Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

Позивачка звернулась із позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості зі сплати орендної плати та вартості проданого товару, мотивучи слідуючим: 10.12.2013 року між нею та відповідачами укладено договір оренди нежитлового приміщення - магазину «[INFO]» площею 44 кв.м. по [ADDRESS], який належить їй на праві власності - строком на 6 місяців з визначенням орендної плати - 200 гривень за квадратний метр площі та був складений акт прийому-передачі приміщення, інвентарю та обладнання; одночасно з підписанням вказаних документів відповідач [PERSON] отримала без оплати для реалізації в магазині продукти та побутову хімію на 6208 гривень по накладній від 10.12.2013 року. Станом на 10.03.2014 року відповідачі орендну плату не вносять, кошти за проданий товар [PERSON] не виплачує і тому вона просить стягнути орендну плату в сумі 26400 гривень та кошти за отриманий товар - 6208 гривень. В судовому засіданні позивачка вимоги підтримала і пояснила, що на пропозицію [PERSON] та [PERSON] віддала належний їй магазин «[INFO]» в [ADDRESS] їм в оренду. При оформленні договору, акту прийому-передачі вони домовились, що товар, який залишився у неї непроданим на суму 6208 гривень, відповідачі забирають собі для подальшої реалізації і тому по цьому питанню було складено накладну від 10.12.2013 року. З цього моменту [PERSON] та [PERSON] використовують приміщення магазину, але умов договору не виконують. Взимку 2014 року [PERSON] телефонував їй, нецензурно лаявся і говорив, що хоче розірвати договір оренди. Просить стягнути кошти за оренду приміщення за три місяці, тобто до 10 березня 2014 року Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, що підтвердила також відповідачка [PERSON] Відповідачка [PERSON] позов не визнала і пояснила, що дійсно на підставі договору оренди, акту прийому-передачі від 10.12.2013 року вони з чоловіком [PERSON] здійснювали торгівлю в приміщенні магазину «[INFO]». При підписанні договору вони заплатили 4000 гривень орендної плати позивачці. Але торгівля відбувалася слабо, виручки майже не було і перед Новим 2014 роком вони вирішили припинити торгівлю в магазині і попередили про це [PERSON] Але остання навіть і чути про це не бажала, погрожувала судовим розглядом. 08.01.2014 року вони повністю забрали свій товар, залишивши в магазині товар, що належав [PERSON] і який вони не встигли продати, віддали ключі від магазину чоловікові [PERSON] -[PERSON] і тому вважає, що вони позивачці ніяких коштів не повинні платити. При укладенні та підписанні договору та акту прийому-передачі на записи в договорі уваги не звертали, покладаючись на обізнання в цьому питанні [PERSON] Яких-небудь неточностей в тексті договору не оговорювали. Вже зараз вони розуміють, що [PERSON] хоче вирішити свої фінансові питання за їх рахунок і тому був складений такий договір і виник вказаний позов. Суд, дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Так, в судовому засіданні встановлено, що 10 грудня 2013 року між [PERSON] з однієї сторони а також [PERSON] та [PERSON] з другої сторони укладено договір оренди нежитлового приміщення - магазину «[INFO]», площею 44 м2, який знаходиться в [ADDRESS] і який на праві власності належить позивачці. Строк оренди складав 6 місяців і в договорі зазначено відповідні правові наслідки у формі платного користування майном у вигляді орендної плати - 200 гривень за квадратний метр площі. На виконання умов договору сторонами 10 грудня 2013 року було підписано акт приймання- передачі даного приміщення. Вищевказане підтверджується поясненнями сторін, копією договору оренди приміщення від 10.12.2013 року, копією акту прийому- передачі, копією свідоцтва про право власності, виданого Буринською міською Радою 27.02.2007 року на підставі рішення виконкому №43 від 21.02.2007 року, та зареєстрованого в КП «Буринське БТІ» за номером 14934771. Ніякі інші документи по орендованому майну станом на день розгляду справи не складалися, що не заперечують сторони і позивачка вимагає сплати орендної плати за три місяці користування, тобто до 10 березня 2014 року. Відповідно ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Згідно п.4.2 Договору складська площа становить 44 м2, а орендна плата визначається із розрахунку за 1 кв. м. 200 грн., тобто розмір місячної орендної плати