Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-22 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трьох років. В позові вказувала, що 07.08.1999 року між нею та відповідачем був укладений шлюб. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. 22 липня 2016 року шлюб розірвано. На даний час позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною, [PERSON], до досягнення ним трирічного віку. Відповідач має можливість надавати грошову допомогу на утримання дітей та на її утримання згідно ст.84 Сімейного кодексу України. Просить суд стягнути аліменти на своє утримання у сумі 700 грн. щомісячно з дня подання позову до досягнення дитиною трирічного віку. В судовому засіданні позивачка позов підтримала в повному обсязі, просила суд його задоволити, пояснила, що під час спільного проживання з відповідачем, останній працював неофіційно на підприємстві «Альтаїр», і отримував заробітну плату близько 10 тис. грн., лише після подачі нею позову про стягнення аліментів на дітей вій оформився на роботу на цьому підприємстві з невеликою заробітною платою. Вважає такі дії відповідача навмисними, а його дохід більшим ніж вказано в довідці підприємства. Запропоновану представником відповідача суму на своє утримання не визнає. Вказує, що законом дозволено відраховувати до 80 відсотків з заробітної плати при стягненні за виконавчим документом. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав частково, виходячи з того, що законом передбачено відрахування з заробітної плати не більше ніж 50 %, сума, яку визнає відповідач складає близько 40 грн. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, суд дійшов до наступного. З копії свідоцтва про народження [PERSON] вбачається, що він народився 07.06.2014 року, його батьками є сторони по справі. Позивач згідно наказу Драбівської НВК [PERSON] ступенів ім. С.В. Васильченка гімназія перебуває у оплачуваній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку по 21.06.2017 року. Відповідно до ч.2, 6 ст.84 Сімейного кодексу України (далі СК України) дружина (в тому числі і в разі розірвання шлюбу), з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Ч.4 ст.84 СК України передбачено, що утримання дружина з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно довідки ПП «Альтаїр» від 19.08.2016 року № 16 [PERSON] працює на посаді водія транспортного засобу з 19.07.2016 року (наказ про прийняття на роботу від 18.07.2016 року № 13), його заробітна плата становить 1500 грн., після утримання податків заробітна плата становить 1331 грн. 52 копійки. Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 22.07.2016 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання двох дітей у розмірі 650 грн. Суд вважає, що встановлений судом місячний дохід відповідача у розмірі 1500 грн. та його аліментні зобовязання у розмірі 650 грн. свідчать про те, що [PERSON] є особою, яка не може надавати матеріальну допомогу, тому в задоволенні позову потрібно відмовити. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Ч.2 ст.59 Цивільного процесуального кодексу України передбаченого, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кодексом законів про працю України (далі КЗпП України) передбачено, що дані про розмір заробітної плати надаються працівникові шляхом видачі відповідної довідки підприємства де він працює. (ст.49). Тому пояснення позивача про те, що [PERSON] мав більшу заробітну плату суд не може прийняти, як допустимий доказ. Посилання сторін про те, що передбачений КЗпП України максимально можливий відсоток відрахування сум з заробітної плати (ст.128) потрібно враховувати при визначенні розміру коштів, які підлягають стягненню з відповідача, суд вважає помилковим. Дана норма встановлює лише обмеження при відрахуванні з заробітної плати працівника, а сам розмір стягуваних коштів (аліменти чи утримання) регулюються іншими нормами законодавства, в даному випадку нормами ст.ст.80, 84 Сімейного кодексу України. Визнання представником позивача позову на суму близько 40 грн. суд не приймає, оскільки, дана суму вирахувана формально, при помилковому застосуванні ст.128 КЗпП України, і її розмір не є таким, який би забезпечив утримання позивача, про що позивач наголосила суду. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed