Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням та усунення перешкод. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачці [PERSON] на підставі договору дарування від 10.07.2013 року належить домоволодіння [ADDRESS] Відповідач зареєстрований за вказаною адресою як член родини колишнього власника, також він є братом позивачки, однак з 1989 року в будинку не проживає, його особистих речей в будинку немає. Позивачка бажає реалізувати вказане домоволодіння, однак не може це зробити, оскільки в ньому зареєстровані відповідач та його малолітня дитина. Тому позивачка просить суд визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а також усунути перешкоди в праві власності шляхом зняття його та його малолітньої дитини з реєстраційного обліку. Позивачка надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на позові наполягала, не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, вважається повідомленим належним чином про час та місце судового розгляду справи, та від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності. Тому суд на підставі ст.ст. 224, 225 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивачці що позивачці [PERSON] на підставі договору дарування від 10.07.2013 року належить домоволодіння [ADDRESS], це підтверджено копією договору дарування. Вказане домоволодіння подарувала їй її мати. Відповідач є братом позивачки. З копії домової книги вбачається, що за спірною адресою зареєстровані позивачка, відповідач та неповнолітня дитина відповідача. Також там була зареєстрована мати позивачки та відповідача по день своєї смерті. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член родини власника житла втрачає право на користування цим житлом у випадку його відсутності без поважних причин більше одного року. Згідно ст.. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено що відповідач та його неповнолітня дитина не проживають за спірною адресою більше одного року без поважних причин, а тому позов про визнання відповідача та його дитини такими що втратили право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Виходячи зі змісту вказаної норми, вимога про усунення перешкод в праві власності шляхом зняття з реєстрації є зайвою, оскільки рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, є підставою для зняття цієї особи з реєстраційного обліку. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial