Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-09 00:00:00

позивачка звернулася до суду з даним позовом в квітні 2019 року, посилаючись на те, що відповідач більше року відсутній у її житловому приміщенні без поважних причин, а тому втратив право користування кватирою [ADDRESS] . Позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила про задоволення позову з викладених у ньому підстав. Відповідач будучи належним чином повідомленим про розгляд справи в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України, повторно в судове засідання не з`явився. Оскільки суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи на підставі ст. 223 ЦПК України, в межах строку встановленого ст. 210 ЦПК України, дану справу слід розглянути на підставі наявних доказів в заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Встановлено, що позивачка є власником кватири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 10 вересня 2004 року, свідоцтвом про право власності на житло від 24 листопада 1997 року. Як вбачається з довідки про склад сім`ї від 25 березня 2019 року № 652, [PERSON] з 30.09.2004 року зареєстрований в кватирі [ADDRESS] , що належить позивачці. З свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 18 вересня 2018 року вбачається, що шлюб між сторонами розірвано. Більше року відповідач у вказаному будинку не проживає, витрат по його утриманню не несе. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 27 березня 2019 року, складеного депутатом Вишгородської міської ради Київської області, на момент обстеження кватири [ADDRESS] [PERSON] в житловому приміщенні не проживає, його речей в квартирі не має. Встановлено, що [PERSON] зареєстрований, але без поважних причин не проживає за вищевказаною адресою більше одного року. Згідно ч. 1-3 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках: 1) призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; перебування на військовій службі прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби - протягом перших п`яти років перебування на дійсній військовій службі; 2) тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання; 3) влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як передбачено ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідач відсутній у житловому приміщенні позивачки більше року без поважних причин згаданих у ч. 2 ст. 405 ЦК України, ст.ст. 71, 72 ЖК України. З огляду на зазначені правовідносини, судом виявлено право позивачки вимагати визнання [PERSON] такими, що втратив право користування житловим приміщенням, відповідно до вимог ст. 405 ЦК України. Таким чином, пред`явлені вимоги ґрунтуються на вимогах Закону і підлягають задоволенню.

Outcome: approved