Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-08 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу посилаючись на те, що 10 вересня 2013 року між сторонами було укладено шлюб, який був зареєстрований Торговицькою сільською радою Новоархангельського району Кіровоградської області, про що складено відповідний актовий запис № 27. Від шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося. Сторони мають кардинально різні погляди на сімейне життя та цінності. Подружні відносини між ними припинилися. З травня 2018 року разом не проживають та не ведуть спільного господарства і тепер шлюб носить формальний характер. Примирення між сторонами неможливе, оскільки їхнє сімейне життя не налагоджується вже тривалий час, тому не має необхідності надавати час для примирення. За таких обставин позивачка вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить її інтересам. Сім'я розпалася остаточно та поновлена бути не може. Позивачка просить суд розірвати зареєстрований шлюб з відповідачем. Позивачка в судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила їх задовольнити. Крім того в поданій суду заяві строк на примирення просила не надавати. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, цивільний позов визнав в повному обсязі, строк на примирення просив не надавати. Суд вважає, що справу можливо розглянути у відсутність сторін на підставі наявних в цивільній справі доказах. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Виходячи із положень ч. 3 ст. 200 ЦПК України, яка регламентує, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи, що відповідач позов визнав в повному обсязі на думку суду наявні всі правові підстави для ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи в сукупності суд приходить до висновку, що цивільний позов обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи з наступного. Як встановлено, 10 вересня 2013 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Торговицькій сільській раді Новоархангельського району Кіровоградської області (світлокопія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER]) /а.с.5/. Відповідач є батьком неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO], що підтверджується світлокопією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] /а.с.6/. Статтею 111 СК України на суд покладено обов'язок, щодо вжиття заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Ч. 2 ст. 114 СК України вказує на те, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. У відповідності ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Сім'я є природним і основним осередком суспільства і має право на захист з боку суспільства та держави. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Оскільки позивачка та відповідач наполягають на розірванні шлюбу то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є на думку суду неприпустимим. Враховуючи викладене та аналізуючи положення вище перелічених норм матеріального права суд приходить до висновку, що у подружжя втрачені позитивні почуття один до одного, вони не бачать спільного подальшого майбутнього, сімейні стосунки досягли кризової межі і їх не можливо відновити, підстав для надання строку для примирення суд не вбачає. Розлучення відповідає дійсній волі жінки (позивача у справі) та чоловіка (відповідача у справі) після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті немайнові права, права їхньої дитини, а тому з вказаних підстав шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Спору про поділ майна між подружжям не виникає. На підставі викладеного та

Outcome: approved