Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

Позивачка звернулась з позовом до відповідача про визнання правочину - договору оренди землі недійсними. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона відповідно до Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 23.08.2006 року є власником земельної ділянки площею 2,6852 га, кадастровий номер [NUMBER], що розташована на території Білоцерківської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області і призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. З відповіді Відділу Держгеокадастру у Бобровицькому районі вона дізналась, що 30.06.2009 року було зареєстровано договір оренди належної їй земельної ділянки від 10.10.2006 року. Ознайомившись із наданою копією договору оренди землі та додатків до нього, вона виявила, що він скріплений не її підписом. Даний договір вона не підписувала і жодних договорів з ПП «Агропрогрес» не укладала. Тому просить визнати вищезазначений договір оренди землі недійсним. Представник позивачки в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити (а.с. 128). Представник відповідача в судове засідання в справі, не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить розписка про отримання повістки про виклик до суду (а.с. 127). Про поважність причини неявки в судове засідання 12.05.2017 року не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи не надав. Враховуючи те, що сторони до суду не з'явились, суд вважає за необхідне розгляд справи провести відповідно до вимог ст.197 ч.2 ЦПК України без проведення фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку, виходячи із слудуючого. Судом встановлено, що [PERSON] відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 23.08.2006 року є власником земельної ділянки площею 2,6852 га, кадастровий номер [NUMBER], що розташована на території Білоцерківської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області і призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.7). 10.10.2006 року між ПП «Агропрогрес» та [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки, без номера, площею 2,6852 га, цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Білоцерківської сільської ради, Бобровицького району, Чернігівської області кадастровий номер [NUMBER], строком на 10 років. Бобровицьким районним відділом Чернігівської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України» здійснено державну реєстрацію договору оренди вищезазначеної земельної ділянки, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 30.06.2009 року за № 040685500381 (а.с 12-16). Звертаючись до суду з вимогами про визнання правочину недійсним, [PERSON] посилається на те, що вона не підписувала даний договір. З висновку судово-почеркознавчої експертизи вбачається, що підпис від імені [PERSON] в графі «Орендодавець» в договорі оренди землі від 10.10.2006 року земельної ділянки площею 2,6852 га., кадастровий номер [NUMBER] що розташована на території Білоцерківської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області виконаний не [PERSON], а іншою особою (а.с.70-77). Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину та передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. В правовій позиції, висловленій в постанові від 18.12.2013 року № 6-127цс13, Верховний Суд України зазначив, що своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. Оскільки, [PERSON] вказаний договів не підписувала, тобто не виявила свою згоду на укладання правочину з такими умовами, то такий договів є недійсним в силу ч.1 ст.215 ЦК України. Отже, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Оскільки, позовні вимоги задоволені, то відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати, які складаються зі сплаченого судового збору ( 551,21 грн) та витрат по оплаті експертизи (1145,30 грн) підлягають стягненню з ПП «Агропрогрес». На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved