Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 25.10.2012 року померла її мати [PERSON], після смерті якої залишилось спадкове майно у вигляді земельної ділянки площею 0,321 га, цільове призначення-для будівництва, обслуговування житлового будинку та господарських споруд, ведення особистого підсобного господарства, розташованої по вул. Жовтневій, 87 в селі Острійки Білоцерківського району Київської області, спадкоємцями за законом першої черги є позивачка та [PERSON], які прийняли спадщину у визначеному законом порядку, однак нотаріусом відмовлено в оформленні спадкових прав в звязку з тим, що надані правовстановлюючі документи на майно не були зареєстровані спадкодавцем в установленому законом порядку. Позивачка просила суд визнати за нею право власності у порядку спадкування за законом після померлої 25.10.2012 року [PERSON] на 1/2 частину земельної ділянки розміром 0.0710 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3220484601:02:007:0081, розташована по вулиці Жовтневій, 87 в селі Острійки Білоцерківського району Київської області, та на 1/2 частину земельної ділянки розміром 0,2500 га для будівництва, обслуговування житлового будинку та господарських споруд, кадастровий номер 3220484601:02:007:0082, розташована по вулиці Жовтневій, 87 в селі Острійки Білоцерківського району Київської області. Представник позивачки подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі, заяви щодо розгляду справи без участі представника Острійківської сільської ради Білоцерківського району суду не надано, а тому на підставі ст.ст.224-226 ЦПК України суд вважав за можливе провести заочний розгляд даної справи за згодою представника позивача. Третя особа направив до суду заяву про розгляд справи без його участі. Оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що 25 жовтня 2012 року померла [PERSON] мати позивача, що стверджується копією свідоцтва про її смерть, копією свідоцтва про народження позивача. В судовому засіданні також встановлено, що заповіту померла не залишала, а спадщину за законом після її смерті прийняли її діти: [PERSON] та [PERSON], подавши заяви про прийняття спадщини до Білоцерківської районної державної нотаріальної контори 22.02.2013 року та 16.03.2013 року. Наведене стверджується копіями матеріалів із спадкової справи № 55/2013 після смерті [PERSON]. Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно зі ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. За ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до довідки Острійківської сільської ради Білоцерківського району, [PERSON] проживала в [INFO] до дня смерті, за даною адресою, крім неї, ніхто не був зареєстрований та не проживав. Отже, [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину після смерті [PERSON] як спадкоємці першої черги за законом. З матеріалів спадкової справи також вбачається, що 25.12.2015 року державним нотаріусом Білоцерківської районної державної нотаріальної контори спадкоємцям видано свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно по 1/2 частині за кожним, правовстановлюючі документи на яке оформлено у встановленому законом порядку, а саме: на житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами № 87 по вулиці Жовтневій в селі Острійки Білоцерківського району та на земельну ділянку площею 3,8000 га, яка розташована а межах Острійківської сільської ради Білоцерківського району, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно постанови державного нотаріуса Білоцерківської районної державної нотаріальної контори [PERSON] від 13.05.2016 року спадкоємцям відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,321 га, цільове призначення - для будівництва, обслуговування житлового будинку та господарських споруд, ведення особистого підсобного господарства, розташованої по вул. Жовтневій, 87 в селі Острійки Білоцерківського району Київської області, оскільки не проведено державної реєстрації права власності даного обєкта спадкового майна. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Як розяснено в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування /зі збереженням її цільового призначення/ при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно зі ст.126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті. А за ч.2 ст.126 ЗК, право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки; свідоцтвом про право на спадщину. Відповідно до п.23 наведеної вище в рішенні Постанови Пленуму Верховного Суду України, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В судовому засіданні встановлено, що вказана вище земельна ділянка належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10.02.2004 року після смерті її чоловіка [PERSON], що слідує з копії цього свідоцтва, оформленого Узинською міською державною нотаріальною конторою Київської області, зареєстровано в реєстрі за № 1-409. Згідно наведених вище правових норм, право власності на земельну ділянку посвідчується також свідоцтвом про право на спадщину, тобто, [PERSON] набула у власність спірну земельну ділянку. За ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» розяснено, зокрема, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися , якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Як вказано вище, позивачу нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на дану земельну ділянку. Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку станом на 17.12.2015 року, внесено відомості про земельну ділянку розміром 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 3220484601:02:007:0082, та про земельну ділянку розміром 0,071 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3220484601:02:007:0081, що розташовані по вулиці Жовтневій, 87 в селі Острійки Білоцерківського району Київської області, відомості про власника [PERSON]. За положеннями ст.1267 ЦК України частки у спадщині спадкоємців за законом є рівними. Згідно з п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: в т.ч. рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. А тому проаналізувавши все вищенаведене, суд вважає за можливе визнати за позивачкою право власності на 1/2 частину земельної ділянки розміром 0.0710 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3220484601:02:007:0081, розташована по вулиці Жовтневій, 87 в селі Острійки Білоцерківського району Київської області, та на 1/2 частину земельної ділянки розміром 0,2500 га для будівництва, обслуговування житлового будинку та господарських споруд, кадастровий номер 3220484601:02:007:0082, розташована по вулиці Жовтневій, 87 в селі Острійки Білоцерківського району Київської області, в порядку спадкування за законом після померлої матері [PERSON], оскільки позивачка позбавлена можливості оформити свої спадкові права на цю земельну ділянку в нотаріальному порядку.

Outcome: approved