Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідачів про визнання права власності на будинковолодіння у порядку спадкування за заповітом. Заявлений позов обґрунтовувала тим, що відповідно до рішення виконавчого комітету Тисменицької районної ради народних депутатів № 111 від 14.06.1989 р. за її матір'ю [PERSON] як головою колгоспного двору визнано право власності на будинковолодіння [ADDRESS]. На підставі зазначеного рішення матері 26.10.2000 р. видано дублікат свідоцтва про право власності взамін загубленого, реєстрація права власності проведена Івано-Франківським ОБТІ 26.10.2000 р. На даний час вказаний дублікат свідоцтва втрачено. Інвентаризаційна вартість будинковолодіння складає 174943 грн. Будинковолодіння відносилось до колгоспного двору, майно якого відповідно до вимог ст.ст. 121, 123 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.) належало його членам у рівних частках на засадах спільної сумісної власності. Станом на 1991 р. у дворі проживала лише матір - голова двору, яка стала єдиним власником будинковолодіння. За життя матір склала заповіт, посвідчений 20.04.2007 р. секретарем виконкому Павлівської сільської ради, згідно якого все належне їй на день смерті майно заповіла позивачці, крім однієї земельної ділянки для ведення ОСГ, яку заповіла [PERSON] Після смерті [INFO] матері відкрилась спадщина на все належне їй майно, у тому числі і на будинковолодіння, яку позивачка прийняла як спадкоємець за заповітом відповідно до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Спадкоємці за законом першої черги - батько та рідний брат позивачки, які є відповідачами у справі, на спадкове будинковолодіння не претендують, при цьому батько у передбаченому законом порядку відмовився від отримання обов'язкової частки у спадщині, а брат прийняв спадщину згідно заповіту матері на одну земельну ділянку. У зв'язку з відсутністю правоустановлюючого документу на спадкове будинковолодіння державний нотаріус відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину. Просила визнати за нею право власності на будинковолодіння у порядку спадкування за заповітом після смерті матері. Позивачка у судове засідання не з'явилася, у поданій суду заяві просила справу розглянути в її відсутності, позов підтримала і просила його задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, у поданих суду заявах позов визнали, проти його задоволення не заперечували, просили справу розглянути у їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що предметом спору в справі є право власності на будинковолодіння [ADDRESS], інвентаризаційна вартість якого на даний час складає 174943 грн. Вказане будинковолодіння мало статус колгоспного двору, майно якого відповідно до вимог ст.ст. 121, 123 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.) належало його членам у рівних частках на засадах спільної сумісної власності. Станом на 1991 р. у дворі проживала лише голова двору [PERSON], яка мала право власності на майно колишнього колгоспного двору, оскільки на день набрання чинності Законом України «Про власність» (15 квітня 1991 р.) проживала в даному колгоспному дворі, свого права на частку в зазначеному майні не втратила, вона стала єдиним власником будинковолодіння. [PERSON] як голова колгоспного двору відповідно до рішення виконавчого комітету Тисменицької районної ради народних депутатів № 111 від 14.06.1989 р. отримала дублікат свідоцтва про право власності на спірне будинковолодіння від 26.10.2000 р., реєстрація права власності проведена Івано-Франківським ОБТІ 26.10.2000 р. Дублікат свідоцтва про право власності втрачено. Після смерті [INFO] [PERSON] відкрилась спадщина на все належне їй майно, у тому числі і на будинковолодіння, яку позивачка прийняла як спадкоємець за заповітом, посвідченим 20.04.2007 р. секретарем виконкому Павлівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, відповідно до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України. Спадкоємці за законом першої черги - батько та рідний брат позивачки, які є відповідачами у справі, на спадкове будинковолодіння не претендують, при цьому батько у передбаченому законом порядку відмовився від отримання обов'язкової частки у спадщині, а брат прийняв спадщину згідно заповіту матері на одну земельну ділянку. Вказані обставини, які відповідачами не заперечувались, підтверджуються наявними у матеріалах справи письмовими доказами. З огляду на те, що відсутність правоустановлюючого документу на спадкове будинковолодіння позбавляє позивачку можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом у нотаріальному порядку, за нею слід визнати право власності на будинковолодіння у порядку спадкування за заповітом після померлої матері. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 1223, 1268 ЦК України,

Outcome: approved