Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про встановлення строку дії правочину та зобов'язання вчинити певні дії, посилаючись на те, що вона є дочкою покійного [PERSON], померлого [INFO] та спадкоємицею його майна, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.12.2015 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1521. До складу спадкового майна увійшла земельна ділянка кадастровий номер [NUMBER] площею 4,1896, розташована на території Скалівсько-Хутірської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області, яка належала спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER]. Ще за життя 15 серпня 2007 року між [PERSON] та ФГ [PERSON] був укладений договір оренди земельної ділянки строком на десять років, який зареєстрований 15.08.2007 року в Новоархангельському відділі КРФДП «ЦДЗК» за №5. Цей договір є укладеним, оскільки сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Строк закінчення дії договору - 15.08.2017 року. Напередодні закінчення строку дії договору позивачка звернулась до орендаря з повідомленням про небажання продовжувати орендні відносини та вимогою повернення земельної ділянки після закінчення орендних відносин, так як пропозицій на укладення додаткової угоди із позивачкою, як новим власником, не надходило. Позивачку, як спадкоємицю, повідомили про існування додаткової угоди від 01.12.2013 року та про закінчення дії договору у 2023 році, про що позивачці нічого відомо не було. Ознайомившись з текстом додаткової угоди, не можливо погодитися, що строк дії договору спливає у 2023 році з наступних підстав. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, яка спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних права та обов'язків. В основному договорі п. 8 Договору встановлює строк дії договору 10 років після державної реєстрації договору, а п. 9 - розмір орендної плати, яка становив 2% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. В наданому зразку додаткової угоди в п. 8 запропоновано внести зміни щодо строку оренди на десять років після реєстрації (перереєстрації) договору оренди земельної ділянки, а не додаткової угоди. У витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого права зазначено про строк договору десять років, зміни до цього пункту додатковою угодою не внесені, тому у витягу не зазначений кінцевий строк права оренди, який би змінював основний договір. Тобто, враховуючи дату реєстрації договору оренди 15.08.2007 року, строк дії договору сплинув 15.08.2017 року. Пункт дев'ять додаткової угоди збільшує розмір орендної плати з 2% на 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки про що зазначено у витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого права як про внесені зміни до основного договору. Таким чином, додаткова угода від 01.12.2013 року не змінила строк дії договору, який закінчився 15.08.2017 року, а зафіксований факт зміни розміру орендної плати. Крім того, у п. 8 Договору та ст. 33 Закону України «Про оренду землі» зазначено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. Ні умовами договору, ні ЗУ «Про оренду землі» не передбачено збільшення строку дії договору оренди за чотири роки до закінчення договору. Таким чином, договір оренди землі від 15.08.2007 року є припинений у зв'язку з закінченням його строку дії. Проте, орендар, не зважаючи на попередження орендодавця про небажання продовжувати орендні відносини, після закінчення строку дії договору, не повертає земельну ділянку, продовжує її використовувати, мотивуючи додатковою угодою, якою збільшений строк дії договору. Вирішити питання повернення земельної ділянки в досудовому порядку не вдалося, тому позивачка звертається до суду з питанням про встановлення строку дії договору від 15 серпня 2007 року, укладеного між [PERSON] та ФГ [PERSON] Позивачка просила суд встановити строк дії договору оренди земельної ділянки від 15 серпня 2007 року, укладеного між [PERSON] та ФГ [PERSON], зареєстрованого 15.08.2007 року в Новоархангельському відділі КРФДП «ЦДЗК» за № 5 до 15.08.2017 року, а також зобов'язати відповідача ФГ [PERSON] повернути у її власність земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER] розміром 4,1896 га, що знаходиться у межах Скалівсько-Хутірської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області шляхом складання акту приймання-передачі земельної ділянки, а також стягнути судові витрати /а.с. 122-123/. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити в повному обсязі. Представник позивача також просив позов задовольнити в повному обсязі, а також вважав, що відсутні правові підстави для застосування строку позовної давності викладені представником відповідача у заяві. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, та просив відмовити у задоволенні позову. Крім того, наголосив, якщо суд вирішить, що все ж має місце порушення відповідачем прав позивачки - застосувати строк позовної давності до даних правовідносин. Також суд відмічає, що у відзиві представник позивача зокрема вказав, що ухвалою судді Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 24.01.2018 року було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Фермерського господарства [PERSON], третя особа - Реєстраційна служба Новоархангельського РУЮ, з первинними вимогами: визнати недійсною та скасувати додаткову угоду від 01.12.2013 року до договору оренди земельної ділянки № 5 від 15.08.2007 року; виключити дані із державного реєстру речових прав на нерухоме майно: запис про інше речове право за № 3856137; рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень індексний номер 9068889 від 14.12.2013 року про право оренди земельної ділянки; зобов'язати відповідача повернути у власність позивачки земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER] розміром 4,1896 та, що знаходиться у межах Скалівсько-Хутірської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області шляхом складання акту приймання-передачі земельної ділянки. У позовній заяві [PERSON] пояснила, що 15.08.2007 року між її батьком [PERSON] та відповідачем ФГ [PERSON] був укладений договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] розміром 4,1896 га, яка знаходиться у межах Скалівсько-Хутірської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області, строком на 10 років, який зареєстрований у Новоархангельському відділі державного земельного кадастру за № 5 від 15.08.2007 року. Згідно із свідоцтвом про право на спадщину серії НАС № 299462, зареєстрованим у реєстрі за № 1523 від 12.12.2015 року, вона успадкувала від батька зазначену земельну ділянку. Також позивачка зазначила, що вказана земельна ділянка була передана відповідачеві в оренду [PERSON] по акту прийому-передачі земельної ділянки в натурі (додаток 1 до договору) й щодо зазначених договору оренди та акту прийому-передачі у неї, як у позивача відсутні спірні питання. Окрім того, позивачка визнала, що сторони належним чином виконували умови договору оренди № 5 від 15.08.2007 року й вона особисто отримувала орендну плату, тому не має претензій щодо укладення та виконання договору. Мотивуючи заявлені позовні вимоги, позивачка стверджувала, що строк користування відповідачем спірною земельною ділянкою на підставі договору оренди № 5 від 15.08.2007 року закінчився у серпні 2017 року. Після закінчення строку дії договору, вона звернулася до відповідача з вимогою про повернення ділянки, належної уже їй, як спадкоємиці. Але відповідач повідомив, що земельна ділянка поверненню не підлягає, оскільки 01.12.2013 року з тодішнім її власником [PERSON] було укладено додаткову угоду до договору оренди №5 від 15.08.2007 року, зареєстровану Реєстраційною службою Новоархангельського РУЮ за №3856137 від 14.12.2013 року, якою строк оренди продовжено на десять років. Позивачка наполягала на недійсності зазначеної додаткової угоди та стверджувала, що з кінця березня 2013 року [PERSON] був хворим та потребував постійної сторонньої допомоги, яку йому надавали сама позивачка та члени її сім'ї, практично був недієздатним, оскільки страждав склерозом, практично не міг пересуватися самостійно, не володів своїм тілом, тому не підписував і не міг підписати з відповідачем спірну додаткову угоду до договору без її участі або участі членів її сім'ї. Відповідач ФГ [PERSON] позовні вимоги позивачки [PERSON] не визнав з огляду на їх безпідставність, необґрунтованість та незаконність, про що вказав у відзиві на позовну заяву. Для встановлення належності [PERSON] підпису на спірній додатковій угоді за клопотанням самої позивачки по справі було призначено судову почеркознавчу експертизу. Однак, 12.10.2018 року представникові відповідача ФГ [PERSON] стало відомо, що експертиза не була проведена, оскільки позивачка без будь-яких пояснень не оплатила її проведення. Подаючи позов, позивачка надала разом з ним до суду й копію додаткової угоди від 01.12.2013 року до договору оренди земельної ділянки від 15 серпня 2007 року № 5 та копію витягу 14647301 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права - права оренди земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER], сформованим 14.12.2013 року об 18:01:47. При цьому, надана позивачкою копія додаткової угоди від 01.12.2013 року до договору оренди відрізняється за оформленням від примірника цієї ж додаткової угоди, який має відповідач. Зазначені примірники додаткової угоди та витягу з Державного реєстру прав, копії з яких позивачка надала до суду, були 15.12.2013 року вручені [PERSON] (як орендодавцю) та відповідачеві (як орендарю) представником гр. [PERSON], який подавав документи та заяву на державну реєстрацію прав і отримав два з трьох поданих примірників додаткової угоди для сторін після реєстрації з відмітками про реєстрацію прав та витяги з реєстру у підтвердження проведеної державної реєстрації прав, з один примірник додаткової угоди залишився в органі реєстрації прав і витребуваний судом ухвалою від 23.02.2018 року. Оскільки з вимогами про надання копій додаткової угоди та витягу перед поданням позову позивачка ні до відповідача, ні до органу державної реєстрації прав не зверталася, то очевидно, що надані до суду копії додаткової угоди від 01.12.2013 року до договору оренди та витягу №14647301 з Державного реєстру прав були відзняті нею з оригіналів цих документів, що перебували у володінні [PERSON] з 15.12.2013 року, й у даний час продовжують перебувати у володінні позивачки. Тому у відповідача є підстави стверджувати, що: [PERSON], як сторона, мав свої примірники додаткової угоди від 01.12.2013 року до договору оренди та витягу № 14647301 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; [PERSON], як стороні спірної додаткової угоди, про її укладення та державну реєстрацію права оренди відповідача на новий строк стало відомо не пізніше ніж 15.12.2013 року. Відповідачеві ФГ [PERSON] очевидно, що ретельніше вивчивши спірну додаткову угоду - сама [PERSON] зрозуміла безпідставність своїх припущень щодо підроблення підпису [PERSON] на документі, а відтак - і безперспективність для її цілей експертизи, що мала бути проведена, й тому змінила предмет позовних вимог. 12.10.2018 року представник відповідача отримав у суді датовану 28.09.2018 року заяву позивачки [PERSON] про зміну предмету позову, у якій позивачка просила суд: прийняти її заяву про зміну предмету позову. Встановити строк дії договору оренди земельної ділянки від 15 серпня 2007 року, укладеного між [PERSON] та ФГ [PERSON], зареєстрованого 15.08.2007 року в Новоархангельському відділі КРФДП «ЦДЗК» за № 5 до 15.08.2017 року. Зобов'язати відповідача ФГ [PERSON] повернути у її власність земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER] розміром 4,1896 га, що знаходиться у межах Скалівсько-Хутірської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області шляхом складання акту приймання-передачі земельної ділянки. Ознайомившись із зміненими позовними вимогами, відповідач ФГ [PERSON] не визнає їх через безпідставність, необґрунтованість та незаконність з огляду на наступне. Мотивуючи змінені позовні вимоги позивачка зазначає, що вона є спадкоємицею майна померлого [PERSON] відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.12.2015 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1521 й успадкувала земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER] площею 4,1896 га, розташованої на території Скалівсько-Хутірської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області. 15.08.2007 року між її батьком - спадкодавцем [PERSON] та відповідачем ФГ [PERSON] був укладений договір оренди земельної ділянки строком на 10 років (до 15.08.2007 року), зареєстрований 15.08.2007 року в Новоархангельському відділі КРФДП «ЦДЗК» за №5. Визнає, що цей договір є укладеним, оскільки сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Водночас вказує, що напередодні закінчення строку дії договору вона звернулась до ФГ [PERSON] з повідомленням про небажання продовжувати орендні відносини та з вимогою повернення земельної ділянки після закінчення орендних відносин, так як пропозицій на укладення додаткової угоди з нею, як новим власником, не надходило, на що їй повідомлено про існування додаткової угоди від 01.12.2013 року та про закінчення дії договору у 2023 році, про що їй нічого відомо не було. Уже не стверджуючи про підроблення підпису [PERSON], позивачка не погоджується з тим, що з урахуванням укладеної між [PERSON] та ФГ [PERSON] додаткової угоди від 01.12.2013 року - строк дії договору оренди земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] спливає у 2023 році й посилається на таке, що для офіційного підтвердження факту внесення змін (укладення додаткової угоди) до основного договору оренди слід також внести зміни до запису про таке речове право. В основному договорі п. 8 договору встановлює строк дії договору 10 років після державної реєстрації договору; а п. 9 - розмір орендної плати, яка становить 2% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. В