Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом про визнання за нею права на житлове приміщення, посилаючись на те, що на підставі рішення виконавчого комітету Маріупольської міської ради [PERSON], брату позивачки, був виданий 19 жовтня 1989 року ордер на право користування [ADDRESS]. Вселившись, [PERSON] був наймачем вказаної квартири. 23 серпня 1991 року ним була за вказаною адресою зареєстрована [PERSON], дружина [PERSON], яка однак у спірній квартирі не мешкала, бо виїхала у Росію. Позивачка натомість з 1992 року мешкала разом з [PERSON] у [ADDRESS], з яким удвох вели спільне господарство, допомагали один одному. На тій підставі, що [PERSON] прописав у зазначеній квартирі свою дружину, то без згоди останньої позивачка не мала змоги зареєструватися в [ADDRESS]. [INFO] року [PERSON] помер. У теперішній час позивачка не маючи змогу захистити свої права звертається до суду з вимогою визнати за нею право на користування [ADDRESS], оскільки вважає, що набула прав на проживання у ній, як рідна сестра померлого [PERSON] Позивачка, [PERSON], в судове засідання на розгляд справи не з'явилась, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи в суді. Представник позивачки, яка діє на підставі довіреності, [PERSON], в судовому засіданні повністю підтримала доводи [PERSON], викладені у позовній заяві, додавши, що позивачка протягом останніх 20-х років постійно мешкала разом із своїм братом, [PERSON], з яким вони вели спільне господарство, проводили ремонт у квартирі, спільно сплачували витрати за комунальні платежі. На підставі переліченого просила суд задовольнити позов повністю. Відповідачка, [PERSON], до суду не з'явилась повторно за невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Представник виконавчого комітету Маріупольської міської ради, який діє на підставі довіреності, Васильєв В. А., в судове засідання не з'явився повторно, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, надавши суду заяву з проханням відкласти розгляд справи. Представник ПП «Житлофонд-279» в судове засідання не з'явився, надіславши суду заяву з проханням вирішити справу за відсутності представника третьої особи. На підставі ч. 4 ст. 169 ЦПК України в разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, постановляючи заочне рішення. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення учасників процесу, що з'явились, допитавши свідків, вивчивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, виходячи з наступного вмотивування. Матеріалами справи встановлено, що однокімнатна квартира [ADDRESS] була надана за ордером № 002928 від 19 жовтня 1989 року [PERSON], як наймачу квартири, де прописані [PERSON], з 24 жовтня 1989 року, та [PERSON], з 23 серпня 1991 року, що вбачається з копії особового рахунку № [NUMBER] на [ADDRESS] (а. с. 5). За свідоцтвом про смерть, виданим Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 1405 від 1 листопада 2013 року, вбачається, що [PERSON] помер [INFO] року (а. с. 6). З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану вбачається, що Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції в Донецькій області 7 вересня 1961 року, актовий запис № 1094, було зареєстровано народження 5 червня 1961 року [PERSON], матір'ю якого зазначена [PERSON] (а. с. 7). Згідно до свідоцтва про народження, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого району міста Жданова, вбачається, що [PERSON] народилась [INFO] року, актовий запис № 725, матір'ю якої зазначена [PERSON] (а. с. 8). З свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого райвиконкому міста Жданова, вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, актовий запис № 585 від 4 серпня 1981 року, внаслідок чого прізвище дружині було змінено на дошлюбне - [PERSON] (а. с. 8). На підставі довідки від 13 січня 2013 року, складеної представниками Приватного підприємства «Жилфонд-279», вбачається, що за свідченнями сусідів в [ADDRESS] [PERSON] мешкає з 1992 року по теперішній час без реєстрації (а. с. 9). Допитані у судовому засіданні свідки, [PERSON] та [PERSON], вказували, що вони знають [PERSON], яка мешкає у [ADDRESS], бо є сусідами позивачки. Також свідки знали [PERSON], брата [PERSON], який нещодавно помер. Стверджували при цьому, що [PERSON] постійно на протязі останніх 20-ти років мешкала у вказаній квартирі разом зі своїм братом, з яким вели спільне господарство. При цьому свідок, [PERSON], часто навідувалась до квартири, де мешкала позивачка, з якою в неї склались добросусідські стосунки. [PERSON] додавала, що позивачка постійно опікувалась своїм братом, з яким вони мешкали за цією адресою удвох. Свідки при цьому вказували, що дружину [PERSON] вони не бачили вже багато років. Відповідно до визначень, що містяться в ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати. При цьому місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше 6 (шести) місяців на рік, а місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад 6 (шість) місяців на рік. Згідно до ст. 61 Житлового кодексу України (надалі за текстом - ЖК) користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. За ст. 63 ЖК предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат. На підставі ст. 64 ЖК члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ст. 65 ЖК наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. На підставі п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» із подальшими змінами, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 Постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відсутність ж письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. В аналізу перелічених норм та керівних роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, суд дійшов того, що в осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов'язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім'ї наймача. Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати також дотримання встановленого порядку при їх вселенні, наявність згоди на це всіх членів сім'ї наймача, певний порядок користування жилим приміщенням, чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб та тривалість часу їх проживання. Суд встановив в судовому засіданні, що [ADDRESS] була надана у користування [PERSON] за ордером, який був наймачем зазначеного житлового приміщення, та який прописав у вказаній квартирі у 1991 році [PERSON], як свою дружину. Факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON], як сестри та брата, був встановлений в судовому засіданні на підставі наявних письмових доказів. Суд також встановив, що вони постійно проживали разом понад 20-ть років у [ADDRESS] та вели спільне господарство, тобто [PERSON] була членом сім'ї [PERSON] у відповідності до положень ч. 2 ст. 64 ЖК. Таким чином для [PERSON] спірне житлове приміщення тривалий час було постійним місцем проживання разом із [PERSON] Суд зазначає, що відсутність письмової згоди [PERSON] на вселення [PERSON] до спірного житлового приміщення сама по собі не може бути підставою вважати, що позивачка, яка вселилась до [ADDRESS], не набула права користування цим приміщенням, оскільки за свідченням свідків відповідачка протягом багатьох останніх років у вказаному житловому приміщенні не мешкає. Натомість суд дійшов висновку, що [PERSON] вселилась у [ADDRESS] зі згоди [PERSON], наймача вказаної квартири. Тому позивачка, як така, що вселилась в зазначену квартиру зі згоди свого брата за відсутності за вказаним місцем проживання відповідачки, [PERSON], правомірно набула рівного з [PERSON] права на користування [ADDRESS]. На підставі переліченого суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню шляхом визнання за нею права на користування [ADDRESS], бо позивачка за вказаною адресою безперервно мешкала протягом значного проміжку часу. Суд при цьому розглядом справи встановив, що у позивачки виник спір фактично лише із одним відповідачем по справі, [PERSON], від якої не було згоди на надання дозволу на прописку [PERSON] у спірній квартирі. З огляду на перелічене суд приходить до висновку, що судові витрати, понесені позивачкою, повинні бути відшкодовані [PERSON] саме [PERSON] Таким чином на підставі ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню сплачений позивачкою судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved