Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом в якому зазначала, що на підставі рішення Таращанського районного суду від 19.12.2013 року вона зобов'язана сплачувати на користь відповідача аліменти на його утримання в розмірі 300 грн щомісячно. На даний час через слабкий стан здоров'я та складне матеріальне становище вона не може сплачувати аліменти на утримання непрацездатного відповідача, тому просить суд задовольнити позов. В судовому засіданні позивачка, будучи допитана у відповідності з вимогами ст.62 ЦПК України, вимоги підтримала і суду пояснила, що при винесенні рішення Таращанським райсудом про стягнення з неї аліментів на утримання непрацездатного чоловіка судом було враховано, що вона займаючись підприємницькою діяльністю отримала в 2012 році дохід ( в середньому) 4417 грн щомісячно, а за рік 53000 грн. В 2013 році розмір її доходів становив 28000 грн в рік, а щомісячно 2333 грн, а в 2014 році - 25000 грн, щомісячно 2083 грн. При цьому при зайнятті підприємницькою діяльністю вона несе витрати по утриманню торгової точки щомісячно 1253,91 грн ( оренда земельної ділянки 361,90 грн, обслуговування торгової точки 130 грн, єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування 398,01 грн, витрати на електроенергію 250 грн, єдиний податок 114 грн). Тобто, вона має щомісячний дохід близько 1079, 09 грн. Крім того, її слабкий стан здоров'я позбавляє її можливості сплачувати аліменти, оскільки їй самій необхідні значні кошти на лікування. Після проведеної в вересні 2014 року операції, вона взагалі не займалася підприємницькою діяльністю та перебувала на утриманні дітей. Крім того, вона вважає, що відповідач не є таким, що потребує матеріальну допомогу, оскільки розмір його пенсії є значно більшим, ніж мінімальний прожитковий мінімум, встановлений Законом України «Про державний бюджет». Відповідач в судовому засіданні, будучи допитаним у відповідності з вимогами ст.62 ЦПК України, позовні вимоги не визнав та суду пояснив, що він являється інвалідом ІІ групи, потребує постійного прийняття ліків, стаціонарного лікування та сторонньої допомоги, яку йому надає його мати, після того, як він з позивачкою припинив сімейні стосунки. Позивачка, з моменту винесення судом рішення про стягнення на його користь аліментів, сплатила лише 300 грн і на даний час має заборгованість, яка становить 4900 грн. Крім того, він вважає, що вона значно занижує свої доходи від заняття підприємницькою діяльністю. Просить суд відмовити їй в задоволенні позовних вимог. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги позивачки не визнав та просить суд відмовити в їх задоволенні. Заслухавши пояснення позивачки, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, матеріали цивільної справи №379/1563/13-ц ( справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання непрацездатного подружжя), суд приходить до висновку про те, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного. Статтями 10, 11, 60, 61 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд; доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому виконкомом Великоберезянської сільської ради Таращанського району Київської області шлюбі з 08.08.2008 року. Від даного шлюбу дітей не мають. Позивачка є фізичною особою підприємцем, мала дохід за 2012 рік в розмірі 53000,00 грн, тобто приблизно 4417 грн в місяць; за 2013 рік в розмірі 28000 грн в рік, а щомісячно 2333 грн; в 2014 році - 25000 грн, щомісячно 2083 грн. При цьому позивачка в судовому засіданні стверджувала, що при зайнятті підприємницькою діяльністю вона несе витрати по утриманню торгової точки щомісячно 1253,91 грн, а тому має «чистий дохід» близько 1079, 09 грн. Крім того, позивачка стверджує, що слабкий стан здоров'я позбавляє її можливості сплачувати аліменти, оскільки їй самій необхідні значні кошти на лікування. Останнім часом вона не займається підприємницькою діяльністю та перебуває на утриманні повнолітніх дітей. Крім того, вона вважає, що відповідач не є таким, що потребує матеріальну допомогу, оскільки розмір його пенсії є значно більшим, ніж мінімальний прожитковий мінімум, встановлений Законом України «Про державний бюджет». 01.06.2011 року до 01.06.2014 року відповідачу встановлено 2 групу інвалідності, а з 01.06.2014 року - другу групу інвалідності довічно, що підтверджується довідкою МСЕК серії КИО-1 № 362295 та довідкою МСЕК серії КИО-1 № 0412994, виданими Білоцерківською кардіологічною медико-соціальною експертизою. У відповідності до зазначених довідок МСЕК він може працювати у створених умовах. Розмір пенсії відповідача, відповідно до довідки УПФУ у Таращанському районі № 1758/01 від 05.03.2015 року становить 1115, 20 грн. Рішенням Таращанського районного суду від 19.12.2013 року задоволено позовні вимоги відповідача та зобов'язано позивачку сплачувати щомісячно на його утримання аліменти в розмірі 300 грн з 09.09.2013 року по 01.06.2014 року по строк встановлення інвалідності. У разі подання відповідного документа про продовження строку інвалідності стягнення аліментів продовжується на відповідний строк без додаткового рішення суду. Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області від 13.03.2014 року рішення Таращанського райсуду Київської області залишено без змін. На даний час відповідач проживає сам, його непрацездатна матір (є пенсіонеркою) здійснює за ним догляд. Від першого шлюбу відповідач має двох повнолітніх дітей, які проживають в іншій місцевості та матеріальної допомоги йому не надають. Виконавчий лист, який виданий на підставі рішення Таращанського районного суду з 18.04.2014 року перебуває на примусовому виконанні в відділі Державної виконавчої служби Таращанського РУЮ. На даний час існує заборгованість по виплаті аліментів відповідачу в розмірі 4900 грн. Позивачка в судовому засіданні підтвердила факт, що за весь час сплатила лише 300 грн на користь відповідача. Відповідно до ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Ч.3 ст.82 СК України передбачено, що право одного з подружжя на аліменти, які були присуджені за рішенням суду, може бути припинено за рішенням суду, якщо буде встановлено, що: 1) одержувач аліментів перестав потребувати матеріальної допомоги; 2) платник аліментів неспроможний надавати матеріальну допомогу. Кожна з цих обставин встановлюється судом і підлягає доведенню заінтересованою особою. Суд прийшов до висновку, що в судовому засіданні не було доведено позивачкою тієї обставини, що відповідач перестав потребувати матеріальної допомоги. Крім того, позивачкою не надано жодного доказу на підтвердження обставин щодо витрат при здійсненні нею підприємницької діяльності, понесених витрат на лікування та коштів, які вона потребує на придбання ліків, що вона не займається підприємницькою діяльністю та перебуває на утриманні своїх повнолітніх дітей.

Outcome: dismissed