Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-26 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення повноліття дитиною, починаючи з дня пред'явлення позову, а також допустити негайне виконання судового рішення в межах платежу за один місяць. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначила, такі обставини щодо суті спору: 22 серпня 2008 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Котелевського РУЮ Полтавської області, актовий запис № 49, її дошлюбне прізвище - « Цінкевич». Шлюб нею та відповідачем укладено вперше. Зазначила, що 05 травня 2015 року звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, укладеного між ними. Вона з сином проживають окремо від відповідача та не підтримують подружніх відносин з березня 2015 року та з квітня 2015 року не отримує від відповідача матеріальної допомоги на утримання дитини. Від шлюбу вони мають сина - [PERSON], [INFO], який в даний час проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Позивачка працює з 03.08.2005 року вагарем у ПАТ «Полтавакондитер». Відповідач [PERSON] постійної (офіційної) роботи не має, стягнень по виконавчим документам з відповідача не проводиться і він має можливість надавати грошову допомогу на утримання дитини. У судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилась, про місце та час розгляду справи була повідомлена належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, а саме судової повістки про виклик до суду на 10:00 годину 27.07.2015 року , отримане нею 21.07.2015 року, що відповідає вимогам ч. 4 ст. 74 ЦПК України. Крім цього, позивач до канцелярії суду 01.07.2015 року надала заяву з проханням розглянути справу без її участі. Відповідач [PERSON] не з'явився, про місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, а саме судової повістки про виклик до суду на 10:00 годину 27.07.2015 року , отримане ним 21.07.2015 року, що відповідає вимогам ч. 4 ст. 74 ЦПК України. У відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає, що оскільки, відповідно до ст. 10 ЦПК України судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і неявкою до суду без поважних причин, відповідач фактично відмовився від захисту своїх прав в суді, а відповідно до ч. 4 ст. 169 України суд має право у разі неявки відповідача, повідомленого належним чином про розгляд справи, вирішувати справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляти заочне рішення), в зв'язку з чим відповідно до ст. 225 ЦПК України постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи. Крім цього, на думку суду в матеріалах справи є достатньо доказів для її слухання та прийняття рішення по суті справи, і такий розгляд справи не буде порушенням права відповідача, як сторони у цивільному процесі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, встановивши обставини і визначені до них правовідносини, приходить до такого. У статтях 48, 51, 52 Конституції України закріплено, що кожен має право на достатній життєвій рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Частинами 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, вбачається, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями ст. 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають значення для справи, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Розглядом справи встановлено та матеріалами справи підтверджено, що сторони зареєстрували шлюб 22 серпня 2008 року у відділі РАЦС Котелевського районного управління юстиції Полтавської області, від якого мають неповнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO] року, який на даний час проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] Котелевського району Полтавської області ( а.с. 4, 9). Відповідно до копії рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 05 травня 2015 року шлюб між сторонами розірвано, рішення набрало законної сили 19 травня 2015 року (а.с.3). Ч.2 ст. 114 СК України встановлено, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Між батьками, сторонами у справі, домовленості щодо визначення способу виконання обов'язку утримувати дитину не досягнуто. Із встановлених у судовому засіданні обставин, що мають значення у справі, які містяться у матеріалах справи, вбачається, що відповідач [PERSON] офіційно не працює, медичної документації не надано, на утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів родини не має. З урахуванням викладеного та установленого,

Outcome: approved