наданому зразку додаткової угоди в п. 8 запропоновано внести зміни щодо строку оренди на десять років після реєстрації (перереєстрації) договору оренди земельної ділянки, а не додаткової угоди. Пункт 9 додаткової угоди збільшує розмір орендної плати з 2% на 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. У витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого права зазначено про строк дії поговору десять років, зміни до цього пункту додатковою угодою не внесені, тому у витягу не зазначений кінцевий строк права оренди, який би змінював основний договір. Наполягає, що враховуючи дату реєстрації договору оренди 15.08.2007 року, строк дії договору сплинув 15.08.2017року; додаткова угода від 01.12.2013 року не змінила строк дії договору, який закінчився 15.08.2017 року, а зафіксувала лише факт зміни розміру орендної плати. Відповідач ФГ [PERSON] не може не погодитись із доводами позивачки, що для офіційного підтвердження факту внесення змін (укладення додаткової угоди) до основного договору оренди слід також внести зміни до запису про таке речове право й наполягає, що такі зміни до відомостей Державного реєстру були внесені у повній відповідності до вимог законодавства. Зокрема, згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права індексний номер 14647301 від 14.12.2013 року державним реєстратором Реєстраційної служби Новоархангельського районного управління юстиції Кіровоградської області 14.12.2013 року об 17.46.50 год. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено новий запис № 3856137 про інше речове право (право оренди земельної ділянки) на підставі «договір оренди землі, серія та номер: 5, виданий 15.08.2007, видавник: Новоархангельське відділення КРФ ДП «ЦДЗК», додаткова угода до договору оренди 5 від 15.08.2007, серія та номер: б/н, виданий 14.12.2013, видавник: Орендодавець [PERSON], Орендар ФГ [PERSON]» Зміст, характеристика іншого речового права: «оренда земельної ділянки строком на 10 років, орендна плата, становить 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Строк дії: «Оренда земельної ділянки строком на 10 років». Цілком згоден відповідач ФГ [PERSON] й з тим, що додатковою угодою від 14.12.2013 року розмір орендної плати був збільшений з 2% до 3% від нормативної оцінки землі. З усіма іншими доводами позивачки відповідач ФГ Баліцького М,В, не згоден. Так, строк дії договору оренди від 15.08.2007 року дійсно сплинув би 15.08.2017 року, якби до нього не було внесено зміни додатковою угодою від 01.12.2013 року. Додаткова угода від 01.12.2013 року до основного договору від 15.08.2007 року є невід'ємною складовою частиною цього договору й разом у сукупності вони складають договір оренди земельної ділянки від 15.08.2007 року (із змінами й доповненнями), який є укладений та дійсний, тому створює для сторін встановлені ним права та обов'язки (у тому числі й щодо строку користування/оренди земельною ділянкою). З доводів позивачки у зміненому позові убачається, що вона не розмежовує такі поняття як підстави виникнення цивільних прав та обов'язків, момент укладення договору оренди землі, момент набрання чинності таким договором та момент початку строку його дії. Отже, договір оренди землі та додаткові угоди до нього (у разі внесення змін) є укладеними/вчиненими з моменту їх підписання сторонами. Отже, державна реєстрація речового права оренди землі визначає момент визнання державою встановленого договором оренди та додатковими угодами до нього (у разі внесення змін) речового права оренди, який одночасно є і моментом виникнення цього права у сторін договору. Виходячи з викладеного, джерелом прав та обов'язків сторін договору оренди землі є сам договір та додаткові угоди до нього, а не факт державної реєстрації договору чи додаткової угоди до нього. Водночас, із змісту п.1 додаткової угоди від 01.12.2013 року слідує, що її сторони внесли зміни до п. 8 основного договору й цим продовжили строк дії основного договору ще на 10 років, а не встановили строк дії 10 років. А факт державної реєстрації змін до зареєстрованого права вказує на визнання державою цих змін та на виникнення цих змін зареєстрованого права у сторін договору. Більше того, стверджуючи, що «в наданому зразку додаткової угоди в п. 8 запропоновано внести зміни щодо строку оренди на десять років після реєстрації (перереєстрації) договору оренди земельної ділянки, а не додаткової угоди. Пункт 9 додаткової угоди збільшує розмір орендної плати з 2% на 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. У витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого права зазначено про строк дії договору десять років, зміни до цього пункту додатковою угодою не внесені, тому у витягу не зазначений кінцевий строк права оренди, який би змінював основний договір» - позивачка упустила, що насправді у даному разі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно взагалі не здійснювалася реєстрація ні основного договору від 15.08.2007 року, ні додаткової угоди до нього від 01.12.2013 року, а реєструвалося встановлене ними інше речове право - право оренди, умови цього права та його зміни, оскільки після 01.01.2013 року - обов'язкова державна реєстрація договорів оренди земельних ділянок уже не передбачена законодавством. Як зазначалося вище, згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права індексний номер 14647301 від 14.12.2013 року, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесені всі необхідні відомості, пов'язані із змінами іншого речового права (права оренди) відповідача ФГ [PERSON] на підставі додаткової угоди від 01.12.2013 року до договору оренди й жодним іншим чином, окрім передбаченого законом, вони не могли бути внесені. З огляду на викладене, відповідач ФГ [PERSON] наполягає на помилковості висновку позивачки, що строк дії договору оренди від 15.08.2007 року сплинув 15.08.2017 року та що додаткова угода від 01.12.2013 року не змінила строк дії договору, а зафіксувала лише факт зміни розміру орендної плати, оскільки він не ґрунтується ні на приписах законодавства, ні на фактичних обставинах справи. Такі доводи позивачки несумісні також з тим фактом, що за 2017 рік вона отримала орендну плату не з розрахунку дії договору до 15.08.2017 року (що було б позбавлено будь-якого розумного змісту, оскільки в цей час вирощені культури ще не зібрані), а за повний рік користування землею. Позивачка вказує, що ні умовами договору, ні ЗУ «Про оренду землі» не передбачено збільшення строку дії договору оренди за чотири роки до закінчення договору. З огляду на це вважає, що договір оренди землі від 15.08.2007 року є припиненим в зв'язку з закінченням строку дії договору. З такими доводами відповідач ФГ [PERSON] також не згоден. Не заперечуючи того факту, що ні умовами основного договору, ні нормами ЗУ «Про оренду землі» не передбачено збільшення строку дії договору оренди за чотири роки до закінчення договору, відповідач звертає увагу, що жодною нормою законодавства це й не заборонено, а ст. 30 Закону України «Про оренду землі» прямо надано право сторонам змінити умови укладеного договору. Оскільки жодним нормативним документом прямо не заборонено продовжувати строк дії договору до закінчення його первинно встановленого строку, то такі дії сторін договору цілком законні. Оскільки відповідач користується належною позивачці земельною ділянкою на законних підставах, а саме на підставі укладеного, дійсного та чинного договору оренди земельної ділянки (із змінами та доповненнями), то відсутні й підстави для витребування/зобов'язання його повернути земельну ділянку позивачці. Крім того, у цій частині звернув увагу суду, що починаючи з 2007 року весь час, що передував зверненню позивачки до суду, відповідач ФГ [PERSON] використовував належну їй земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER] у своїй господарській діяльності й сплачував, а позивачка приймала орендну плату за неї, що не заперечує й сама позивачка. При цьому, починаючи з 2013 року й по цей час, - у платіжних документах вказувалося й вказується дотепер, що відповідач ФГ [PERSON] сплачує позивачці орендну плату за користування її земельною ділянкою саме на підставі додаткової угоди від 01.12.2013 року до договору оренди від 15.08.2007 року та у розмірах, що встановлені саме цією додатковою угодою (видатковий касовий ордер від 14.10.2014 року, квитанція Укрпошти від 10.09.2016 року, видатковий касовий ордер від 11.10.2017 року, квитанція Укрпошти від 04.12.2018 року) Такі обставини, а саме факт прийняття всіх своїх та частини належних ще [PERSON] платежів самою позивачкою - відповідач ФГ [PERSON] розцінює як доказ прийняття нею умов, що встановлені цією додатковою угодою, та як доказ безпідставності її доводів про те, що їй до звернення до суду не було відомо про укладення додаткової угоди від 01.12.2013 року до договору оренди 15.08.2007 року. Окремо зупинився на обраному позивачкою способі захисту права, яке вона вважає порушеним. Маючи на меті припинити право оренди відповідача ФГ [PERSON] на земельну ділянку й намагаючись при цьому якось обминути строк позовної давності, про застосування якого до спірних правовідносин просив відповідач ФГ [PERSON], позивачка вимагає від суду встановити строк дії договору оренди земельної ділянки від 15 серпня 2007 року, укладеного між [PERSON] та ФГ [PERSON], зареєстрованого 15.08.2007 року в Новоархангельському відділі КРФДП «ЦДЗК» за №5 до 15.08.2017 року. Однак, по-перше, такий спосіб захисту якого вимагає позивачка, не передбачений ні ст.16 ЦК України, ні іншими нормами законодавства України, по-друге, однією із засад цивільного законодавства України є передбачена п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України свобода договору, яка полягає у тому, що сторони цивільних правовідносин самі визначають, укладати їм договір чи ні, з ким вступати у договірні правовідносини, які встановлювати умови договору й таке інше. Відповідно, суд не має законного права усупереч волевиявленню сторін установити їм інші умови ніж ті, які вони встановили у договорі між собою. Тому на думку представника відповідача така вимога позивачки не може бути задоволена судом. Підсумовуючи викладене, відповідач ФГ [PERSON] наполягає, що оскільки позовні вимоги [PERSON] необґрунтовані й незаконні, - то у їх задоволенні слід відмовити повністю /а.с.150-153/ Крім того, представником відповідача ФГ [PERSON] було подано заяву про застосування наслідків спливу позовної давності. З мотивуванням та зазначенням, щоу разі якщо суд при розгляді справи не погодиться з доводами відповідача ФГ [PERSON] щодо необґрунтованості й безпідставності позову та вирішить що все ж має місце порушення ним прав позивачки, то у такому разі відповідач наполягає на необхідності застосування до спірних правовідносин наслідків спливу позовної давності й відмови у задоволенні позову з підстав спливу позовної давності та просить суд вважати викладене у цьому пункті відзиву заявою про застосування позовної давності у розумінні ч. 3 ст. 267 ЦК України /а.с.189-191/ Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду пояснив що, з 2011 року працює юристом у ФГ [PERSON] В його посадові обов'язки не входить бути присутнім під час підписання договорів та додаткових угод, а лише реєстрація у державного реєстратора підписаних договорів та додаткових угод. Щодо реєстрації додаткової угоди [PERSON], пояснив суду, що [PERSON] йому було надано додаткову угоду для подальшої її реєстрації у державній реєстраційній службі. Для реєстрації договорів чи додаткових угод він формує справу, яка складається з попередньо укладеного договору, додаткової угоди, ксерокопій паспортів та доручення від господарства. Дані документи передає державному реєстратору, який протягом 14 робочих днів видає витяг про реєстрацію іншого речового права між особою та фермерським господарством. Оскільки витяг надається в одному екземплярі, оригінал залишається в господарстві, а копія передається особі, з якою укладено додаткову угоду. Після чого за дорученням [PERSON] він особисто розвозить по домівках, або направляє поштою орендодавцям додаткову угоду та копію витягу з державного реєстру. Щороку, напередодні Нового року ФГ [PERSON] розвозить всім орендодавцям подарунки. Наприкінці 2013 року [PERSON] доручив йому завезти разом з подарунком додаткову угоду та копію витягу з державного реєстру в с. Скаліва Новоархангельського району Кіровоградської області [PERSON] Приїхавши до останнього до домоволодіння, він без перешкод зайшов на подвір'я, двері йому відчинив чоловік, який назвався [PERSON] якому він вручив подарунок від господарства, копію витягу і додаткову угоду про що було повідомлено [PERSON] Після чого останній подякував [PERSON] Приїхавши на господарство він в усній формі відзвітував [PERSON] про те, що подарунок, додаткова угода та копія витягу вручена [PERSON] Про те, чи був ще хтось у будинку він не бачив. Жодних журналів про отримання документації орендодавцями на господарстві не ведеться. Заслухавши сторони, свідка та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов не обґрунтований та не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Ч. 1 ст. 5 ЦПК України вказує, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У частинах 1 та 2 ст. 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Принципом верховенства права, визнається, що людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказує на те, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя. З досліджених судом матеріалів слідує наступне. На підставі державного акту серії [NUMBER] [PERSON] при житті належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 4,19 га, яка розташована на території Скалівсько-Хутірської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області /а.с.13/. 