Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу посилаючись на те, що 13 серпня 2014 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] і проживала з ним до вересня 2016 року. Від даного шлюбу у сторін є малолітня донька, [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося. Шлюбні відносини між сторонами припинені 07 вересня 2016 року. Спільне господарство не ведеться. Спільне господарство не ведеться. Подальше збереження шлюбу та спільне проживання неможливі. Позивачка просить суд розірвати вказаний шлюб та стягнути з відповідача сплачений судовий збір. Позивачка в судове засідання не з`явилася, але надала суду заяву в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила їх задовольнити, у разі неявки відповідача не заперечувала проти заочного розгляду справи. Крім того в поданій суду заяві строк на примирення просила не надавати. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, також не подав відзив, а тому зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд вважає, що справу можливо розглянути у відсутність сторін на підставі наявних в цивільній справі доказах. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи в сукупності суд приходить до висновку, що цивільний позов обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи з наступного. Як встановлено, 13 серпня 2014 року позивачка з відповідачем зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, за актовим записом № 1994 /а.с.6/. Від даного шлюбу у сторін є малолітня донька, [PERSON] , [INFO] /а.с.8/. Із світлокопії довідки Новоархангельської селищної ради Кіровоградської області від 14.06.2018 року вбачається, що малолітня донька проживає разом з матір`ю /а.с.9/. Статтею 111 СК України на суд покладено обов`язок, щодо вжиття заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Ч. 2 ст. 114 СК України вказує на те, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. У відповідності ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Сім`я є природним і основним осередком суспільства і має право на захист з боку суспільства та держави. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Оскільки позивачка, наполягає на розірванні шлюбу то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є на думку суду неприпустимим. Разом з тим суд констатує, що відповідач в судове засідання не з`явився та не повідомив суд про причини неявки до суду, що саме по собі вказує, що він не бажає зберегти шлюб та проживати в гармонії з позивачкою. Враховуючи викладене та аналізуючи положення вище перелічених норм матеріального права суд приходить до висновку, що у подружжя втрачені позитивні почуття один до одного, вони не бачать спільного подальшого майбутнього, сімейні стосунки досягли кризової межі і їх не можливо відновити, підстав для надання строку для примирення суд не вбачає. Розлучення відповідає дійсній волі жінки (позивачки у справі) та чоловіка (відповідача у справі) після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті немайнові права, а тому з вказаних підстав шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Спору про поділ майна між подружжям не виникає. На підставі викладеного та

Outcome: approved