Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-23 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій зазначила, що з нею проживає спільна дочка сторін [PERSON] , [INFO] , яка має намір поїхати навчатися за кордон до Польщі. Однак, як зазначає позивачка, відповідач безпідставно не надає дозвіл для виїзду дитини за кордон. У зв`язку з наведеним, позивачка просить суд визнати за нею виключні батьківські права у питаннях оформлення візових документів для виїзду [PERSON] , [INFO] , до Республіки Польща для навчання у Навчальному комплексі шкіл технічних і вищих № 2 у місті Гродзіськ-Мазовецький Гродзиського повіту Мазовецького воєводства, з дня ухвалення судом рішення до повноліття дитини. У судове засідання учасники справи не з`явились; своєчасно та належним чином повідомлялись про час та дату судового засідання. Позивач подала клопотання щодо розгляду справи без її участі. Відповідач про причину неявки у судове засідання не повідомив. Представником третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Оліївської об`єднаної територіальної громади подано клопотання щодо розгляду справи без присутності останнього; проти задоволення позовних вимог не заперечували. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). [PERSON] має намір поїхати до Республіки Польща для навчання у Навчальному комплексі шкіл технічних і вищих № 2 у місті Гродзіськ-Мазовецький Гродзиського повіту Мазовецького воєводства. Одним із документів, який потрібно надати для отримання візи для неповнолітньої особи, є письмова нотаріально посвідчена згода батька/батьків на подання візової заяви. Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України. Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Крім цього, статтями 3, 18 вищезгаданої Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної й однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За нормами статті 1 Сімейного кодексу України одним із завдань цього Кодексу є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Відповідно до статті 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини і розірвання шлюбу між ними не впливає на обсяг їх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку, що надання позивачці дозволу на оформлення візових документів для виїзду дочки відповідатиме найкращим інтересам дитини, у зв`язку з чим вважає за потрібне надати такий дозвіл. Разом з тим, суд зауважує, що позбавлений можливості надати позивачці виключний дозвіл, оскільки така вимога не узгоджується з передбаченими способами захисту прав, а також у зв`язку з тим, що задоволення такої вимоги обмежить права на здійснення таких дій іншими осами, у тому числі відповідачем. Також суд на підставі ст. 141 ЦПК України вважає за потрібне стягнути з відповідача на користь позивачки 840,80 грн судового збору.

Outcome: partial