overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

Позивачка звернулася в суд із позовом про розірвання шлюбу до відповідача. Позов мотивує тим, що одружилася із відповідачем 11.12.2003 року. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу послужило те, що одруження з відповідачем виявилося невдалим, він зловживає спиртиними напоями, постійно провокує напружені стосунки в сімї та безпричинно ображає її. Між ними повністю зникли почуття любові та взаємоповаги, на даний час вони проживають в одному жиловому будинку, але жодних стосунків, як сімейна пара не підтримують, спільного господарства не ведуть. Вона неодноразово намагалася зберегти сімю, але всі ці спроби були марними, вважає, що сімейні відносини остаточно розірвані і відновлені бути не можуть. Примирення неможливе, шлюб носить формальний характер. Просить шлюб розірвати, дітей залишити проживати з нею, стягнути з відповідача на її користь судовий збір. В судове засідання позивачка не зявилася, подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить справу розглянути без її участі. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, хоча про час і місце розгляду справи належним чином був повідомлений, причини неявки суду не повідомив. \~ Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. \~ Суд, заслухавши заяву позивачки, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, оскільки відповідач, будучи належним чином повідомлений, в судове засідання не зявився, що свідчить про те що він не заінтересований у збережені шлюбу, позивачка миритися не бажає, настоює на розірванні шлюбу і збереження його суперечило б інтересам позивачки, що має істотне значення. Вирішуючи питання проживання дітей, суд виходить із вимог ч. 2 ст. 160 Сімейного кодексу України, згідно якої місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Спору про місце проживання дітей між сторонами не має, а тому їх слід залишити проживати з матірю. \~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-07 00:00:00

Позивачка звернулася в суд із позовом про розірвання шлюбу до відповідача. Позов мотивує тим, що одружилася із відповідачем 11 жовтня 2008 року. Від спільного проживання у них народилося двоє синів - [PERSON] та [PERSON]. В якості підстав розірвання шлюбу наводить те, що між нею та відповідачем зникло почуття любові та взаємоповаги. Відповідач зневажає її як дружину та піднімає на неї руку. На даний час, вже більше трьох місяців, вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Шлюб став носити формальний характер. Примирення між ними неможливе, а тому просить шлюб розірвати, дітей залишити на проживання при ній . В судовому засіданні позивачка [PERSON] заявлений позов підтримала, наполягає на розірванні шлюбу, дітей просить залишити на проживання при ній. Відповідач [PERSON] заявлений позов про розірвання шлюбу визнав. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази вважає за доцільне позовні вимоги задовольнити. У відповідності до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. В судовому засіданні встановлено, що подружжя разом не проживає, спільного господарства не ведуть, позивачка настоює на розірванні шлюбу та відповідач позов визнав. При таких обставинах суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, а тому його слід розірвати. Вирішуючи питання проживання дітей суд виходить із вимог ч.1 ст. 160 Сімейного кодексу України, згідно якої місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Діти сторін по справі не досягли віку зазначеного в цій статті, спору про їх місце проживання немає, відповідач позов визнав, а тому їх слід залишити на проживання при матері [PERSON] У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-12 00:00:00

Позивачка звернулася в суд із позовом про розірвання шлюбу до відповідача. Позов мотивує тим, що одружилася із відповідачем 13 березня 2005 року. Від спільного проживання у них народилося троє дітей: син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO]. В якості підстав розірвання шлюбу наводить те, що вони з відповідачем не зійшлися характерами, постійно сваряться без всяких причин. Шлюбні стосунки між ними фактично припинені з квітня 2014 року. Шлюб став носити формальний характер. Примирення між ними неможливе, а тому просить шлюб розірвати, дітей залишити на проживання при ній. В судовому засіданні позивачка [PERSON] заявлений позов підтримала, наполягає на розірванні шлюбу, дітей просить залишити на проживання при ній. Відповідач [PERSON] заявлений позов про розірвання шлюбу визнав. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази вважає за доцільне позовні вимоги задовольнити. У відповідності до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. В судовому засіданні встановлено, що подружжя разом не проживає, спільного господарства не ведуть, за час, що їм надавався не примирились, позивачка настоює на розірванні шлюбу та відповідач позов визнав. При таких обставинах суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, а тому його слід розірвати. Вирішуючи питання проживання дітей суд виходить із вимог ч.1 ст. 160 Сімейного кодексу України, згідно якої місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Діти сторін по справі не досягли віку зазначеного в цій статті, спору про їх місце проживання немає, відповідач позов визнав, а тому їх слід залишити на проживання при матері [PERSON]. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі наведеного ст. ст. 104, 110, 112, 113, 160 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

Позивачка звернулася в суд із позовом про розірвання шлюбу до відповідача. Позов мотивує тим, що одружилася із відповідачем 16.11.2002 року. Від даного шлюбу у них народилося п'ятеро дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. В якості підстав розірвання шлюбу наводить те, що у них з відповідачем різні характери та життєві інтереси, між ними зникло почуття любові та поваги. Вже тривалий час проживають окремо, не підтримують подружніх стосунків, спільного господарства не ведуть. Причиною розпаду сім'ї стали безпричинні скандали та ревнощі з боку відповідача. Шлюб став носити формальний характер, а тому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, місце проживання неповнолітніх дітей визначити з нею. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить шлюб розірвати, дітей залишити на проживання при ній, а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі. Йому роз'яснено наслідки визнання позову. Суд, заслухавши сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази вважає за доцільне позовні вимоги задовольнити. У відповідності до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. У судовому засіданні встановлено, що подружжя разом не проживає, спільного господарства не ведуть, позивачка настоює на розірванні шлюбу, а відповідач позов визнав. При таких обставинах суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, а тому шлюб слід розірвати. Вирішуючи питання проживання дітей, суд виходить із вимог ч.ч. 1 та 2 ст. 160 Сімейного кодексу України згідно якої місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Спору про місце проживання дітей між сторонами немає, а тому їх слід залишити на проживання при матері.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

Позивачка звернулася в суд із позовом про розірвання шлюбу до відповідача. Позов мотивує тим, що одружилася із відповідачем 18.10.2010 року, однак спільне життя у них не склалося. Відповідач почав зловживати спиртними напоями, не цікавився сімєю, не забезпечував матеріально. Вони намагалися зберегти сімю, але навіть народження сина не змогло цього зробити, між ними виникали постійні суперечки, що негативно впливало на на їхні відносини, а також на виховання дитини. На даний час, вже півтора року вони разом не проживають, не підтримують подружніх стосунків та не ведуть спільного господарства, а також вказує , що відповідач живе в цивільному шлюбі з іншою жінкою. Шлюб між нею та відповідачем носить формальний характер, а тому просить його розірвати, сина залишити проживати з нею. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, однак подала заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить позов задовольнити, справу розглянути без її участі. Відповідач [PERSON] попередньо подав в судове засідання заяву, в якій вказав, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить справу розглянути за його відсутності. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази вважає за доцільне позовні вимоги задовольнити. У відповідності до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. У судовому засіданні встановлено, що подружжя разом не проживає, спільного господарства не ведуть, позивачка настоює на розірванні шлюбу, а відповідач позов визнав. При таких обставинах суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, а тому шлюб слід розірвати. Вирішуючи питання про місце проживання неповнолітньої дитини, суд виходить з вимог ч. 2 ст. 160 Сімейного кодексу України, згідно якої місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Оскільки син сторін по справі - [PERSON] не досяг віку зазначеного в цій статті та спору про його місце проживання між сторонами немає, його слід залишити проживати з матірю.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-29 00:00:00

