Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з даним позовом до [PERSON], в якому просить постановити рішення яким визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з усіма господарськими спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] реєстраційний номер майна - 21453401; право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,25 га, що розташована в с. Берлин Бродівського району Львівської області з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер [NUMBER], реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 698402246203; право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1449 га, що розташована в с. Берлин Бродівського району Львівської області з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER], реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна -698385646203. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка покликається на те, що з 18.07.2009 року по 18.09.2014 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. 18.09.2014 р. шлюб між сторонами на підставі рішення Бродівського районного суду Львівської області було розірвано. Під час шлюбу у сторін народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO].н. та син [PERSON], [INFO].н. Під час проживання у шлюбі сторонами 07.07.11 року було придбано спірне спільне майно, яке зареєстроване на відповідача [PERSON] - житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS]; земельна ділянка площею 0,25 га в с. Берлин Бродівського району Львівської області з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; земельна ділянка площею 0,1449 га в с. Берлин Бродівського району Львівської області з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства. Загальна вартість даного нерухомого майна становила 11 000 (одинадцять тисяч) доларів США. Сторони дали завдаток за дане майно в сумі 16 000 гривень (200 доларів), про що уклали відповідний договір завдатку 23.05.2011 р. Відповідач - [PERSON] працював, обіцяв позивачці та рідним в найближчий час закінчити ремонт будинку, куди сторони мали до кінця 2011 року переїхати проживати. На момент здійснення правочину щодо купівлі-продажу нерухомого майна в період перебування на лікуванні з дітьми, за її згодою вся документація була оформлена на [PERSON]. Неодноразово між сторонами поставало питання щодо добровільно поділу придбаного нерухомого майна, а також щодо реєстрації в житловому будинку в с. Берлин неповнолітніх дітей, або хоча б одного із синів на його вибір. Відповідач [PERSON] спочатку запевняв, що зробить ремонти, щоб позивачка з дітьми йшла туди жити, бо то все і так для дітей буде. Пізніше - категорично відмовився здійснювати будь-який поділ, відмовився провести реєстрацію дітей в даному будинку. Станом на теперішній час позивачка з дітьми надалі вимушена проживати у орендованій квартирі. Оскільки добровільної згоди щодо поділу спільно нажитого майна подружжя між сторонами не досягнуто, тому вимушена звернутися з даним позовом до суду. В судове засідання сторони не з'явилися. Позивачка подала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала, просить його задовольнити. Відповідач подав суду письмову заяву, в якій позов визнав, згідний на поділ спільного майна подружжя, просить справу розглядати за його відсутності. Суд розглянув справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами, що відповідає положенням ч.2 ст.197 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що сторони знаходилися в зареєстрованому шлюбі з 18.07.2009 року по 18.09.2014 року його було розірвано рішенням Бродівського районного суду Львівської області (а.с.7). Під час шлюбу 07.07.2011 р. відповідачем [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 07.07.2011 посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі №2122 було придбано житловий будинок з дворовими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.42-43). Крім цього на підставі договору купівлі-продажу від 07.07.2011 посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі №2127 придбано земельну ділянку площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, що розташована в с. Берлин Бродівського району Львівської області (а.с.46-47). А також згідно договору купівлі-продажу від 07.07.2011 посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі №2129 земельну ділянку площею 0,1449 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована в с. Берлин Бродівського району Львівської області (а.с.44-45). Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, вказані житловий будинок і земельні ділянки є спільним майном подружжя, оскільки були придбані в період шлюбу. Статтею 63 Сімейного Кодексу України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до вимог пунктів 2,4 ст. 65 СК під час укладання договорів одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Тобто зазначені норми матеріального права презумують факт спільної сумісної власності подружжя, доки не доказано інше кимось із подружжя. Частиною 1 статті ст. 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст.70 СК України, у разі поділу майна що є спільною власністю подружжя, частки майна чоловіка та жінки є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Так як між колишнім подружжям не досягнуто згоди щодо поділу спірного нажитого в шлюбі майна, між ними не укладено шлюбного договору, то частка цього майна кожного із них становить по ?. Дане також випливає із положень ст.372 ЦК України, відповідно до якої у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі ст.ст. 60,69 ч.1,70 ч.1,71 СК України,

Outcome: approved