Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про встановлення порядку користування квартирою № 56 в будинку № 8 по вул. Цитрусовій в м. Запоріжжі і про зміну договору житлового найму, який уточнила 29 вересня 2015 року. В уточненій заяві (а. с. 35) зазначила, що сторони зареєстровані в спірній квартирі, яка належить до комунальної власності. Сімю позивача утворюють вона сама і її неповнолітній син [PERSON], [INFO], з яким позивач проживає в кімнаті квартири, зазначеній в технічній документації номером 4, площею 15,5 квадратних метрів. Відповідач із своєю донькою [PERSON] і онукою [PERSON] проживає в кімнаті № 3 площею 13,9 квадратних метри. Позивач просить встановити порядок користування житлом відповідно до порядку, що фактично існує, надавши їй і сину в користування кімнату № 4, а відповідачам кімнату № 3. Кімнату № 2 площею 16,2 квадратних метри, яка є суміжною з кімнатою № 3, кухню, вбиральню, ванну кімнату, коридор, комору просить залишити в загальному користуванні В судовому засіданні позивач підтримала вимоги позову. Просить про його задоволення. Пояснила, що фактично між сторонами склався саме такий порядок користування, про визначення якого просить вона. Вона та син проживають в кімнаті більшою площею, проте відповідачі, хоча й займають кімнату меншою площею, але оснастили двері в кімнату № 2 замком, що унеможливлює користування позивачкою цим приміщенням, позбавляючи її доступу до речей покійних батьків сторін, які за життя займали це приміщення. Представник позивачки просить про ухвалення рішення на користь його довірительки. Відповідач проти задоволення позову заперечує. Пояснила, що встановлення запропонованого позивачем варіанту порядку користування суперечило б праву її та членів її сімї на користування жилою площею в тому розмірі, який припадає на кожного з мешканців житла. Крім того, пояснила, що встановлення нею замків на двері продиктовано тими ж самими діями з боку позивача, яка вчинила їх першою. Представники третіх осіб, належним чином повідомлених про час та місце вирішення справи, до суду не зявилися з невідомих причин, повідомлення про згоду на участь у справі не надали, що в силу ст. 36 ЦПК України є підставою для вирішення справи без їхньої участі. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд не вбачає підстав для задоволення позову, з наступних міркувань. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] відноситься до громадського житлового фонду, ордер на вселення до якої був виданий батькові [PERSON] і [PERSON] [PERSON] (а. с. 3). Житло загальною площею 59,7 квадратних метрів, житловою площею 45,6 квадратних метрів, складається з трьох кімнат: № 2 площею 16,2 квадратних метрів, № 3 - площею 16,2 квадратних метрів, № 4 - площею 15,5 квадратних метрів, яких кімната № 4 є ізольованою, а кімнати № 2 і № 3 суміжними; кухні площею 6 квадратних метрів, вбиральні площею 1 квадратний метр, ванної кімнати площею 2,1 квадратного метру, коридору площею 4,7 квадратних метрів, комори площею 0,3 квадратних метри (а. с. 5-6). В квартирі зареєстровано і фактично проживає пять осіб, які є сторонами в справі (а. с. 5). Відповідно до ст. 47 ЖК України норма жилої площі в Українській РСР встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу. В силу ст. 63 ЖК України предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі, частина кімнати або кімната, зв'язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення ( кухня, коридор, комора тощо). Згідно із ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. За змістом ст. 61 ЖК України, умови договору найму жилого приміщення, що обмежують права наймача та членів його сім'ї порівняно з умовами, передбаченими законодавством Союзу РСР, цим Кодексом, Типовим договором найму жилого приміщення та іншими актами законодавства Української РСР, є недійсними. Виходячи з наведених положень житлового законодавства, особи, які користуються житлом в будинках державного і громадського житлового фонду, користуються рівними правами. У звязку з викладеним суд вважає, що на частку кожного з мешканців спірної квартири припадає по 9,12 квадратних метрів житлової площи (45,6 квадратних метрів : 5 осіб). Оцінюючи запропонований позивачем варіант порядку користування спірною квартирою, суд не може його прийняти, оскільки він очевидно звужує право відповідачів на користування тією частиною житлової площі, яка припадає на їхню частку. І хоча положення про недопустимість обмеження прав наймача і членів його сімї стосуються умов договору житлового найму, а позивач в уточненому позові не заявляє відповідних вимог, між тим суд вважає, що і право на користування приміщеннями без укладення окремих договорів житлового найму в розмірі, який відповідає розміру належної кожній з осіб частки, також підлягає захисту. Встановлення цього порядку потягне ті ж самі обмеження і для позивача з малолітнім сином, оскільки у випадку надання їм в користування кімнати площею15,5 квадратних метрів розмір жилої площі, що припадає на кожного з них, також буде меншим, ніж той, на який вони вправі розраховувати виходячи з норми жилої площі на кожного з мешканців квартири (7,75 квадратних метрів порівняно з 9,12 квадратних метрів). Вирішуючи позов не на користь позивача, суд виходить з того, що між сторонами фактично склався порядок користування приміщеннями в квартирі, проти чого ніхто із них не заперечує, тому запровадження цього порядку рішенням суду у відсутність вимог про укладення окремих договорів житлового найму не змінить становища, яке існує. Доводи ж позивача про те, що відповідач без узгодження з нею встановила замки на суміжній з кімнатою № 3 кімнаті № 2, які вона навела в судовому засіданні, належало б спрямовувати в русло вимог про усунення перешкод в користуванні певними приміщеннями в квартирі, право на яке є рівним у всіх осіб, що в ньому проживають.

Outcome: dismissed