Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-22 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом вказуючи, що 15.12.2020 року між нею та відповідачем було укладено договір № 737420078, відповідно до якого нею було отримано позику, однак, ознайомившись зі змістом договору, вона вважає, що укладений договір є недійсним, зважаючи на наступне. Так, даний договір вона не підписувала. Відповідач, порушуючи вимоги Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про споживче кредитування», письмово не повідомив їй всю необхідну інформацію щодо умов договору та скористався тим, що їй, як позичальнику, об`єктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору і вона була введена в оману при отриманні кредитних послуг. Також, відповідач не надав їй відомостей, які потрібні клієнту при укладенні кредитного договору та не зазначив їх в його змісті. Правочин, що було укладено з використанням нечесної підприємницької діяльності є недійсним, відповідно до ч.6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» та ч.1 ст. 230 ЦК України. Виходячи з положень ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Прийняття пропозиції від відповідача укласти електронний договір (акцепт) здійснено шляхом зазначення у відповідному чекбоксі галочки на сторінці сервісу з надання онлайн позик відповідачем та введення одноразового ідентифікатора без заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття пропозиції в електронній формі, що не відповідає положенням ч.6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», а тому договір не може бути прирівняний до договору який укладено в письмовій формі, що повністю узгоджується з Постановою ВСУ від 12 жовтня 2016 року по справі № 916/16/16. Крім того, при визнанні договору недійсним просить врахувати положення ст.ст. 1046, 1047 ЦК України, постанову ВСУ від 08 червня 2016 року у справі № 6-1103цс16 з яких вбачається, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, листах, телеграмах якими обмінялись сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами. Також, звертає увагу на те, що договір про надання позики на умовах фінансового кредиту укладений нею з відповідачем містить ознаки кредитного договору, а тому до нього повинні бути застосовані відповідні положення ЦК України. Зазначає, що в оспорюваному договорі не була вказана ціна та сукупна вартість кредиту, що передбачено постановою правління НБУ № 168 від 08.06.2017 року «Про затвердження Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит». Працівниками ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було проігноровано дані вимоги законодавства та не було надано їй розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом, тобто витрат, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту. У зв`язку з цим реально нарахований їй відсоток за користування кредитними коштами став значно більшим за зазначений працівниками фінансової установи у розрахунку платежів. Розмір нарахованих відсотків, за кредитним договором, укладеним між нею та відповідачем значно перевищує розмір заборгованості за кредитом. Таким чином, враховуючи, що одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, встановлених ст. 203 ЦК України, зокрема, у зв`язку з невідповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства, просить суд визнати договір позики № 737420078 від 15.12.2020 року, укладений між нею та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» недійсним. Ухвалою судді Володарського районного суду Донецької області від 29.03.2021 року по вищевказаній цивільній справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження на підготовче судове засідання. Крім цього, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Також, даною ухвалою, клопотання позивачки про витребування доказів задоволено та витребувано у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» примірник договору позики № 737420078 від 15.12.2020 року укладеного між [PERSON] та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Копія зазначеної ухвали була надіслана сторонам. Крім цього, відповідачу разом з ухвалою надіслано копію позовної заяви з доданими до неї документами. 05.05.2021 року представником відповідача надано відзив на позовну заяву, в якому останній позов не визнав та заперечував проти його задоволення. Свої заперечення обґрунтував тим, що 15.12.2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено договір про надання кредиту № 737420078 на суму 3000,00 грн. зі сплатою відсотків строком на 30 календарних днів за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок позичальника (банківська картка № [NUMBER] ), що засвідчує факт укладення між сторонами кредитного договору у формі електронного документу. Також, відповідно до п.4.1 невід`ємною частиною цього договору є «Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Комфорт» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та Паспорт споживчого кредиту, що надано позичальнику до укладення договору. Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на сайті кредитодавця: www.moneyveo.ua/. Паспорт споживчого кредиту - документ у письмовій формі, який надається позичальнику до укладення договору, а після укладення договору стає його невід`ємною частиною та містить інформацію, надання якої передбачене ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування». У паспорті споживчого кредиту та у договорі містяться всі істотні умови, відповідно до норм чинного законодавства, зокрема, але не виключно: предмет договору; строк договору; інформація про відсотки за користування кредитом; права та обов`язки сторін; розрахунок сукупної вартості та терміни платежів за кредитом. У відповідності до умов Правил позивачка акцептувала оферту (заповнюючи заявку на сайті товариства, добровільно та з розумінням настання юридичних прав та обов`язків зазначив інформацію щодо себе, реквізитів банківської картки, на рахунок якої бажав отримати кредит та ін.), тим самим підтвердила своє ознайомлення, погодження і зобов`язання неухильно дотримуватись Правил.Всі умови щодо кредитування були надані для ознайомлення товариством позивачу, перед укладанням договору, без проставляння у чекбоксі відмітки щодо ознайомлення з умовами договору, договір не був би укладений. Відтак, вищенаведене спростовує твердження позивачки про те, що кредитор не ознайомив її з усіма умовами договору. Також, зазначає, що позивачка вже попередньо оформлювала з товариством 9 кредитних договорів, виконавши усі їх умови, та була чудово ознайомлена з умовами кредитування. Інформація була надана фінансовою установою з дотриманням всіх вимог законодавства, викладена в чіткій, зрозумілій та доступній формі, при цьому саме позивачка ініціювала укладення такого договору, оформивши заявку на сайті фінансової установи. Крім цього, згідно з п. 4.4 договору сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та кредитодавцем в якості підпису позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку юридичну силу як і власноручний підпис. Отже, договір було укладено в електронній формі та підписано за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а відтак, посилання позивачки щодо неналежності форми правочину є нікчемними. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором накладено на договір та інформація про підпис міститься в кінці договору у вигляді QR-коду (ідентифікатор:MNV67JB4). Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі позивачки для укладення договору на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.Також, позивачкою не надано жодних належних доказів того, що відповідач при укладенні договору застосував нечесну підприємницьку практику. Враховуючи вищевказане, беручи до уваги повну цивільну дієздатність позивачки, відповідність кредитного договору законодавчим актам та відсутність жодних підтверджень доводам позивачки, позиція останньої щодо визнання договору недійсним є неаргументованою та невмотивованою, а тому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. До відзиву додано фіскальний чек АТ «Укрпошта» про направлення кореспонденції позивачці. Інших клопотань учасниками справи не заявлялося. Ухвалою Володарського районного суду Донецької області від 20.05.2021 року підготовче провадження було закрито та справа була призначена до судового розгляду по суті. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Проте, надала суду письмову заяву, в якій просила справу розглянути у її відсутність за наявними в справі матеріалами. Представник відповідача ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Проте, надав суду письмову заяву, в якій просив справу розглянути без участі представника товариства та відмовити у позові у повному обсязі. Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини учасників справи достатніми, суд розглянув справу в порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу технічними засобами, на підставі наявних у справі доказах у відсутність нез`явившихся учасників справи. Дослідивши матеріали справи, письмові докази, розглянувши письмові заяви позивачки та представника відповідача, заяви по суті справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 15.12.2020 року між [PERSON] та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено електронний договір № 737420078. Відповідно до умов цього договору [PERSON] було надано кредит у розмірі 3000,00 грн. зі сплатою процентів строком на 30 днів шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок позичальника (банківська картка [NUMBER] ). Згідно п.1.1, п.1.4.1 договору [PERSON] зобов`язалась повернути кредит та сплатити проценти за користування в розмірі 0,26 % (процентів) від суми кредиту за кожний день користування ним. Детальний розрахунок сукупної вартості кредиту зазначено в графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору (п.1.6 договору). Згідно графіку розрахунків (додаток №1 до договору № 737420078 від 15.12.2021 року) орієнтовна загальна вартість кредиту за дисконтною процентною ставкою складає 3234,00 грн. та включає в себе: загальні витрати за кредитом - проценти за користування кредитом у розмірі 234,00 горн.; суму кредиту у розмірі 3000,00 грн. Орієнтовна реальна процентна ставка, що базується на припущенні про застосування взаємовідносин між сторонами дисконтної процентної ставки складає 96,71 процентів річних. У разі настання передбаченої п.1.4.3 Договору відкладальної обставини, орієнтовна загальна вартість кредиту складе 4530,00 грн. Орієнтовна реальна річна ставка за базовою. Процентною ставкою складе - 622,20 процентів річних. Відповідно до повідомлення за вих. № 32224-53-б/б від 09.04.2021 року в рамках операції B63ED10D41900000E053AC112B0DD59C від 15.12.2020 року грошові кошти у розмірі 3000,00 грн. були успішно перераховані на карту отримувача [NUMBER] . Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (ст. 628 ЦК України). Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснені в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Зі змісту оспорюваного кредитного договору вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Позичальниця [PERSON] погодилась на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить її заявка до ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно правового змісту ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Статтею 230 ЦК України закріплено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. В статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлює, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Разом з тим, під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність умов кредитного договору № 737420078 вимогам законодавства та про несправедливість його умов, оскільки доводи [PERSON] про введення в оману при укладенні договору та нечесну підприємницьку практику ґрунтуються виключно на її поясненнях і спростовуються самим змістом договору, в зв`язку з чим відсутні підстави для визнання спірного договору недійсним з підстав, передбачених ст.ст. 203, 215, 230 ЦК України та ст.ст. 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Між тим слід зазначити, що суд не бере до уваги доводи позивачки [PERSON] про те, що кредитний договір № 737420078 був укладений з порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів», так як перед його укладенням, всупереч частині 2 статті 11, позичальнику не було повідомлено в письмовому вигляді про кредитні умови, зокрема: сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування, та вважає їх безпідставними, з огляду на наступне. Відповідно до ч.5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті. Ці правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні ст.ст. 641, 644 ЦК України, спрямовані на укладення договору кредиту, та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Зі змісту оскаржуваного кредитного договору № 737420078 від 15.12.2020 року вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Позичальниця [PERSON] погодилась на укладення договору саме такого змісту. Крім того, відповідачем повідомлено суду, що позивачка вже користувалася послугами відповідача з надання кредитів та раніше 9 разів оформлювала кредитні договори у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», виконавши всі їх умови, та була чудово ознайомлена з умовами кредитування. Враховуючи вищевказане, суд вважає необґрунтованими доводи позивачки про те, що перед укладенням договору вона не була ознайомлена з усією інформацією про умови кредитування, як того вимагає ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки, звернувшись до ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» з заявкою на отримання кредиту та, підписавши договір, [PERSON] засвідчила той факт, що вона обізнана з Правилами та Паспортом споживчого кредиту, які включають в себе і умови кредитування. Твердження позивачки про те, що кредитний договір № 737420078 за своїм змістом не відповідає вимогам закону, так як в ньому не зазначено загальної вартості кредиту, не ґрунтуються на встановлених обставинах справи та досліджених судом доказах, оскільки сукупна вартість кредиту, в процентному та грошовому виразі, вказана в Графіку розрахунку (Додаток № 1 до договору, який є його невід`ємною частиною) та також був підписаний [PERSON] за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Крім того, суд також звертає увагу, що згідно договору № 737420078 від 15.12.2020 року, його невід`ємною частиною є «Правила надання грошових коштів у позику», в тому числі на умовах кредиту ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та Паспорт споживчого кредиту. Уклавши цей договір, позичальниця [PERSON] підтвердила, що вона ознайомлена, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися Правил, текст яких розміщений на сайті позичальника: www.moneyveo.ua. Згідно ч.5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах. Відповідно до ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Разом з тим, умови оскаржуваного договору не суперечать вказаним положенням законодавства. На підставі вищевказаного, враховуючи, що позивачка вже користувалась послугами відповідача, отримувала кошти у кредит, виконувала всі умови кредитних договорів, і дана обставина останньою спростована не була, а тому суд вважає, що спірний договір № 737420078 від 15.12.2020 року було укладено за спільною домовленістю між сторонами. Твердження позивачки [PERSON] про те, що оригінал договору не містить її підпису, не може бути підставою для визнання договору недійсним, оскільки суть спірних правовідносин ґрунтується на правочині вчиненому в електронній формі та згода на укладення договору в такому випадку фіксується за допомогою електронної аутентифікації. Відповідачем було здійснено верифікацію банківської картки [PERSON] під час вирішення питання про надання кредиту, що дало змогу ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» встановити власника банківської картки та особу, яка заповнила заявку на отримання швидкого кредиту, як одну й ту ж саму особу. Таким чином беручи до уваги, що позивачка не довела факту наявності нечесної підприємницької практики з боку відповідача, в зв`язку з чим підстави для визнання договору недійсним відсутні, а тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. Крім цього, на підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивачка при зверненні до суду була звільнена від сплати судового збору та в задоволенні її позовних вимог відмовлено у повному обсязі, суд вважає, що судові витрати у виді суми судового збору в розмірі 908,00 грн. слід компенсувати за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed