Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів, посилаючись на те, що відповідач є батьком її дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які перебуває на її утриманні. З 2011 року та по теперішній час сторони спільно не проживають, відповідач майже не надає жодної матеріальної допомоги на утримання дітей, не цікавиться та не приймає особистої участі у їх вихованні, не піклується про стан здоров'я, фізичний та духовний розвиток дітей. Просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 700 гривень на дитину щомісяця. В судовому засіданні представник позивачки підтримав позов в повному обсязі. Додатково суду пояснив, що відповідач не приймає участь в утриманні дітей, в їх вихованні, не надає ніякої матеріальної допомоги, не піклується про стан здоров'я дітей, позивачка не в змозі сама матеріально забезпечувати дітей, а також що відповідач офіційно не працює, але фактично займається сільським господарством і тому вона вважає, що відповідач спроможний щомісяця сплачувати їй зазначену суму. Відповідач в судовому засіданні позов та обставини зазначені в позовній не визнав. Додатково суду пояснив, що він визнає свій обов'язок сплачувати аліменти на утримання дітей, але на даний момент офіційно не працює, постійного прибутку не має, оскільки декілька років назад отримав травму, і тому важкі фізичні навантаження йому заборонені, по можливості дає дітям певні грошові кошти. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що дійсно відповідач є батьком [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які перебувають на утриманні позивачки. Шлюб між сторонами розірваний, діти на диспансерному обліку в лікарні не перебувають. Відповідач як батько зобов'язаний приймати участь в утриманні своїх неповнолітньої дітей на рівні із матір'ю. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України одним з способів виконання батьками обов'язків щодо утримання дитини є присудження за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів) у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд у відповідності до вимог ст. 182 СК України враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд враховуючи що представник позивачки не надав суду належні та допустимі докази про заробіток відповідача, а тому пояснення представника позивачки в частині доходів відповідача не приймає до уваги. Суд визначаючи розмір аліментів які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки, виходить з існуючого на день розгляду справи мінімального розміру прожитковому мінімуму для дітей відповідного віку з врахуванням принципу справедливості і обов'язку обох батьків приймати участь в утриманні дитини і суд вважає, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки аліменти в розмірі 400 (чотириста) гривень на утримання [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] до їх повноліття. Суд, визначаючи час з якого слід присудити аліменти на дитину, приймає до уваги, що позовна заява подана до суду 13.11.2014 року, а відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Суд вважає, що відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп., підлягають стягненню з відповідача. На підставі наведеного і

Outcome: partial