15 серпня 2007 року між [PERSON] та фермерським господарством [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки строком на десять років загальною площею 4,19 га, що розташована на території Скалівсько-Хутірської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області. Строк дії договору 10 років (п. 8 договору). Орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 2 % від нормативно грошової оцінки земельної ділянки в грошовому або натуральному вигляді (п.9 договору). Договір зареєстровано у Новоархангельському відділі КРФДП «ЦДЗК» за № 5 /а.с.6-9, 22-24/. Земельна ділянка передана та прийнята в натурі 15.08.2007 року /а.с.9/. Межі земельної ділянки визначені в натурі 15.08.2007 року /а.с.9/. 01.12.2013 року між [PERSON] та фермерським господарством [PERSON] укладено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки загальною площею 4,19 га, що розташована на території Скалівсько-Хутірської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області. Даною угодою внесено зміни до основного договору, а саме внести зміни в п. 8 продовжити строк оренди на десять років після реєстрації (перереєстрації) договору оренди земельної ділянки. Пункту 9 змінити, встановивши щорічну орендну плату в розмірі 3 % від нормативно грошової оцінки/а.с.11/ Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права індексний номер 14647301, 14.12.2013 року державним реєстратором реєстраційної служби Новоархангельського районного управління юстиції Кіровоградської області зареєстровано право оренди земельної ділянки строком на 10 років, орендна плата становить 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки /а.с.52/. [INFO] в с. Скалева Новоархангельського району Кіровоградської області [PERSON] помер (світлокопія свідоцтва про смерть серії [NUMBER]) /а.с.12/. 12.12.2015 року позивачка успадкувала зазначену вище земельну ділянку (свідоцтво про право на спадщину за законом серії НАС № 299462) /а.с.196/. Ухвалою Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 23.05.2018 року призначено у справі за позовом [PERSON] до фермерського господарства [PERSON] про визнання недійсним та скасування додаткової угоди до договору оренди землі судово-почеркознавчу експертизу. 07.08.2018 року матеріали, надіслані для проведення експертизи повернені до суду без надання висновку /а.с.105,106/. Вирішуючи позовні вимоги по суті суд виходить із наступних норм матеріального права. Ст. 1 Закону України «Про оренду землі» (далі Закон), визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Орендодавцями землі відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи. Орендарями землі відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою. Право оренди земельної ділянки, відповідно до приписів ч. 5 ст. 6 Закону, підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Ст. 13 Закону вказує, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. У відповідності до ст. 27 Закону орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Орендар в установленому законом порядку має право витребувати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та користування, на усунення перешкод у користуванні нею, відшкодування шкоди, заподіяної земельній ділянці громадянами і юридичними особами України, іноземцями, особами без громадянства, іноземними юридичними особами, у тому числі міжнародними об'єднаннями та організаціями. Розмір відшкодування орендодавцем збитків, завданих орендарю, повинен бути зменшений, якщо орендар навмисно або через необережність спричинив збільшення розмірів збитків унаслідок невиконання чи неналежного виконання умов договору орендодавцем або не вжив заходів щодо їх зменшення. У ст. 30 Закону законодавець вказав, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку. Згідно зі ч. 1 ст. 31 Закону договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено. Спори, пов'язані з орендою землі, вирішуються у судовому порядку, на що вказує ст. 35 Закону України «Про оренду землі». Статтями 18, 20 Закону України «Про оренду землі», як діяли на момент схвалення правочину, визначено, що договір оренди укладається у письмовій формі і набуває чинності після його державної реєстрації, яка проводиться у порядку, встановленому законом. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Зазначена норма відповідає принципу свободи договору, передбаченому у ст. 6 та ст. 627 ЦК України. Крім того, вказані норми кореспондуються із ч. 3 ст. 203 ЦК України, що визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину, а саме волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Одними із засад цивільного судочинства є свобода договору та судовий захист цивільного права та інтересу (п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Свободою договору є те, що сторони на власний розсуд у межах закону вирішують питання укладення договору та його змісту,

Outcome: dismissed