Позивачка звернулася в суд із позовом про розірвання шлюбу до відповідача. Позов мотивує тим, що одружилася із відповідачем 21.05.2010 року. В шлюбі у них народилось двоє синів : [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. В якості підстав розірвання шлюбу наводить те, що вони з відповідачем стали чужими людьми, між ними зникло почуття любові та взаємоповаги. На даний час проживають разом, але подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Відповідач не забезпечує сімю матеріально, через що виникають сварки, свідками яких нерідко стають їхні неповнолітні діти. Після розірвання шлюбу вона має намір поїхати на заробітки. Шлюб став носити формальний характер, примирення між ними неможливе, а тому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, дітей залишити проживати з батьком. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі та йому розяснено наслідки визнання позову. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши досліджені докази вважає за доцільне позовні вимоги задовольнити з наступних підстав. У відповідності до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. У судовому засіданні встановлено, що сторони подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, позивачка настоює на розірванні шлюбу, а відповідач позов визнав. При таких обставинах суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, а тому шлюб слід розірвати. Вирішуючи питання проживання дітей, суд виходить із вимог ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу України, згідно якої місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків. Спору про місце проживання дітей між сторонами не має, а тому їх слід залишити проживати з батьком.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

Позивачка звернулася в суд із позовом про розірвання шлюбу до відповідача. Позов мотивує тим, що одружилася із відповідачем 24 лютого 2001 року. Від спільного проживання народився син [PERSON] [INFO]. В якості підстав розірвання шлюбу наводить те, що сімейне життя останнім часом дуже погіршилося, між ними зникло почуття поваги та любові. Відповідач безпідставно ревнує її, вчиняє скандали, на всі її прохання змінитися не реагує. На даний час разом не проживають з травня 2013 року, спільного господарства не ведуть. Шлюб став носити формальний характер, примирення між ними неможливе, а тому просить суд шлюб розірвати. Сина залишити проживати із нею та на її вихованні. В судовому засіданні позивачка [PERSON] заявлений позов підтримала, наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач [PERSON] заявлений позов про розірвання шлюбу невизнав, суду пояснив, що приїхав додому в вересні місяці, то позивачки вдома не було, а прийшла біля 02 год., а також приїхав в грудні до сина, позивачки знову вдома не було. Однак просить надати місяць на примирення, щоб дружина подумала, чи є підстави розривати шлюб. Коштів дружині не дає, так як має багато боргів, проживає та працює в м.Калуші. Дружина сина налаштувала проти нього. Просить не розривати шлюб, а надати місячний термін на примирення. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази вважає за доцільне позовні вимоги задовольнити. У відповідності до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. У судовому засіданні встановлено, що подружжя разом не проживає, спільного господарства не ведуть, позивачка настоює на розірванні шлюбу та відповідач позов хоч і невизнає, однак із пояснень вбачається неприязнь до позивачки. При таких обставинах суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, шлюб носить формальний характер, а тому шлюб слід розірвати. Вирішуючи питання проживання дитини суд виходить із вимог ч. 2 ст. 160 Сімейного кодексу України згідно якої місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за згодою батьків та за згодою самої дитини. Оскільки син сторін по справі Андрій досяг віку, зазначеного в цій статті , то в силу ч. 2 ст. 160 СК України місце його проживання визначається за спільною згодою батьків згодою дитини. Спору про місце проживання дитини між сторонами немає.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

Позивачка звернулася в суд із позовом про розірвання шлюбу до відповідача. Позов мотивує тим, що одружилася із відповідачем 24 січня 2000 року. Від спільного проживання у них народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу послужило те, що одруження з відповідачем виявилося невдалим, у них різні характери та погляди на життя. Між ними зникло почуття любові та взаємоповаги. На даний час подружніх відносин не підтримують. Вважає, що сімейні відносини остаточно припинені і відновлені бути не можуть. Шлюб носить формальний характер та примирення між ними неможливе, а тому просить шлюб розірвати, дітей залишити на проживання при ній. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить справу розглянути за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, просить справу розглянути за його відсутності. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. У відповідності до ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них та інтересам їхніх дітей. В судовому засіданні встановлено, що позивачка миритися не бажає, настоює на розірванні шлюбу, відповідач позов визнав, а тому збереження його суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення. Вирішуючи питання проживання дітей, суд виходить із вимог ч. ч. 1,2 ст. 160 Сімейного кодексу України згідно якої місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, що не досягла десяти років вирішується за згодою батьків. Спору про місце проживання дітей між сторонами немає, відповідач позов визнав, а тому їх слід залишити на проживання при матері.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-08 00:00:00

