Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом, обгрунтовуючи який стверджує, що 19.06.2017 року між нею та відповідачем було укладено договір позики , за умовами якого , відповідач отримав 2500 доларів США строком до 30.06.2017 року . Станом на момент звернення до суду грошові кошти повернуті не були. Позивачка стверджує, що заборгованість [PERSON] станом на 19.06.2017 рік становить 2500 доларів США , що за офіційним курсом НБУ дорівнює 65250 гривень. На підставі наведеного, просить суд стягнути з відповідача вищевказану суму заборгованості . У судовому засіданні представник позивача підтримав доводи, викладені у позовній заяві . Відповідач у судове засідання не з»явився, хоча неодноразово повідомлявся судом про час та місце розгляду справи . Про причини неявки у судові засідання не повідомив. У відповідності до вимог п.п 1,2,4, ч.1 ст. 280 ЦПК України - суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки представник позивача не заперечував проти розгляду даної справи за відсутності відповідача, суд вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення. Дослідивши письмові докази по справі, заслухавши пояснення представника позивача , судом встановлені наступні обставини: 19.06.2017 року між позивачкою як позикодавцем та відповідачем як позичальником був укладений договір позики , про що складено розписку (а.с.3). Згідно з умовами зазначеного договору, позивач передав, а [PERSON] отримав у займ 2500 доларів США, які зобов'язувався повернути у строк до 30.06.2017 року. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Отже, у разі пред'явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів, робити відповідні правові висновки. Відповідна правова позиція сформульована у Постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, від 12 квітня 2017 року №442/8157/15-ц. Так, як зазначено у Постановах ВСУ письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). У пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз'яснено, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Згідно договору позики від 19.06.2017 в позику [PERSON] було надано 2500 доларів США, на день розгляду справи в суді курс доллара по відношенню до гривні складає 27, 11 грн за 1 доллар, отже станом на 08.02.2018 заборгованість [PERSON] складає 67775 грн (2500 х 27,11 = 67775 грн). Оцінюючи докази у справі, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми, що в своїй сукупності дають можливість зробити висновок, що позов до відповідача обґрунтований і такий, що підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки судом достовірно встановлено, що відповідач отримав у позивача 2500 доларів США за договором позики, однак не виконав зобов'язань по їх поверненню. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією від 23.11.2017 про сплату судового збору в сумі 652 грн. 50 коп., оскільки судом приймається рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, то слід стягнути з відповідача на користь позивачки суму судових витрат.

Outcome: approved