Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-30 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому зазначає, що є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Разом з позивачкою в будинку зареєстровані, але не проживають її донька [PERSON] та онук [PERSON] . Позивачка змушена сплачувати комунальні послуги за кількістю зареєстрованих осіб, що значно ускладнює її матеріальне становище. Просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житлом за адресою: [ADDRESS] . Позивачка в судове засідання не з`явилася, в позовній заяві просила розглядати справу за її відсутності. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, надала до суду відзив в якому визнала позовні вимоги та пояснила, що не має часу та можливості змінити місце реєстрації. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку по [ADDRESS] , що підтверджується рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 30.12.2010 №2-853/10 та Витягом про державну реєстрацію прав від 21.02.2011 №29063768. Згідно довідки Красненської сільської ради Скадовського району від 02.04.2020 № 121 [PERSON] , 1995 р.н. зареєстрована в [ADDRESS] , але не проживає за вказаною адресою. З акту обстеження житлових умов від 02.06.2020 року, складеного членами комісії сільської ради [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] , але не проживає за даною адресою з 2017 року. Частиною 1 ст.41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в інформаційному листі № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» роз`яснив, що розглядаючи позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні власністю, а саме житловим приміщенням, слід звертати увагу, що реєстрація місця проживання є похідним правом від права користування житлом, питання про зняття з реєстрації колишніх членів сім`ї власника будинку залежить від вирішення питання про їх право проживання в цьому будинку (відсутність такого права, втрата права користування), яке регулюється нормами ЖК УРСР та ЦК (статтями 71, 72, 156 ЖК УРСР та статтею 405 ЦК). Та обставина, що відповідачка до теперішнього часу залишається зареєстрованою у даному будинку, обмежує позивача в повній мірі здійснювати свої права на володіння, користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки під час судового розгляду факт не проживання відповідачки у\~ зазначеному будинку доведений належними і допустимими доказами. На підставі викладеного,

Outcome: approved