Позивачка звернулася в суд із позовом про розірвання шлюбу до відповідача. Позов мотивує тим, що одружилася із відповідачем 25 січня 2001 року. Від спільного проживання у них народилося троє дітей: син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO]. В якості підстав розірвання шлюбу наводить те, що останнім часом сімейні стосунки у них дуже погіршилися, відповідач часто їздить на заробітки, повертаючись додому він не приділяє їй та дітям уваги, більше часу проводить з друзями, зловживаючи спиртними напоями. Між ними зникло почуття любові та взаємоповаги. Подружніх відносин на даний час не підтримують, спільного господарства не ведуть. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Спору про поділ майна, що є їхньою спільною власністю, немає. Між ними досягнуто угоди про утримання дітей. Примирення між ними неможливе, а тому просить шлюб розірвати, дітей залишити на проживання при матері, справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить шлюб розірвати. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву в якій просить справу розглядати без його участі, позов визнає, проти задоволення позову не заперечує. Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази вважає за доцільне позовні вимоги задовольнити. У відповідності до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. У судовому засіданні встановлено, що подружжя разом не проживає, спільного господарства не ведуть, позивачка настоює на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти заявленого позову. При таких обставинах суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, а тому шлюб слід розірвати. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України. ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб грунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Вирішуючи питання проживання дітей суд виходить із вимог ч. 1,2 ст. 160 Сімейного кодексу України згідно якої місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитин. Спору про місце проживання дітей між сторонами немає. На підставі викладеного, ст. ст. 24, 104, 110, 112, 160 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

Позивачка звернулася в суд із позовом про розірвання шлюбу до відповідача. Позов мотивує тим, що одружилася із відповідачем 30.08.1992 року. Від спільного проживання у них народився син [PERSON], який на даний час є повнолітнім. В якості підстав розірвання шлюбу наводить те, що сімейне життя останнім часом дуже погіршилося, між ними зникло почуття поваги та любові. У них різні погляди на життя, відповідач почав зловживати алкоголем, постійно влаштовує безпричинні сварки. Шлюб став носити формальний характер, примирення між ними неможливе, а тому просить суд шлюб розірвати, оскільки розірвати шлюб добровільно в порядку ст. 109 СК України відповідач не згідний. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просить справу розглянути за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Причини неявки суду не повідомив. Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази вважає за доцільне позовні вимоги задовольнити. У відповідності до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. Встановлено, що сім'я не підтримує подружніх стосунків, відповідач будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явився, що свідчить про те, що він не бажає зберегти сім'ю, а позивачка наполягає на розірванні шлюбу. При таких обставинах суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, а тому шлюб слід розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

Позивачка звернулася в суд із позовом про розірвання шлюбу з відповідачем мотивуючи тим, що 01.09.2012 р. зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу у них дітей не має. Причиною розлучення послужило те, що вони люди різних характерів і у них різні погляди на життя, сторони спільно не проживають. В даний час вона зустрічається з іншим чоловіком, з яким має намір зареєструвати шлюб. Вважає, що подальше спільне проживання з відповідачем є недоцільним. Їхній шлюб носить формальний характер і перебувати в такому шлюбу вона не бажає, а тому хоче його розірвати. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, просила шлюб розірвати. Після розірвання шлюбу бажає перейти на своє дошлюбне прізвище «[PERSON]». Згідна на заочний розгляд справи Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча офіційно повідомлявся в установленому законом порядку про час та місце розгляду справи, і не повідомив суд про причини своєї неявки, а тому суд вважає, що справу слід розглядати в його відсутність, заочно. Суд аналізуючи обставини встановлені в судовому засіданні та зібрані докази приходить до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення оскільки сторони однією сім'єю не живуть, миритися не бажають, а подальше збереження сім'ї суперечить їхнім інтересам. Тому суд на підставі ст. 105, 112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved