Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 13.02.2007 року між нею та АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира [ADDRESS], яка належить позивачці на праві власності. Вказаний договір було укдадено з метою забезпечення договору про надання споживчого кредиту від 13.11.2007р. Позивачка 24.02.2016 року отримала лист від ТОВ «Кей-Колект», з тексту якого дізналася, що договір іпотеки був відступлений ТОВ «Кей-Колект» за договором про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, укладеного 13.02.2012 року між ТОВ «Кей-Колект» та ПАТ «УкрСиббанк». Просить визнати недійсним договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, укладеного 13.02.2012 року між ТОВ «Кей-Колект» та ПАТ «УкрСиббанк», а саме в частині відступлення права вимоги за договором іпотеки №47243 від 13.02.2007 року, укладеного між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк», предметом якого є квартира [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивачки - [PERSON] позов підтримав з тих же підстав, зазначив, що договір укладений з порушенням ст. 13-1, ст.46-1, ч.4 ст.55 Закону України «Про нотаріат». А саме посвідчення правочинів щодо іпотеки квартири, що підлягають державній реєстрації, провадиться за місцезнаходженням (місцем реєстрації) цього майна або за місцезнаходженням (місцем реєстрації) однієї із сторін відповідного правочину. На думку позивачки приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Саєнко Е.В. не вправі був посвідчувати оспорюваний договір, оскільки квартира, яка є предметом договору іпотеки, знаходиться у м. Києві, тобто знаходиться за межами Обухівського районного нотаріального округу Київської області, а місцем реєстрації сторін договору є м. Київ та м. Харків, тому оскільки жодна із сторін не була зареєстрована в Обухівському районі Київської області, приватний нотаріус вийшов за межі свого нотаріального округу. Представники відповідача ТОВ «Кей-Колект» - Ткаченко О.В., Рудницька О.Л. в судовому засіданні проти позову заперечували. В запереченнях зазначили, що твердження позивачки про недійсність договору факторингу не відповідають нормам чинного законодавства України та базуються лише на формальних міркуваннях та в повній мірі суперечать приписам законодавства, якими регулюється цивільно-правовий інститут відступлення права вимоги. Представник відповідача приватного нотаріусу Обухівського районного міського нотаріального округу Київської області Саєнко Е.В. - Скакун Д.Ф. просила відмовити в задоволенні позову. У позовній заяві позивачка помилково стверджує,що відповідачем нотаріусом Саєнко Е.В. порушено вимоги ч. 4 ст. 55 ЗУ «Про нотаріат» (щодо місця вчинення правочину). Дана стаття регулює лише вимоги щодо місця посвідчення «правочинів щодо відчуження, іпотеки житлового будинку, квартири, дачі, садового будинку, земельної ділянки, іншого нерухомого майна, а також правочинів щодо відчуження, застави транспортних засобів, що підлягають державній реєстрації». Договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, що був укладений між ТОВ «Кей-колект» та ПАТ«Укрсиббанк»13.02.2012 року є самостійним правочином та не може розглядатись як договір про внесення змін до договору іпотеки. Ні статтею 55 ЗУ «Про нотаріат», ні будь-якими іншими законодавчими актами України не визначено вимоги щодо місця посвідчення договору про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки (з прив'язкою до місцезнаходження майна чи місця реєстрації однієї зі сторін договору). Вказані дії нотаріус вчинила з дотриманням вимог ЗУ «Про нотаріат», Тимчасового порядку державної реєстрації іпотек, затвердженого постановою КМУ № 410 від 31.03.2004 року. Представник ПАТ «УкрСиббанк» - Люта В.В. в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі та в своїх письмових запереченнях зазначила, що позивачка обґрунтовуючи свій позов ст. ст. 13-1, 46-1, ч. 4 ст. 55 Закону України «Про нотаріат» не враховує, що відповідно до ст. 41 Закону України «Про нотаріат» в редакції станом на 12.01.2012 року нотаріальні дії можуть вчинятися будь-яким нотаріусом чи посадовою особою будь-якого виконавчого комітету сільської, селищної, міської Ради народних депутатів на всій території України, за винятком випадків, передбачених статтями 9, 36, 55, 60, 65, 6, 70 - 73, 85, 93 і 103 цього Закону, та інших випадків, передбачених законодавством України. Станом на момент укладення договору факторингу та договору відступлення права вимоги Закон не містив обмежень стосовно місця укладення вказаних договорів. Стаття 13-1 Закону, на яку посилається позивачка, не порушена нотаріусом, оскільки договір укладений в м.Обухові Київської області в межах нотаріального округу, в якому знаходиться робоче місце нотаріуса. Стаття 55 Закону, на яку посилається позивачка, також не порушена нотаріусом, оскільки договір відступлення прав вимоги стосується відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, а не конкретного нерухомого майна. Відповідно до вказаної статті посвідчення правочинів щодо відчуження, іпотеки житлового будинку, квартири, дачі, садового будинку, земельної ділянки, іншого нерухомого майна провадиться за місцезнаходженням (місцем реєстрації цього майна) або за місцезнаходженням (місцем реєстрації) однієї із сторін цього правочину. Відступлення права вимоги відповідно до ст. 512 ЦК України є переданням своїх прав за правочином іншій особі. Тобто змінено сторону правочину, а не його правову природу. Це не є правочином за яким відбувається відчуження майна, та не є правочином, відповідно до якого у сторони виникає забезпечення договору у вигляді іпотеки. Стаття 46-1 Закону на момент укладення договору відступлення права вимоги взагалі не існувала, а була доповнена пізніше-04.07.2012 року Законом №5037-VІ. Вислухавши представників сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. п. 7, 8 Постанови № 9 віл 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України саме на момент вчинення правочину. 13.02.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №11117223000 за умовами якого банк зобов'язується надати позичальнику кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі90 000доларів США на строк до 13.02.2028 року, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим договором (а.с.7-10 ). 13.02.2007 року для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки №47243 (а.с.11-12). В забезпечення виконання грошових зобов'язань за кредитним договором між банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки №47243 який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Васьківською В.С. та зареєстрований в реєстрі за №6481. (а.с.11-12). Відповідно до вказаного договору іпотеки [PERSON] - іпотекодавець передала в іпотеку АКІБ «Укрсибанк» - іпотекодержателю квартиру [ADDRESS], яка стала її власністю на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 13.02.2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Біляєвим В.О. та зареєстрований в реєстрі за №251 (а.с.5). 13.02.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» булоукладенодоговір факторингу №2, відповідно до якогоКлієнт -ПАТ «УкрСиббанк» зобов»язується передати у власність Фактору - ТОВ «Кей-Колект», а ТОВ «Кей-Колект» прийняти права вимогита в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження ПАТ «УкрСиббанк» за плату та на умовах, визначених цим договором (а.с.46-50 ). В тому числі, було відступлено і правовимоги за договором про надання споживчого кредиту №11117223000 від 13.02.2007 року. Відступлена заборгованість позивачки складала: за кредитом - 81 071,25 доларів США; за відсотками по кредиту - 23397,09 доларів США (а.с.51).. Крім цього, 13.02.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, який був посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Саєнко Е.В. та зареєстрований в реєстрі за №649-650. Відповідно до вказаного договору було відступлено право вимоги за договором іпотеки №47243 від 13.02.2007 року, укладеного з позивачкою (а.с. 52-56 ). В цей же день між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було підписано акт приймання-передачі прав вимоги (а.с.58 ). Таким чином, з 13.02.2012 року ПАТ «УкрСиббанк» не є стороною за вказаним договором про надання споживчого кредиту. Всі права відступлено ТОВ «Кей-Колект». Як на підставу позову представник позивачки посилається на норму вимог ст.13-1 Закону України «Про нотаріат» , нотаріус не вправі здійснювати нотаріальну діяльність за межами свого нотаріального округу, за винятком заміщення інших нотаріусів у випадках, передбачених цим Законом. Разом з тим, дана норма діє з 01.01.2013р., тоді як правочин про відступлення права вимоги за договором іпотеки засвідчений нотаріусом до цього часу - 13.02.2012р., тому не може застосовуватись до цих правовідносин. Стаття 55 Закону, на яку посилається позивачка, також не порушена нотаріусом, оскільки договір відступлення прав вимоги стосується відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, а не конкретного нерухомого майна. Договір відступлення прав за іпотечними договорами станом на сьогодні є чинним. Даний договір в судовому порядку не оспорюється. Правочин укладений сторонами з дотриманням норм ст.ст. 203,215 ЦК України. Договір відступлення прав за іпотечними договорами був укладений сторонами у зв'язку з укладенням ними договору факторингу. Зазначені договори укладені з дотриманням норм чинного законодавства, якими регулюються відповідні договірні правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України, Кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір факторингу укладений в порядку на умовах, визначених чинним законодавством: кредитор у зобов'язанні замінений внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, сторонами дотримано письмової форми правочину відповідно до ст.513 ЦК України; при укладені правочину сторонами не порушено інтереси третіх осіб; в момент вчинення правочину сторонами дотримано вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Крім того, позивачка мала вказати яке її цивільне право було порушено укладенням договору відступлення права вимоги. При укладенні цього договору прав та інтересів інших осіб не порушено, права боржників не змінено. На підставі викладеного, суд вважає, що заявлений позов з тих підстав, які зазначив представник позивача, задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed