Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідачів про визнання права власності на будинковолодіння у порядку спадкування за заповітом та встановлення факту належності правоустановлюючих документів. Заявлені позовні вимоги обґрунтовувала тим, що її баба [PERSON] була власником будинковолодіння № 39 по вул. Л. Українки в смт. Єзупіль Тисменицького району Івано-Франківської області, однак, право власності баби зареєстровано не було, правоустановлюючий документ відсутній. Інвентаризаційна вартість будинковолодіння на даний час складає 153678 грн. 15.02.2010 р. [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем Єзупільської селищної ради Тисменицького району Івано-Франківської області, згідно якого все належне їй на день смерті майно заповіла позивачці, заповіт не скасовувався і не змінювався. Після смерті 22.07.2013 р. баби відкрилась спадщина на все належне їй майно, у тому числі на спірне будинковолодіння та дві земельні ділянки площею 0,85 га та 0,90 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Єзупільської селищної ради. Вона як єдиний спадкоємець за заповітом прийняла спадщину відповідно до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Спадкоємці за законом першої черги, якими є діти померлої, які є відповідачами у справі, 04.12.2013 р. подали до Тисменицької районної державної нотаріальної контори заяви про відмову від прийняття спадщини після смерті матері. У звязку з відсутністю правоустановлюючого документу на спадкове будинковолодіння нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Крім того, для оформлення спадщини на належні бабі земельні ділянки необхідно встановити факт належності покійній державних актів, оскільки у документах допущені помилки, виправити які неможливо у звязку зі смертю спадкодавця. У двох державних актах на право власності на земельну ділянку баба помилково вказана по батькові «Мафтеївна» замість вірного «Матвіївна». Просила визнати за нею право власності на спадкове будинковолодіння у порядку спадкування за заповітом після смерті баби та встановити факт належності бабі вказаних державних актів. Позивачка та її представник у судовому засіданні позов підтримали і просили його задовольнити. Відповідачі у судове засідання не зявились, у поданих суду заявах позов визнали, щодо його задоволення не заперечували, просили розглянути справу в їх відсутності. Вислухавши пояснення сторони позивача, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що баба позивачки [PERSON] була власником будинковолодіння № 39 по вул. Л. Українки в смт. Єзупіль Тисменицького району Івано-Франківської області, однак, реєстрація права власності на дане будинковолодіння не проводилась, правоустановлюючий документ відсутній. Інвентаризаційна вартість будинковолодіння на даний час складає 153678 грн. 15.02.2010 р. [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем Єзупільської селищної ради Тисменицького району Івано-Франківської області, згідно якого все належне їй на день смерті майно заповіла позивачці, заповіт не скасовувався і не змінювався. Після смерті 22.07.2013 р. [PERSON] відкрилась спадщина на все належне їй майно, у тому числі на спірне будинковолодіння та дві земельні ділянки площею 0,85 га та площею 0,90 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Єзупільської селищної ради, право власності на які посвідчено двома державними актами на право власності на земельні ділянки, а саме серії ЯД № 877552 від 07.11.2008 р. та серії ЯД № 877574 від 07.11.2008 р. Позивачка як єдиний спадкоємець за заповітом прийняла спадщину відповідно до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Спадкоємці за законом першої черги діти померлої, які є відповідачами у справі, 04.12.2013 р. подали до Тисменицької районної державної нотаріальної контори заяви про відмову від прийняття спадщини після смерті матері на користь позивачки. Вказані обставини, які відповідачами не оспорювались, підтверджуються наявними у матеріалах справи письмовими доказами. З огляду на те, що відсутність правоустановлюючого документу на спадкове будинковолодіння позбавляє позивачку можливості оформити спадщину в нотаріальному порядку, за нею слід визнати право власності на будинковолодіння у порядку спадкування за заповітом після смерті баби. Встановлено, що для оформлення свідоцтва про право на спадщину за заповітом на належні бабі земельні ділянки позивачці необхідно встановити факт належності покійній державних актів, у яких допущені помилки, виправити які неможливо у звязку зі смертю спадкодавця. Зокрема, у двох державних актах серії ЯД № 877552 від 07.11.2008 р. та серії ЯД № 877574 від 07.11.2008 р. [PERSON] помилково вказана по батькові «Мафтеївна» замість вірного «Матвіївна». Вказана обставина, а саме те, що баба позивачки [PERSON] була власником двох земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,85 га в урочищі «Нахміль» та площею 0,90 га в урочищі «Копань права» на території Єзупільської селищної ради Тисменицького району Івано-Франківської області, підтверджується показаннями свідків [PERSON], [PERSON], довідкою Єзупільської селищної ради (а.с.27). На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 1223, 1268 ЦК України,

Outcome: approved