нею позову, [PERSON] справна сплачував їй аліменти на утримання дитини щомісячно в розмірі 1600 грн. Однак на її утримання аліменти відповідач не платив. Додавала, що дитина часто хворіє, однак [PERSON] ухиляється від надання дитині допомоги. У судовому засіданні відповідач, [PERSON], підтримавши письмові заперечення, вказував, що він дійсно працював моряком з 2004 року, однак у теперішній час не має роботи та доходів. Згідно наданих суду письмових заперечень проти вимог [PERSON] [PERSON] вказував, що він до грудня 2013 року в добровільному порядку сплачував аліменти на утримання спільної малолітньої дитини у розмірі 1600 грн. Також він сплачував комунальні платежі за [ADDRESS], де мешкає позивачка. Не заперечуючи проти права позивачки на отримання аліментів, [PERSON] вказував, що розмір заявлених позовних вимог позивачкою не ґрунтується на законі. Оскільки він не має постійного заробітку, то вимоги [PERSON] щодо стягнення з нього аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частки від заробітку не можуть бути задоволенні, бо він у теперішній час ніде не працює. Погоджується з вимогами [PERSON] щодо стягнення з нього щомісячно аліментів на утримання неповнолітньої дитини лише в розмірі 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказував, що у шлюбному договорі не визначено умови, строки та розмір сплати аліментів, що їх має на утримання [PERSON] Однак не заперечував, що [PERSON] має право на своє утримання до досягнення дитиною трьох років. Внаслідок відсутності доходу заперечує проти стягнення з нього аліментів у розмірі 1000 грн. щомісячно, погоджуючись на стягнення 300 грн. щомісячно на користь позивачки до досягнення дитиною трирічного віку. Не погоджувався з вимогами [PERSON] щодо стягнення аліментів, починаючи з часу розірвання шлюбу, бо остання не довела, що він ухилявся від сплати аліментів. У судовому засіданні представник відповідача, який діє на підставі довіреності, [PERSON], погоджуючись із письмовими запереченнями [PERSON] та підтримуючи його доводи, додавав, що не погоджується із розміром аліментів, які просить позивачка стягувати з [PERSON], як на утримання дитини, так й на своє утримання. Не заперечував, що [PERSON] не є інвалідом, у відповідача більше дітей немає, однак останній не працює, не має у теперішній час жодного доходу, тому просив частково задовольнити вимоги позивачки, погоджуючись на стягнення щомісячно з [PERSON] аліментів у розмірі 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання дитини, а також - 300 грн. на утримання [PERSON] до досягнення дитиною 3-х років. Суд, вислухавши учасників процесу, що з'явились, вивчивши матеріали справи, вважає позовні вимоги [PERSON] такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного вмотивування. На підставі свідоцтва про народження, виданого 22 липня 2011 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції в Донецькій області, актовий запис № 613 від 22 липня 2011 року, вбачається, що [PERSON] народилась [INFO] року, батьками якої зазначені [PERSON] та [PERSON] (а. с. 6). Відповідно до рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 20 червня 2013 року вбачається, що шлюб, укладений 12 серпня 2010 року між сторонами по справі, було розірвано 2 липня 2013 року, тобто з дати набрання вказаним рішенням законної сили (а. с. 8). На підставі ч. 2 ст. 93 Сімейного кодексу України (далі за текстом - СК) шлюбним договором можуть бути визначені майнові права та обов'язки подружжя як батьків. За ч. 1 ст. 99 СК сторони можуть домовитися про надання утримання одному з подружжя незалежно від непрацездатності та потреби у матеріальній допомозі на умовах, визначених шлюбним договором. Згідно до шлюбного договору від 11 серпня 2010 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], який був посвідчений приватним нотаріусом, [PERSON], реєстр № 954 від 11 серпня 2010 року, вбачається, що сторони угоди домовились про врегулювання майнових прав та обов'язки подружжя як батьків. Відповідно до п. 2.4 шлюбного договору батьки зобов'язуються утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За п. 2.5 шлюбного договору у випадку розірвання шлюбу той з батьків, який проживає окремо від дитини, повинен сплачувати на її утримання аліменти. Той з подружжя, з яким разом проживатиме після розірвання шлюбу дитина, також матиме право на утримання від іншого. Днем початку сплати аліментів на дитину та подружжю, з яким проживатиме дитина, вважатиметься день розірвання шлюбу. Розмір аліментів, визначених цим договором, визначається за згодою сторін. Сплатою аліментів на дитину та на утримання подружжя, з яким разом проживатиме дитина, вважатиметься перерахування коштів на визначений спільною згодою сторін відкритий у будь-якій банківській установі рахунок у строки, визначені цим договором. За п. 4.1 шлюбного договору вбачається, що право на утримання дружина, з якою проживає дитина, набуває після розірвання шлюбу (а. с. 4). За рішенням Апеляційного суду Донецької області від 2 вересня 2013 року було визнано п. п. 2 п. 3.1 ст. 3 шлюбного договору від 11 серпня 2010 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], недійсним (а. с. 12-13). За довідкою від 8 січня 2014 року ЖКП «Азовжитлокомплекс» вбачається, що разом із [PERSON] [ADDRESS] мешкає донька, [PERSON], 2011 року народження (а. с. 49). Згідно ст. 180 СК батьки зобов'язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до положень ст. 189 СК батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Однак у шлюбному договорі від 11 серпня 2010 року не було визначено [PERSON] та [PERSON] розмірів та строків сплати аліментів на утримання дитини. За ч. 3 ст. 181 СК за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. На підставі ч. 3 ст. 195 СК, якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості по аліментам, і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. При цьому згідно відомостям Державної служби статистики України вбачається, що середньомісячна заробітна плата з січня по листопад 2013 року по Донецькій області складає 3723 грн. З цих даних також вбачається тенденція нарощування середньомісячних доходів. Враховуючи перелічене суд зважає на те, що 1/4 частина від доходу для платника, який не працює, аліментів на утримання неповнолітньої дитини за положеннями ч. 3 ст. 195 СК обраховується, виходячи з середньомісячної заробітної плати по Донецькій області, та становить близька 930,75 грн. у місяць (3723 грн. / 4 = 930,75 грн.). Згідно до ст. 184 СК, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Той факт, що у теперішній час відповідач не має офіційного заробітку підтверджується копією скарги на дії представників центру зайнятості населення в місті Маріуполі. В судовому засіданні було встановлено, що на теперішній момент відповідач не має офіційного доходу, тобто [PERSON] має нерегулярний, мінливий дохід, що має істотне значення для визначення розміру аліментів, які повинні стогуватись на утримання дитини. На підставі переліченого суд дійшов того, що на утримання неповнолітньої [PERSON] з відповідача повинні стягуватись аліменти у твердій грошовій сумі. Згідно до роздруківки виписки з карткового рахунку у ПАТ «Приватбанк» вбачається, що [PERSON] отримував заробітну плату у доларах США, як моряк, протягом 2012 року шляхом грошових переказів (а. с. 50). Відповідно до копій квитанцій вбачається, що [PERSON] протягом 2013 року сплачував [PERSON] грошові кошти в рахунок аліментів щомісячно (протягом січня - жовтня) в розмірі 1600 грн. шляхом переказу коштів на рахунок позивачки. Також відповідачем було сплачено позивачці по 800 грн. за останні два місяці 2013 року (а. с. 52-63). Відповідно ст. 191 СК аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Суд зважає на те, що умовами шлюбного договору від 11 серпня 2010 року, укладеного між сторонами, було визначено, що днем початку сплати аліментів на дитину вважатиметься день розірвання шлюбу. Однак за шлюбним договором від 11 серпня 2010 року також зазначено, що у випадку розірвання шлюбу той з батьків, який проживає окремо від дитини, повинен сплачувати на її утримання аліменти, а сплатою аліментів на дитину та на утримання подружжя, з яким разом проживатиме дитина, вважатиметься перерахування коштів на визначений спільною згодою сторін відкритий у будь-якій банківській установі рахунок у строки, визначені цим договором. Враховуючи, що [PERSON] щомісячно сплачував після розірвання шлюбу [PERSON] аліменти на спільну дитину, то право малолітньої дитини на утримання від батька не було порушено, бо жодних претензій протягом зазначеного періоду часу у матері дитини до відповідач не виникало. З огляду на викладене суд вважає, що аліменти на утримання малолітньої [PERSON], 2011 року народження, повинні стягуватись з відповідача з часу подання відповідного позову [PERSON] до суду. Відповідно до ст. 182 СК при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Визначаючи розмір аліментів, які повинні стягуватись на утримання [PERSON] з відповідача, суд виходить з того, що [PERSON] є працездатним, на утриманні інших дітей або непрацездатних осіб не має. Встановлені під час судового розгляду обставини свідчать про те, що [PERSON] був спроможний, незважаючи на відсутність у нього офіційного доходу сплачувати регулярно [PERSON] аліменти на утримання спільної дитини в розмірі, що перевищує розмір аліментів, який нараховується для платників аліментів в разі відсутності їх працевлаштування, виходячи з розміру 1/4 частки від середньомісячного заробітку по регіону. За таких встановлених у судовому засіданні обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітньою дитини, [PERSON], підлягають задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно, оскільки саме у визначеному розмірі аліментів буде враховано інтереси як малолітньої [PERSON], так й обох батьків дитини. Вирішуючи питання про стягнення аліментів з відповідача на утримання [PERSON], суд виходить з наступного. За положеннями ст. 78 СК подружжя має право укласти договір про надання утримання одному з них, у якому визначити умови, розмір та строки виплати аліментів. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. В той же час за умовами шлюбного договору від 11 серпня 2010 року визначено, що той з подружжя, з яким разом проживатиме після розірвання шлюбу дитина, має право на утримання від іншого, а днем початку сплати аліментів вважатиметься день розірвання шлюбу. Однак у вказаному договорі не було визначено розмір аліментів та строки їх сплати на дружину, з якою проживатиме дитина. На підставі ч. 2 ст. 84 СК дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка, батька дитини, до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч. 4 ст. 84 СК право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. При цьому на підставі ч. 6 ст. 84 СК України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Згідно ст. 80 СК аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. При цьому розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Суд розглядом справи встановив, що позивачка утримує самостійно малолітню дитину, 2011 р. н., тому потребує від батька дитини допомоги на своє утримання. Суд також виходить з того, що відповідач у теперішній час позбавлений можливості належним чином надавити допомогу [PERSON], з якою проживає спільна дитина, [PERSON] Зважаючи також на те, що позовні вимоги [PERSON] у цій частині [PERSON] визнав частково, в розмірі 300 грн. щомісячно, то на підставі встановлених обставин справи, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення аліментів на її утримання до досягнення [PERSON] трирічного віку, до [INFO] року, в розмірі 300 грн. щомісячно. За ст. 79 СК аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Зважаючи на те, що [PERSON] не надала суду доказів того, що нею вживались заходи для стягнення аліментів з [PERSON] на своє утримання з часу розірвання шлюбу, вимоги про сплату аліментів на своє утримання до відповідача остання не висувала, а відповідач, у свою чергу, справна сплачував аліменти протягом 2013 року позивачці, то враховуючи, що належним їй правом на утримання [PERSON] вирішила скористатись лише у грудні 2013 року, то позовні вимоги останньої повинні бути задоволенні частково щодо стягнення аліментів на її утримання в розмірі 300 грн. щомісячно, тобто починаючи з 27 грудня 2013 року.

Outcome: partial