Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

Позивачка звернулась з позовом до відповідачів, уточнивши який, просить суд встановити факт родинних відносин - що [PERSON] [INFO] є матір'ю [PERSON] [INFO]; встановити факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті матері [PERSON], померлої [INFO]; визначити, що частки спадкоємців [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в спадщині після смерті [PERSON], померлої [INFO] є рівними по 1/3 частці кожному; перерозподілити спадщину після смерті [PERSON], померлої [INFO] між спадкоємцями, визначивши за [PERSON], [PERSON], та [PERSON] право власності в порядку спадкування після смерті [PERSON], померлої [INFO] на спадкове майно на житловий будинок [ADDRESS], загальною площею 43,1 кв.м., житловою 26,8 кв.м. по 1/3 частці кожному. Позивачка та її представник в судовому засіданні наполягали на вимогах викладених в уточненої позовної заяві. Представник відповідачки [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на заперечення, які додані до матеріалів справи та заяву про застосування строку позовної давності. Відповідачка [PERSON] просила розділити порівну частки між спадкоємцями. Треті особи - Біляївська державна нотаріальна контора та Усатівська сільська рада Біляївського району Одеської області до судового засідання не з'явились, раніше надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, проти позовних вимог не заперечували. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд приходить до висновку шо в позові слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до обставин справи [INFO] померла [PERSON] згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], актовий запис №74. Спадкоємцями першої черги за законом у рівних частках відповідно до ст. 529 ЦК України (1963 року) були її діти - [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Спадковим майном є житловий будинок з надвірними спорудами розташований в [ADDRESS]. 02 квітня 1986 року [PERSON] отримала у Біляївській державній нотаріальні конторі свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті спадкодавця, оскільки інші спадкоємці з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталися. Крім того, до 2011 року позивачка не зверталася до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. [INFO] померла [PERSON], спадкоємцем після смерті якої є дочка - [PERSON] - відповідачка. 29 квітня 2011 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 02 квітня 1986 року та визнання права власності на 1/2 частину спадкового майна після смерті [PERSON] Рішенням апеляційного суду Одеської області від 17 квітня 2012 року скасовано рішення Біляївського районного суду Одеської області від 24 жовтня 2011 року, позов [PERSON] задоволено частково, визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 02 квітня 1984 року в 1/2 частині, визнано право власності за [PERSON] на 1/2 частину спадкового майна - житлового будинку [ADDRESS]. Відповідно до п.1 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року. ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. За змістом пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила цього Кодексу щодо позовної давності стосуються тільки тих позовів, строк яких, встановлених попереднім законодавством, не сплив до 1 січня 2004 року. Якщо ж строк позовної давності закінчився до зазначеної дати, то до відповідних відносин застосовуються правила про позовну давність, передбачені Цивільним кодексом Української РСР 1963 року. 02 квітня 1986 року [PERSON] отримала у Біляївській державній нотаріальні конторі свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину було отримане на все спадкове майно, незважаючи на наявність ще трьох спадкоємців за законом, які відносяться до першої черги. Відповідно до ст..71 ЦК УРСР 1963 року загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Відповідно до ст.74 ЦК УРСР 1963 року вимога про захист порушеного права приймається до розгляду судом, арбітражем або третейським судом незалежно від закінчення строку позовної давності. Відповідно до ст. 75 ЦК УРСР 1963 року позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін. Згідно до ст.76 ЦК УРСР 1963 року перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і статтями 78 і 79 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.562 ЦК України 1963 року поділ спадкового майна провадиться за згодою спадкоємців, що прийняли спадщину. При недосягненні згоди поділ провадиться судовим порядком відповідно до часток належних кожному з спадкоємців за законом чи заповітом. Проте, починаючи із 02.04.1986 року, та знаючи, що свідоцтво про право на спадщину було видано лише на одного спадкоємця, позивачі звертаються за захистом свого права лише у березні 2013 року, тобто, після спливу 27 років. Відповідно до ст..80 ЦК УРСР 1963 року закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Таким чином, перебіг строку позовної давності у даній справі почався з дня виникнення права на позов. Право на позов виникло у позивачів у 1986 році та пов'язане із видачею свідоцтва про право на спадщину за законом на ім'я [PERSON] Проте, вказані обставини не спростовують того, що оскаржуваним свідоцтвом про право на спадщину вже у 1986 році були порушені спадкові права усіх спадкоємців. Отже, позивачка звернулася до суду після закінчення строку давності, строк позовної давності пропущений без поважних причин, та у позові слід відмовити. Крім того, позивачка посилаються на те, що про порушення свого права вона дізналася у 2011 році після отримання постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину. Отже, наведені вище доводи свідчать, що позивачка з 1986 року не скористалися своїм правом на судовий захист у встановлені законом строки та ніяких перешкод для захисту свого права не мала.

Outcome: dismissed