Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-21 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про поділ житлового будинку та земельної ділянки. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 27.04.2017 вони з відповідачем уклали шлюб, який був розірваний 25.04.2020. 17.04.2018 вони з чоловіком купили житловий будинок, розташований в [ADDRESS] , в якому постійно проживали, а на даний час проживає відповідач. Право власності на житловий будинок зареєстроване на [PERSON] 22.11.2018 рішенням 12 сесії 8 скликання Бобровицької міської ради [PERSON] передано у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0, 2071 га., що розташована по [ADDRESS] , кадастровий номер 7420684000:01:000:3927 та 10.12.2018 за останнім зареєстровано право власності на вищезазначену земельну ділянку. Житловий будинок був придбаний під час перебування в шлюбі, тому є спільним сумісним майном подружжя і вона має право на Ѕ його частину. З урахуванням того, що вона має право на Ѕ частину будинку, відповідно до вимог ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України до неї переходить і право власності на Ѕ частину земельної ділянки, право власності на яку зареєстроване за [PERSON] . Тому, просить поділити будинок та земельну ділянку, розташовані по [ADDRESS] між нею та [PERSON] та визнати за ними право власності на вказане майно по Ѕ частині за кожним, а також стягнути з відповідача судовий збір, сплачений при поданні позову та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5880, 00 грн. Позивачка та її представниця в судове засідання не з`явилися, надали заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити, не заперечують проти винесення заочного рішення (а.с.43). Відповідач в судове засідання також не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, що підтверджується поштовою розпискою про отримання судової повістки (а.с.41). Отже, відповідач не з`явився до суду без поважних причин та не повідомив суд про причини неявки, не надав відзиву. У зв`язку з чим судом проводиться заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено, що з 27.04.2017 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 25.02.2020, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим Бобровицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Суми) (а.с.9, 10). Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Бобровицького районного нотаріального округу Андрюхіною Л.М., в період перебування в шлюбі з [PERSON] , 17.04.2018 [PERSON] було придбано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці, кадастровий номер 7420684000:01:000:3927 (а.с.32-34). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майн №237213525 від 16.12.2020, право власності на вищезазначений житловий будинок за [PERSON] було зареєстровано 17.04.2018 (а.с.11-12). Згідно ч. 3 ст.\~368\~ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з приписами ч. 1 ст.\~70\~СК України частки майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, є рівними. У відповідності до позиції, викладеної у постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Враховуючи викладені вище правові норми суд вважає, що будинок з господарськими будівлями та спорудами є спільною сумісною власністю подружжя. Статтями 69, 70\~СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. В п.п. 23,24 постанови Пленуму\~Верховного суду\~України №\~11\~від 2007\~року «Про\~практику застосування\~судами законодавства\~при розгляді\~справ про\~право на\~шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» зазначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2,3 ст.\~325\~ЦК України можуть бути будь які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Таким чином, з досліджених матеріалів справи встановлено, що житловий будинок в [ADDRESS] є спільним майном\~подружжя[PERSON] . Отже, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами слід поділити між сторонами шляхом виділу кожному по Ѕ частині. Рішенням 12 сесії 8 скликання Бобровицької міської ради від 22.11.2018 [PERSON] було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану по [ADDRESS] та передано останньому безоплатно у власність вказану земельну ділянку площею 0, 2071 га., кадастровий номер 7420684000:01:000:3927 (а.с.13, 14). Право власності на земельну ділянку за [PERSON] було зареєстроване 10.12.2018, що вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №237339563 від 16.12.2020 (а.с.12). Відповідно до п. 5 ч.1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених\~Земельним кодексом України. Відповідно до роз`яснень, наданих у постанові Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~практику застосування\~судами земельного\~законодавства при\~розгляді цивільних\~справ» від\~16\~квітня 2004\~року №\~7 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.03.2018 року у справі №61-3478 св 18. Відповідно до частини першої статті 377\~ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Частиною першою статті 120\~ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Частиною четвертою статті 120\~ЗК України визначено,\~що уразі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Згідно правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/18560/16, від 04 грудня 2018 року, чинне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди. Такий перехід відбувається відповідно до законодавства незалежно від волі особи - попереднього власника земельної ділянки. Принцип спільної юридичної долі нерухомого майна та земельної ділянки має на меті дотримання законних прав та інтересів власника нерухомого майна, а також забезпечення можливості реалізації ним відповідних правомочностей власника щодо володіння, користування та розпорядження цим майном. Враховуючи викладене вище та те, що житловий будинок, розташований по [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] і кожному з них належить по Ѕ частині будинку з господарськими будівлями, тому до [PERSON] як власниці нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці перейшло право власності і на Ѕ її частину, а тому позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню. Оскільки позовні вимоги [PERSON] задоволені, з відповідача на її користь підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у відповідності до ст. 141 ЦПК України. Щодо стягнення з відповідача суми за надану правову допомогу слід зазначити таке. Відповідно до ч. 8 ст.\~141\~ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Матеріали справи містять лише договір про надання правової допомоги №144 від 20.11.2020, укладений між позивачкою [PERSON] та [PERSON] , а також ордер про надання правової допомоги та попередній розрахунок витрат на правову допомогу, в якому визначена орієнтовна сума гонорару [PERSON] - 5000, 00 грн. Договір про надання правової допомоги не містить суми витрат на правову допомогу, а також позивачкою не надано жодних квитанцій про сплату нею коштів за надані адвокатом послуги. Також всупереч вимогам ст. 137 ЦПК України не надано доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, а тому суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки суми витрат на правову допомогу.

Outcome: approved