Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом та просила суд ухвалити рішення, яким висилити відповідачів, які проживають в житловому будинку, який розташований за адресою: с. Усатове, Біляївського району Одеської області, вул. Богдана Хмельницького, 17. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що 18.03.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики. Відповідно до умов договору, [PERSON] надав [PERSON] грошові кошти в сумі 500 000 грн. 18.03.2015 року для забезпечення зобовязань за договором позики №503 між [PERSON] та [PERSON] було укладено іпотечний договір, відповідно до якого позичальник передав в іпотеку, а іпотекодержатель прийняв наступне нерухоме майно: житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: с. Усатове, Біляївського району Одеської області, вул. Богдана Хмельницького, 17. Між [PERSON] та позивачкою 17.10.2016 року було укладено договір відступлення права вимоги №777, відповідно до якого [PERSON] передав, а [PERSON] отримала право вимоги за договором позики від 18.03.2015 року. Відповідачка [PERSON] ухиляється від належного виконання умов договору позики. 17.04.2017 року на адресу [PERSON] було направлено письмову вимогу про повернення боргу, однак вимога не була виконана. У звязку з чим позивачка звернулася до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні представники позивачки позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі. У судове засідання відповідачі не зявилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи (а.с. 30, 31, 39-41). Клопотань про відкладення слухання справи від них не надходило. При викладених обставинах суд прийшов до висновку, що відповідачі були повідомлені про розгляд справи належним чином, а тому, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, відповідно до статті 280 ЦПК України. Відповідно до ст. 281 ЦПК України Біляївським районним судом Одеської області була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 18.03.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов договору, [PERSON] надав [PERSON] грошові кошти в сумі 500 000 грн. (а.с.14). Також 18.03.2015 року для забезпечення зобовязань за договором позики між [PERSON] та [PERSON] було укладено іпотечний договір, відповідно до якого позичальник передав в іпотеку, а іпотеко держатель прийняв наступне нерухоме майно: житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: с. Усатове, Біляївського району Одеської області, вул. Богдана Хмельницького, 17 (а.с.6-13). 17.10.2016 року між [PERSON] та позивачкою укладено договір про відступлення права вимоги, зареєстрованого в реєстрі за №777, відповідно до якого [PERSON] передав, а [PERSON] отримала право вимоги за договором позики від 18.03.2015 року (а.с.15-16). У відповідності до ст. 40 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. При цьому, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. В силу вимог ч. 2\~ст. 39 Закону України «Про іпотеку»\~одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Положеннями ч. 1\~ст. 7 Закону України «Про іпотеку»\~закріплено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Згідно ч.ч. 1 та 3\~ст. 33 Закону України «Про іпотеку»\~у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Також, у відповідності до ст. 109 Житлового кодексу Української РСР, громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. 17.04.2017 року відповідачці [PERSON] була направлена вимога щодо погашення простроченої заборгованості (а.с.20), але вона не була виконана . Згідно узагальненої судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин (2009-2010 р.р.), у випадку якщо було звернуто стягнення на предмет іпотеки, а Іпотекодержатель надсилав мешканцям іпотечного майна вимогу про виселення які у свою чергу протягом 30 днів не виконали вказаної вимоги, то позови про виселення та зняття з реєстрації підлягають задоволенню. Таким чином, оцінивши зібрані \~докази, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] обґрунтований, знайшов своє підтвердження у судовому засіданні та підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved