Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням - будинком на [ADDRESS]. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтувала тим, що за нею відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.01.2002 року зареєстровано право власності на житловий будинок, за адресою: [ADDRESS]. В даному будинку зареєстрована колишня невістка позивачки - [PERSON], яка з грудня 2013 року та на теперішній час в ньому не проживає, її місце перебування невідоме. На підставі викладеного позивачка просить [PERSON] визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням - житловим будинком на [ADDRESS]. Справу розглянуто відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України у відсутності позивачки та її представника, відповідачки, які надіслали до суду заяви з проханням розглянути справу за їх відсутності. Представник позивачки позов підтримали та просять його задовольнити. Відповідачка не заперечує проти задоволення позову. Представник третьої особи Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно встановлено, що позивачка є власником житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину № 275, виданого 11.01.2002 року державним нотаріусом Покровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області (а.с. 4). Крім того, з копії технічного паспорту на жилий будинок індивідуального житлового фонду вбачається, що [PERSON] являється власником будинку, розташованого по [ADDRESS] (а.с.5-7) Як вбачається з копії рішення Покровського районного суду від 24.06.2014 року, що шлюб між [PERSON] та [PERSON], розірвано (а.с.8). З копії акту обстеження на предмет підтвердження факту проживання [PERSON], виданого 16 вересня 2014 року видно, що [PERSON] з грудня 2013 року по даний час за місцем реєстрації не проживає (а.с.9). Згідно копії довідки, виданої виконкомом Великомихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області вбачається, що позивачка дійсно зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). Отже, позивачка, відповідно до ст. 10 ЦПК України, довела за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст. 57-59 ЦПК України, зазначені обставини, того, що у будинку за адресою: [ADDRESS], відповідачка не проживає з грудня 2013 року. За приписами ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Як вбачається з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Зі змісту ст. 391 ЦК України вбачається, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки позивачка, як встановлено судом, є власником житла, до даних правовідносин підлягають застосуванню норми ст. 405 ЦК України. Так, у відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право користування ним при його відсутності без поважних причин понад один рік. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття її з реєстрації за цим приміщенням відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про те, що позов [PERSON] є обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved