Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-17 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , посилаючись на те, що вона є власницею даного будинку та за вказаною адресою зареєстрований відповідач по справі, який не є співвласником будинку та не проживає в ньому з 2004 року. Реєстрація відповідача за вказаною адресою порушує її права як власниці будинку. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, пояснила, що відповідач по справі є її онуком. Відповідач з 2004 року в належному їй будинку не проживає, разом з батьками виїхав до США. У 2007 році відповідач приїжджав до України з метою оформлення паспорту по досягненню 16 років, а тому був зареєстрований в будинку, але з часу реєстрації в будинку не проживає, знову виїхав до США. Реєстрація відповідача в належному їй будинку перешкоджає оформленню субсидії. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився. Судова повістка про виклик до суду надсилалася йому за зареєстрованим у встановленому порядку місцем його проживання та повернулася до суду за відсутністю за адресою місця проживання. Іншої адреси відповідача суду не відомо. Відповідно до ст.128 ч. 7 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ст.128 ч. 8 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Крім того, відповідач викликалися до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10.05.2019 провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, допитавши свідків, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено та з матеріалів справи вбачаються наступні обставини. [PERSON] є власницею житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу №1-6141 від 24.09.1988. Також даний факт підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на майно №134195796 від 14.08.2018./а.с.8,9/ Відповідно до довідки виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області №2316 від 17.04.2019 [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . /а.с.13/ Відповідно до акту від 10.04.2019 [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але з листопада 2004 за місцем реєстрації по теперішній час не проживає./а.с.10/ В силу того, що відповідач зареєстрований в будинку, але в ньому не проживає, позивачка не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй будинком. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він є родичем чоловіка позивачки, та йому відомо, що онук відповідачки з 2004 року проживає у США. У 2007 році він приїжджав в Мелітополь, щоб отримати паспорт, але потім знову виїхав до США та більше не повертався. Відповідач в будинку позивачки не проживає. В силу того, що відповідач зареєстрований в будинку але в ньому не проживає, позивачка не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй будинком. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 64 ЖК УРСР до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їхні діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в ч. 2 цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Відповідач є онуком позивачки, зареєстрований в будинку, як члени сім`ї власника. Тому, згідно з чинним законодавством у даному випадку слід застосовувати вимоги ч.2 ст.405 ЦК України, згідно яких член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Будь-якої домовленості між сторонами щодо строку відсутності відповідача в будинку судом не встановлено. Враховуючи той факт, що відповідач добровільно залишив будинок, зареєстрований в ньому, як член сім`ї власника, але без поважних причин не проживає понад один рік, суд приходить до висновку про наявність підстав для припинення права відповідача користуватися чужим майном (будинком) на підставі частини другої статті 405 ЦК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved