Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що вона є власником домоволодіння [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 02.06.2001 року. У цьому ж домоволодінні зареєстрований її чоловік - [PERSON] Відповідач понад 1рік в домоволодінні не проживає, виїхав на постійне проживання до іншого житлового приміщення, речей відповідача в будинку не має. Реєстрація відповідача порушує права позивачки як власника домоволодіння, в зв'язку з чим вона просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивачка до судового засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач неодноразово до судового засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини сторін достатніми, суд ухвалює заочне рішення в порядку ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення свідка, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що позивачка є власником домоволодіння [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу АЕА № 028942 укладеного 02.06.2001 року, зареєстрованому в БТІ за №262 від 15.06.2001 року. Зі свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого відділом РАГС Володарського РУЮ Донецької області від 05.11.2002 року, вбачається, що відповідач [PERSON] є чоловіком позивачки. Згідно копії домової книги у домоволодінні [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] з 07.09.2010 року. Пунктом 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. Так, відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно ж із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В аспекті ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом за наявності двох юридичних фактів: по-перше, відсутність члена сім'ї власника понад 1 рік; по-друге, відсутність поважних причин його не проживання. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є сусідкою позивачки, допомагає їй по господарству і доглядає останню коли та хворіє. Позивачка проживає сама, її чоловік [PERSON] виїхав з будинку близько року тому забравши речі, з того часу не приїжджав. Відповідач, не прибувши у судове засідання, не побажав реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів пред'явленого позову, і тим самим його не оспорює. Отже, враховуючи, що відповідач понад встановлені законодавством строки відсутні за місцем реєстрації без поважних причин, суд вважає можливим постановити рішення про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням, тим самим задовольнивши пред'явлений позов. На підставі викладеного,

Outcome: approved