Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом, який мотивує тим, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 26 квітня 2014 року. Від даного шлюбу у них народилася одна дитина - донька [PERSON], [INFO], що підтверджено відповідним свідоцтвом про народження. Однак, через те, що у подружжя були різні погляди на шлюб та сім'ю, подружнє життя у них не склалося і 13 червня 2016 року за рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області шлюб між ними було розірвано. Позивачці було відновлено дошлюбне прізвище - «[PERSON]», дитину залишено проживати при матері та стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання малолітньої доньки. Відповідач з 14 вересня по 14 березня 2017 року аліменти взагалі не сплачував, понад два роки проживає окремо, дитиною, її духовним та фізичним розвитком не цікавиться, не навідує її, а всі питання щодо утримання, виховання та піклування про дитину вирішуються позивачкою без участі та підтримки відповідача. Таким чином, відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків, що також підтверджено висновком Перечинської районної державної адміністрації, тому просить позов задовольнити. У судове засідання позивачка [PERSON] та її представник адвокат Штефаняк І.І. не з'явилися, однак останній подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути без їх участі, позовні вимоги підтримують повністю, просять такі задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з'явився, будучи належним чином повідомленим, про причини неявки не повідомив, а тому суд вирішує спір по суті у його відсутності. Представник третьої особи у судове засідання також не з'явився, однак подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги щодо позбавлення батьківських прав підтримує. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у шлюбі, від якого у них народилося одна дитини, а саме донька - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Перечинського районного управління юстиції у Закарпатській області серії [NUMBER] від 30 грудня 2014 року. Рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 13 червня 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, позивачці відновлено дошлюбне прізвище «[PERSON]», дитину - [PERSON] залишено проживати при матері та стягнуто з відповідача аліменти на утримання доньки в твердій грошовій сумі до досягнення останньою повноліття. Разом з цим встановлено, що відповідач [PERSON] з 14 вересня 2016 року по 14 березня 2017 року аліменти на утримання доньки взагалі не сплачує, що підтверджено довідкою про неотримання аліментів №52394336 від 30 березня 2017 року виданої Перечинським районним відділом Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області. Крім того, відповідач не підтримує жодних зв'язків з дитиною, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не займається вихованням такої та не відвідує її. Орган опіки та піклування Перечинської районної державної адміністрації, згідно висновку №195/01-31 від 21 червня 2017 року, вважає за доцільне надати згоду на позбавлення батьківських прав [PERSON], відносно малолітньої дитини [PERSON], як такого, що ухиляється від виконання батьківських обов'язків. Згідно ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У принципі №6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, записано: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення». У ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, що діє на Україні з 27 вересня 1991 року вказано: «Держави-учасники зобов'язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов'язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи». Згідно ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402 кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно статті 11 цього ж Закону сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч.1 та 2 статті 12 даного Закону виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно п.1 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як роз'яснено у п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. З урахуванням вищевикладеного та того, що відповідач [PERSON] не бере ані матеріальної ані будь-якої іншої участі у вихованні дитини, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, про її підготовку до самостійного життя, належним чином не забезпечує необхідним харчування, медичним доглядом, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, а тому суд вважає, що відповідач ухиляється від виконання ним своїх обов'язків по вихованню дитини, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що відповідача слід позбавити батьківських прав щодо його малолітнього доньки - [PERSON], [INFO]. Суд констатує, що відповідно до ч.1 ст.169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача, що відповідає положенням ст.88 ЦПК України. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved