Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-30 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів на час навчання сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частки від доходу відповідача, починаючи стягнення від дня досягнення сином повноліття (19.02.2017) і до закінчення сином навчання, але не більше як до досягнення ним 23 років. В позовній заяві зазначає, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі який 31.05.2012 році розірвали. Від шлюбу 19.02.1999 р. в сімї народився син [PERSON]. З 1 вересня 2016 року син навчається у Тернопільському націона\-льному економічному університеті. У звязку з навчанням у ТНЕУ син потре\-бує матеріальної допомоги (для оплати гуртожитку, проїзду у громадському транспорті, харчування, канцелярії для навчання та інших витрат повязаних з навчанням). Оскільки відповідач працює офіційно, тому має змогу утримувати сина матеріально, тому просить позов задовольнити. Відповідач подав заперечення проти позову. У своєму запереченні [PERSON] просить у задоволенні позову відмовити повністю. Своє заперечення мотивує тим, що починаючи з 13.06.2012 року сплачував аліменти за виконавчим листом №2-645 (від 28.08.2012р.) на утримання сина у розмірі 1/4 від свого доходу (зарплатні). З моменту розлучення із позивачем (майже 5 років) він постійно контактує зі своїм сином [PERSON], допомагав йому у навчанні, він успішно навчався у Бродівському педколеджі і отримував стипендію. По мірі можливості проводив із ним дозвілля, спілкуються на життєві теми, планували майбутнє. На протязі всього часу з моменту розлучення ні він, ні його син, ні його мама, яка проживає поруч з ними не бачили зі сторони позивача таких витрат на сина, які б відповідали розміру отриманих нею аліментів. Крім того вона працює в торгівлі і отримує відповідну зарплатню. 27.06.2013 року у відділі ДРАЦС між ним і [PERSON] було укладено шлюб, у якому 23 серпня 2016 року народився син [PERSON]. З цього моменту його дружина знаходиться у декретній відпустці, отримуючи 860 гривень. Сімейні витрати відповідно збільшились, а доходи зменшились. Хоча позивачу відомо про народження дитини, вона не зважила на це. Тому, вимога позивача про стягнення аліментів є упередженою і надуманою. В свою чергу, відповідач зобовязується допомагати своєму сину фінансово, але не через сплату аліментів позивачу, а переведенням коштів на його особистий рахунок Державного Ощадного банку України, про що вони домовились з ним усно в присутності його матері. Сума, яку він буде переводити буде не менше однієї тисячі гривень на місяць і більше, якщо це буде йому необхідне. В судовому засіданні позивачка позов підтримала та пояснила, що у звязку з навчанням сина вона несе щомісячні витрати в розмірі 2000 грн. Ці витрати включають оплату за гуртожиток (3200 грн. в рік), на проїзд в розмірі 400 грн. щомісячно, харчування, придбання одягу, взуття, інші потреби повязані із навчанням. Син з другого семестру 2017 року не отримує стипендії, а в неї невисока заробітна плата на посаді продавця магазину і становить 2000 грн. в місяць, інших доходів немає, тому одній важко утримувати сина. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, дав пояснення аналогічні наведеним у письмових запереченнях. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що у звязку із навчанням він потребує матеріальної допомоги, тому не заперечує щодо стягнення аліментів із батька. Разом з тим вважає, що однієї тисячі гривень, які згідний йому давати батько, буде достатньо для забезпечення всіх потреб. Суд, заслухавши пояснення сторін, третьої особи, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 31.05.2012 року Бродівським районним судом Львівської області (а.с.2). У шлюбі в сторін народився син [PERSON], [INFO](а.с.3). Згідно довідки від 06.02.2017 р. виданої Тернопільським національним економічним університетом [PERSON] навчається на першому курсі в групі КН-11. Навчається на місці держзамовлення з 1 вересня 2016 року по 30 червня 2020 року. Відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні діти продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Враховуючи матеріальне становище позивачки, яка працює, однак отримує мінімальну заробітну плату та враховуючи, що вона у звязку з навчанням сина [PERSON] несе витрати: на навчальні посібники, інші навчальні приладдя, по оплаті за харчування, одяг, взуття, проживання у гуртожитку, проїзд тощо, то суд вважає, що [PERSON] потребує матеріальної допомоги, а тому є всі підстави для стягнення аліментів з відповідача. Разом з тим суд вважає, що відповідач може надавати матеріальну допомогу, оскільки офіційно працює у філії МН «Дружба» ПАТ «Укртранснафта» (а.с.20), обмежень щодо зайняття трудовою діяльністю за станом здоровя немає. Суд враховує, також те що на даний час у відповідача є інша сімя, на утриманні малолітній син [PERSON], 23.08.2016 р. (а.с.18.) Таким чином, враховуючи, що середньомісячний дохід відповідача становить 6000 грн., то суд вважає за справедливе стягнення аліментів в розмірі 1/6 частки від заробітку доходу, що у грошовому виразі буде становити 1000 грн. Зважаючи на те, що утримання дитини лежить на обох батьках в одинаковій мірі, то такий розмір аліментів дасть можливість забезпечити потреби дитини, які виходячи з пояснень позивачки та поданих доказів (а.с.9) щомісячно становлять 2000 грн. На підставі ст. ст. 199, 200 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial