Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-30 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони з 26.06.2010р. по 24.01.2017р. перебували у зареєстрованому шлюбі. Шлюб між сторонами розірвано. В період шлюбу вони сумісно придбали квартиру [ADDRESS], яка зареєстрована за відповідачем. Вирішити питання про розподіл майна в добровільному порядку сторони не можуть. Тому позивачка звернулася до суду з позовом та просить суд визнати дане майно спільною сумісною власністю подружжя, припинити право на свою частку у спільному майні, стягнувши з відповідача компенсацію в розмірі 405000,00грн та залишивши квартиру у власності відповідача. У судове засідання позивачка подала заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримала. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд ухвалює про заочний розгляд справи відповідно до вимог ст.ст.224,225 ЦПК України, про що не заперечувала позивачка. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено що сторони з 26.06.2010р. по 24.01.2017р. перебували у зареєстрованому шлюбі. Шлюб між сторонами розірвано. В період шлюбу вони сумісно придбали квартиру [ADDRESS], загальною площею 60,6 м2, житловою площею 32,9 м2, яка зареєстрована за відповідачем. Так факт придбання вказаного майна сторонами під час шлюбу підтверджується копіями свідоцтв про шлюб та розірвання шлюбу, витягом з реєстру права власності. Доказів того, що вказане майно було придбане одним з подружжя за власні кошти суду не надано. Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку(доходу). Згідно з ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, з урахуванням положень ст.61 ч.1 Сімейного кодексу України, квартира [ADDRESS] була придбана за час шлюбу сторін, та є об'єктом права їх спільної сумісної власності. Згідно зі ст.63 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними. Відповідно до ст.70 Сімейного кодексу України, та за змістом ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, законом. У відповідності до ст. 70 СК України кожен із сторін має право на 1/2 частку цього майна. За таких обставин, суд доходить висновку про те, що зазначена вище квартира являється спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON]. Разом з тим, суд вважає, що вимоги позивачки щодо поділ даної квартири не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1,2 ст.365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Проаналізувавши положення даної статті ЦК України, суд доходить висновку, що співвласник не може припинити своє право на частку у спільному майні за своїм же позовом, а тільки за позовом інших співвласників. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивачки про припинення її права на частку в квартирі та стягнення з відповідача компенсації вартості цієї частки не підлягаю задоволенню. Згідно ст.88 ЦК України на користь позивача з відповідача слід стягнути 4050,00грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial