Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що 17 липня 2012 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, від якого вони мають спільну доньку [PERSON], [INFO], яка мешкає разом з позивачкою, відповідач мешкає окремо від них. Позивачка вказує, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, у зв'язку з чим просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі ? частки від усіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, з урахуванням індексації, підвищення прожиткового мінімуму в часі відповідно до закону, до досягнення дитиною повноліття. Позивачка та її представник у судове засідання не з'явилися, від представника позивачки до суду надійшла заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи без його участі та участі позивачки. Відповідач та його представник у судове засідання не з'явилися, від відповідача надійшли заперечення на позовні вимоги та заява про розгляд справи без його участі та участі відповідача. Суд, вивчивши та проаналізувавши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, які обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Статтею 141 СК України передбачено, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, до досягнення ними повноліття. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму дитини відповідного віку. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. При цьому, ст. 180 СК України визначає, що стягнення аліментів у судовому порядку є наслідком ухилення від обов'язку батьків утримувати дитину. Позивачкою та її представником на підтвердження позовних вимог було надано копію свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], згідно якого [PERSON], та [PERSON] з 17 липня 2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO]. Згідно довідки виконавчого комітету Тимонівської сільської ради Троїцького району Луганської області № 940 від 08 вересня 2014 року [PERSON] дійсно зареєстрована та мешкає в [ADDRESS] Разом з нею мешкає донька [PERSON], [INFO]. Будь-яких інших доказів на підтвердження позовних вимог, а також того, що дочка відповідача та позивачки знаходиться на утриманні останньої, до суду надано не було. При цьому, відповідачем та його представником на спростування позовних вимог було надано: - чек № 08082014100123 від 08 серпня 2014 року про перерахунок на картковий рахунок позивачки грошових коштів в сумі 298 гривень; - чек № 24092014091318 від 24 вересня 2014 року про перерахунок на картковий рахунок позивачки грошових коштів в сумі 398 гривень; - квитанцію № 69011749514120 від 24 жовтня 2014 року про перерахунок на картковий рахунок позивачки грошових коштів в сумі 400 гривень; - накладну № 570 від 26 червня 2014 року про придбання дитині дитячого велосипеда, дитячого светра та дитячих колготок на загальну суму 1025 гривень; - товарний чек від 08 липня 2014 року про придбання дитині куртки, костюму, кросівок, джинсового костюму на загальну суму 620 гривень. Згідно довідки виконавчого комітету Половинкинської сільської ради Старобільського району Луганської області № 529 від 19 червня 2014 року дочка відповідача проживала разом з ним без реєстрації з липня 2013 року по травень 2014 року постійно. Як вбачається із матеріалів справи, відповідач увесь час з моменту народження дитини і до теперішнього часу приймає активну участь в утриманні свого сина, що виражається як в грошовій, так і в натуральній формі, останній виконував і виконує свій обов'язок по утриманню дитини. Посилання позивачки та її представника, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання своєї дитини, у судовому засіданні не знайшли свого підтвердження, на обґрунтування викладених у позові обставин, відповідно до вимог ст.ст. 57, 60 ЦПК України, не було надано жодного належного на те доказу. Таким чином, з огляду на безпідставність позовних вимог, оцінивши всі зібрані по справі докази у сукупності, суд прийшов до висновку, що обставини, на які посилається позивачка та її представуник, як на підставу задоволення позову, не знайшли свого підтвердження у ході розгляду справи та не ґрунтуються на законі, а тому суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог відмовити. Позивачка згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню на користь держави судового збору у сумі 243 гривні 60 копійок. На підставі викладеного, ст.ст. 141, 180, 182 СК України,

Outcome: approved