складає 8800 грн. (200 грн. х 44 м2). Частинами 1-5 ст.762 ЦК України встановлено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичий перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 2 ст. 795 ЦК України, повернення наймачем предмета договору найму оформлюється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору,. З цього моменту договір найму припиняється. ' Аналогічні положення визначено п 4.3 Договору, згідно якого у випадку припиненні дії Даного Договору орендна плата проводиться Орендарем на день фактичної здачі приміщення та орендованого майна по акту прийому-передачі. Вищезазначене дає суду підстави зробити висновок про те, що на даний час укладений між сторонами договір діє, проте відповідачі не виконують взятих на себе зобов'язань, а тому вимоги позивачки по стягненню розміру заборгованості зі сплати орендної плати за період з 10 грудня 2013 року по 10 березня 2014 року в сумі 26400 гривень підлягають задоволенню. При цьому суд враховує те, що відповідачами при підписанні договору сплачена позивачці певна сума коштів, яку суд, вислухавши думки сторін і, враховуючи те, що вказаний факт ніякими іншими доказами не підтверджується,- визначає в 3000 гривень. Таким чином стягненню підлягає сума 23400 гривень. Під час вирішення вказаного питання суд не приймає до уваги твердження відповідачки [PERSON] про те, що фактично договір оренди припинений ними 08.01.2014 року і в цей день стороні позивача повернено ключі від магазину, поскільки вони не підтверджені ніякими іншими доказами і добути такі докази суд неспроможний. Факт вивезення якогось товару з приміщення магазину «[INFO]» на прохання [PERSON], який підтвердив у судовому засіданні свідок [PERSON] не може слугувати доказом припинення оренди приміщення, поскільки свідок не назвав найменування, асортимент та кількість товару, який вивозився, цілей такого вивезення, зазначивши, що він виносив з магазину лише те, на що вказували відповідачі, не вникаючи ні в які подробиці того, що відбувається. Також суд визнає нікчемними доводи відповідача про те, що в даний час їй є не зрозумілою сторона орендодавця, оскільки у вступній частині договору зазначено, що орендодавцем виступає [PERSON], а в заключній - магазин «[INFO]», а посилання в договорі на те, що орендарями є вони - відповідачі по справі в особі [PERSON], яка діє на підставі Статуту, поскільки, як пояснила сама відповідачка в судовому засіданні - при підписанні договору вона особисто та її чоловік [PERSON] на вказані невідповідності уваги не звертали, окремо в договорі їх не оговорили, а [PERSON] сприймали як особу, яка володіє на правовій підставі магазином «[INFO]» і тому правомірно розпоряджається своїм майном на власний розсуд - тобто здає їм в оренду і орендну плату за використання якого вони повинні сплачувати особисто [PERSON], а не вносити на розвиток статутної діяльності. Поскільки при укладенні договору оренди приміщення сторонами не було оговорено подільність предмету зобов»язання, суд вважає, що в даному випадку необхідно застосовувати положення ст.541, 543 ЦК України і розмір заборгованості стягувати із відповідачів у солідарному порядку. Одночасно з укладенням договору оренди магазину [PERSON]передала без оплати [PERSON] продукти та побутову хімію по накладній б/н від 10 грудня 2013 року, в якій у графі «відпустив» розписалась позивачка, а в графі «отримав» - відповідачка і вартість товару була встановлена в сумі 6208 гривень. Цілі та умови передачі вказаних товаро-матеріальних цінностей в накладній не оговорені, тому погодитись з позицією позивача про те, що між сторонами був укладений та відбувся договір купівлі-продажу вказаного товару суд не може, враховуючи також при цьому пояснення як відповідачки так і самої позивачки про те, що товар, який належав [PERSON] і який був включений у вартість, зазначену в накладній б/н від 10.12.2013 року, в даний час перебуває в приміщенні магазину «[INFO]». Поскільки спірний товар, виходячи з пояснень сторін, є в наявності, інших доказів, крім зазначених вище по вказаному питанню сторони не надали і добути їх суд неспроможний, суд вважає позов [PERSON] про стягнення вартості вказаних продуктів та побутової хімії на тій підставі, що між сторонами відбувся договір купівлі-продажу, задоволенню не підлягає. З відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed