Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-30 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на 2/3 частини домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , яке складається з житлового будинку, зазначеного на плані літ. «А», загальною площею 62,36 кв.м. в тому числі житловою площею 28,00 кв.м та надвірних споруд: 3-х сараїв, літньої кухні, душу, вбиральні, цистерни та огорожі, розташованих на земельній ділянці площею 0,07 га, що знаходиться в розпорядженні Біляївської міської ради Одеської області. Свої вимоги мотивує тим, що вона знаходилася у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі з 17.07.2007 року. Під час подружнього життя стосунки між ними не склалися і рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 27.01.2016 року шлюб між ними розірвано. Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , на утримання якого рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 03.10.2016 року з відповідача на користь позивачки були стягнені аліменти у розмірі 1500 грн. щомісяця. Під час шлюбу ними за спільні кошти було придбано житловий будинок [ADDRESS] , власником якого записано відповідача по справі. Вважає, що зазначене нерухоме майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки придбано у період шлюбу, за спільні кошти, та підлягає розподілу. Крім того, відповідач не виконує рішення суду про стягнення з нього аліментів, внаслідок чого утворилася заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 35419,35 грн., а будь-якої іншої допомоги на утримання сина, який потребує коштів на лікування, так як має вади здоров`я, відповідач не надає, тому позивачка просить визнати за нею право власності на 2/3 частини вказаного житлового будинку, який набуто було в період шлюбу. Позивачка в судове засідання не з`явилася, але подала до суду заяву, в якій вказала, що на позовних вимогах наполягає і просить справу розглядати у її відсутність та надала згоду на ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся про день слухання справи належним чином, про що свідчить його підпис на поштовому повідомленні, відзив на позов не подав, а тому суд, приймаючи до уваги заяву позивачки, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до статті 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.07.2007 року, який заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 27.01.2016 року розірвано (а.с.12). Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с.14). 11.09.2009 року за договором купівлі-продажу [PERSON] придбав житловий будинок з надвірними, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та складається в цілому з однієї саманної житлової будівлі, житловою площею 28 кв. м., загальною площею 62,36 кв. м. та надвірних споруд, зазначених на схематичному плані під літерами: Б-сараю, В-літньої кухні, Г-сараю, Д-сараю, Е - душу, Є-вбиральні, 1-3 - огорожі, І - цистерни, розташованих на земельній ділянці площею 0,07 га, що знаходиться у розпорядженні Біляївської міської ради Одеської області. Згідно п. 5 вказаного Договору, на купівлю зазначеного в цьому договорі майна використані кошти, які є спільною сумісною власністю подружжя - [PERSON] та [PERSON] . Право власності на вказаний будинок було зареєстровано в установленому законом порядку, про що свідчить витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №26088963 від 23.05.2010 року. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тобто вказаний будинок був набутий подружжям в період шлюбу, а тому є спільною сумісною власністю сторін. З технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] , виготовленого 10.05.2018 року, виготовленого ПП «Одеське БТІ», вбачається, що він складається з житлової будівлі, житловою площею 28 кв.м, загальною площею 111,96 кв.м, та надвірних споруд, зазначених на схематичному плані під літерами: Г - сарай, Е - літній душ, Є - вбиральня, Ж - гараж, З - літня кухня, І - цистерна, 1-4 -огорожа. Самочинно збудовано: прибудови літ. «А1» «а», сарай літера «Г» - реконструкція, гараж літ. «Ж», літня кухня - літ. «З». Згідно ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. З урахуванням положень ч. 2 ст. 376 ЦК України сторони не набувають право власності на самочинно збудовані надвірні споруди. Частиною 1 ст. 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. З заочного рішення Біляївського районного суду Одеської області від 03.10.2016 року вбачається, що з відповідача на користь позивачки було стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з 12.07.2016 року та до досягнення ним повноліття, тобто до [INFO] . 27.12.2016 року Біляївським районним судом Одеської області було видано відповідний виконавчий лист №496/2379/16-ц (а.с.15). Але відповідач не виконує рішення суду та не сплачує аліменти на утримання сина, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 35419,35 грн, про що свідчить розрахунок заборгованості по аліментах, складений державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції Одеської області Горділовським М.М. (а.с.16). Позивачка зазначає, що відповідач не надає будь-якої допомоги на утримання сина, хоча дитина потребує постійного лікування, так як має вади здоров`я і перебуває на обліку у лікаря-невропатолога та зобов`язана проходити обстеження та лікування раз на півроку. Ч. 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, а ч. 3 вказаної статті передбачено, що за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Згідно п. 30 Постанови Пленуму Верховного суд України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя», який визначає, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках суд може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Враховуючи, що відповідач, неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до сина, не сплачує аліменти на його утримання та має заборгованість у розмірі 35419 грн. 35 коп., а тому суд вважає за можливе відступити від рівності часток і визнати за позивачкою право власності на 2/3 частини спірного житлового будинку, а за відповідачем на 1/3 його частину.

Outcome: approved