Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-26 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про визначення розміру часток у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS], а також визначення порядку користування зазначеною квартирою. В судовому засіданні в обгрунтування своїх вимог пояснила, що вона, її малолітній син [PERSON] та відповідачі є учасниками спільної сумісної власності на спірне житло на підставі свідоцтва про право власності. Оскільки частки співвласників в праві спільної власності на майно за законом вважаються рівними, просить про визначення розміру часток кожного із сторін та визнання за кожним з них права власності на 1/5 частину квартири [ADDRESS]. Квартира жилою площею 46,2 квадратних метри складається з трьох кімнат площею 11 квадратних метри, 17,7 квадратних метри і 17,5 квадратних метри, дві з яких є ізольованими. Позивач просить виділити їй і її сину [PERSON] в користування суміжну кімнату № 8 площею 17,5 квадратних метри з балконом 0,9 квадратних метри, відповідачці [PERSON] надати в користування ізольовану кімнату № 7 площею 17,7 з балконом 0,9 квадратних метри, а відповідачам [PERSON] і [PERSON] - ізольовану кімнату № 5 площею 11 квадратних метри. Кухню, вбиральню, ванну кімнату, коридор, комору просить залишити в загальному користуванні. В судовому засіданні позивач підтримала вимоги позову. Просить про його задоволення. Пояснила, що фактично між сторонами склався саме такий порядок користування, про визначення якого просить вона. Вона та її син, що є учасником права спільної власності, а також три її малолітні доньки проживають в кімнаті площею 17,5 квадратних метри, відповідачки фактично займають ті кімнати, які вона просить виділити їм в користування, а відповідач [PERSON], який доводиться сином відповідачці [PERSON], залишив житло, видалившись до іншого місця помешкання. Визначення порядку користування необхідне позивачці для застосування її пільги зі сплати житлово-комунальних послуг як багатодітної матері лише при оплаті житлової площі, якою вона і її діти фактично користуються. Вирішити ж це питання у позасудовому порядку не сталося можливим через неприязні стосунки між сторонами, внаслідок яких вони майже не спілкуються один з одним. Представник позивачки підтримала вимоги своєї довірительки. Просить про ухвалення рішення на її користь. Відповідач [PERSON] позов визнала частково. Не заперечуючи проти визначення розміру часток співвласників і проти надання в користування позивачці і її малолітнім дітям кімнати, яку вони фактично займають, заперечує проти надання їй і її сину [PERSON] найменшої кімнати, вважаючи за доцільне залишити кімнати, які пропонуються [PERSON] і їй з сином в окреме користування, залишити в спільному користуванні відповідачів. Представник відповідача підтримала доводи своєї довірительки, при цьому зазначивши, що питання надання позивачці в користування кімнати відповідно до порядку, який склався фактично, можна було б вирішити у позасудовому порядку за обопільною згодою сторін. Відповідач [PERSON], належним чином повідомлена про час та місце проведення судового засідання, до суду не з'явилася, надавши письмове звернення, яке містить повне визнання позову і прохання про вирішення справи у її відсутність. Відповідач [PERSON], належним чином повідомлений про судовий розгляд, до суду не з'явився двічі з невідомих причин. Заперечень проти позову не надав. Наведені обставини в силу ст. 169 ЦПК України є підставою для вирішення спору без участі відповідачів. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню, з наступних міркувань. Судом встановлено, що сторони є учасниками спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло № 17323 від 24.05.2005 року (а. с. 7, 8). Зазначене право зареєстроване товариством з обмеженою відповідальністю «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» (а. с. 9). Відповідно до ст. 355 ЦК України майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. За змістом ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно із ст. 357 частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом, а відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Аналізуючи правовідносини, що склалися, суд виходить з того, що ані законом, ані договором не встановлено право спільної сумісної власності на житло, яке належить сторонам, тому їхню спільну власність на нерухомість можна вважати частковою. З урахуванням принципу рівності часток співвласників у праві спільної власності на майно та обопільної згоди сторін на визначення рівного розміру їх часток суд знаходить за можливе задовольнити позов в цій частині. В силу ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Згідно з ч. 3 ст. 319 ГК Украины всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення права. Із змісту ст. 358 ЦК України випливає, що співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Виходячи з наведених положень закону учасники права спільної часткової власності мають рівні права в здійсненні права власності на належну їм частку відповідно до її розміру. Оцінюючи запропонований позивачкою варіант порядку користування спільним майном, суд не може його прийняти, оскільки він очевидно звужує право відповідачів [PERSON] та [PERSON] на володіння та користування тією частиною спільного майна, яка відповідає розміру їхніх часток. Посяганням на це право є зменшення розміру частки, що пропонується співвласникам для спільного користування, порівняно з часткою, що їм належить; позбавлення права користуватися балконами, якими оснащені кімнати більшою площею; надання в користування різностатевим особам одного жилого приміщення. Вирішуючи питання визначення порядку користування, суд виходить з принципів реалізації права спільної часткової власності, встановлених наведеною статтею 358 ГК України, про здійснення права власності за домовленістю учасників права власності. З огляду на викладене суд не знаходить підстав для прийняття в цілому запропонованого позивачем порядку користування. Судом встановлено, що фактично відповідачка користується в квартирі кімнатою № 8 площею 17,5 квадратних метри з балконом 0,9 квадратних метри, відповідачі користуються двома іншими кімнатами, підсобні приміщення перебувають у спільному користуванні сторін. Вирішуючи вимоги позову в частині встановлення порядку користування, суд виходить з того, що запропонований відповідачем порядок користування, згідно із яким кімнати № 5 і № 7 залишаються в спільному користуванні відповідачів, не порушує нічиїх прав, відповідає порядку, який фактично склався, тому з урахуванням прийняття такого порядку відповідачкою [PERSON] може бути визнаний судом. Судовий збір, попередньо оплачений позивачем, відповідно до правил цивільного процесуального законодавства, має бути стягнутим з відповідачів у рівних частках на користь позивача.

Outcome: partial