Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-28 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, з тих підстав, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 11.08.2009 року. У шлюбі у них народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO], які на даний час є малолітніми. Причиною розірвання шлюбу є те, що між ними викають різні непорозуміння та сварки. Відповідач почав зловживати спиртними напоями, не допомагає їй по господарству, не займається вихованням дітей, часто приходить пізно з роботи і в нетверезому стані. Вона одна змушена займатися дітьми. Відповідач неодноразово обіцяв змінити свою поведінку, однак цього не зробив. Протягом останніх місяців разом не проживають. Просила шлюб розірвати, термін на примирення не давати, малолітніх дітей залишити їй на виховання, після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище та стягнути з відповідача витрати по справі. Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 30.10.2017 року сторонам надано два місяці для примирення та провадження у справі зупинено до закінчення визначеного судом строку наданого для примирення. 01.03.2018 року ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області провадження у справі було поновлено, оскільки відпали обставини, що викликали зупинення провадження у справі. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, однак подала письмову заяву, в якій позов підтримала, просила його задовольнити в повному обсязі та розгляд справи провести у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, однак через канцелярію суду подав заяву, в якій позов визнав, не заперечив проти його задоволення та просив справу розглянути у його відсутності. 15.12.2017 року набрала чинності нова редакція Цивільного процесуального кодексу України та згідно п. 9 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, в редакції 15.12.2017 року, встановлено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Оскільки провадження по даній справі було відкрито до набрання чинності ЦПК України у редакції Закону № 2147, розгляд справи повинен відбуватися у відповідності до правил, які почали діяти після набрання чинності даної редакції ЦПК України, тобто з 15 грудня 2017 року. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав: Згідно з положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що сторони згідно свідоцтва про шлюб, перебувають в зареєстрованому шлюбі з 11.08.2009 року (а.с. 3). У шлюбі у них народилася двоє дітей: син [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO], які на даний час є малолітніми (а.с. 4, 5). Сімейне життя у сторін не склалося, між ними постійно виникають непорозуміння та сварки, протягом останніх місяців разом не проживають. Відповідач вихованням дітей не займається, не допомагає по господарству, зловживає спиртними напоями. Шлюб між сторонами існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, а тому шлюб слід розірвати. В силу вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи позовну вимогу позивачки, суд вважає, що після розірвання шлюбу їй слід залишити шлюбне прізвище «Дутчак». Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Враховуючи те, що позивачка просила місцем проживання малолітніх дітей визначити її місце проживання, а відповідач повністю визнав позовні вимоги, суд вважає, що місцем проживання малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], слід визначити місце проживання їх матері. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2, 8 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи покладаються, у разі задоволення позову, на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При такому вирішенні позову з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640 грн. 00 коп. (квитанція № 82.49.1/6484103 від 26.09.2017 року (а.с. 1)) та 300 грн. 00 коп. (квитанція № 007212 від 04.10.09.2017 року (а.с. 9) на відшкодування витрат понесених позивачкою на професійну правничу допомогу.\~ На підставі ст.ст. 110, 112, 113, 160 СК України,

Outcome: approved