Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-25 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування заявлених вимог посилалась на те, що 10 травня 2014 року вона із відповідачем одружились, та у сторін [INFO] народився син, [PERSON] . З лютого 2020 року сторони припинили сімейні стосунки, син позивачки залишився мешкати із нею. Доглядом дитини, його харчуванням, придбанням одягу, лікуванням, навчанням займається мати. Натомість відповідач матеріально своєму сину не допомагає, не виконуючи обов`язки, покладені на нього законом. Так відповідач працює, однак отримує більшу частину доходу неофіційно, що виключає можливість врахування усіх його доходів для обчислення розміру аліментів. Додавала, що середня заробітна плата в березні 2020 року по Україні склала 11446 грн., по Донецькій області 12225 грн., а по м. Маріуполь 17114 грн. Враховуючи перелічені обставини вважає, що розумним та достатнім розміром для утримання неповнолітнього сина відповідачем до досягнення дитиною повноліття є сума в розмірі 2500 грн. аліментів щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі чого просила суд стягнути саме в такому розмірі аліменти з відповідача, допустивши негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Відповідач, частково погоджуючись із заявленими до нього вимогами, надав суду відзив на позовну заяву, де вказував, що у нього, [PERSON] , окрім сина позивачки також на утриманні перебуває донька, [PERSON] , [INFO] . Також вказував, що розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. є недоречним, оскільки відповідач працює в ТОВ «РБО Україна» з квітня 2020 року, де за квітень 2020 року отримав зарплату в розмірі 2805,99 грн. (до виплати 2258,82 грн.), за травень 4501,99 грн. (до виплати загалом 5882,92 грн.). Таким чином вважає визначений позивачкою розмір аліментів завищеним, тому їх розмір має бути визначений судом в мінімальному розмірі (50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку). На підставі викладеного просив суд відмовити у задоволенні позову в частині стягнення з нього на користь [PERSON] аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн., призначивши аліменти в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку, але не менше ніж 50% розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття дитини. Позивачка, [PERSON] , у судовому засіданні вказувала, що фактично мешкає по [ADDRESS] разом із сином [PERSON] та не працює, якій в догляді за дитиною іноді допомагають батьки. Стверджувала також, що бажає стягнути аліменти з відповідача, який ухиляється від їх сплати, саме у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн., що дорівнює мінімальному прожитковому мінімуму на таку дитину. Отже просила суд задовольнити позов повністю. Відповідач, [PERSON] , в судовому засіданні, частково визнаючи заявлені до нього вимоги, зазначав, що він мешкає за своїм місцем реєстрації разом із батьками пенсіонерами, яким він допомагає. Також він несе витрати по утриманню старшої неповнолітньої доньки, сплачуючи добровільно аліменти матері дитини в розмірі близька 2000 грн. на місяць. Також вказував, що працює неповний тиждень за місцем своєї роботи в «РБО Україна», внаслідок чого не отримував зарплату, на яку розраховував. Натомість з червня 2020 року працює в повному обсязі за місцем такої роботи, тому розраховує на отримання зарплати в сумі 8000 грн. на місяць. Також стверджував, що працює лише офіційно, не маючи інших доходів або утриманців. На підставі цього вважав, що може сплачувати аліменти на сина саме в розмірі 50% прожиткового мінімум для дитини відповідного віку. Просив задовольнити його відзив. Суд, вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом за матеріалами встановлено, що за свідоцтвом про народження, виданим 20 лютого 2015 року Орджонікідзевським відділом ДРАЦС реєстраційної служби Маріупольського МУЮ у Донецькій області, актовий запис № 157, вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , батьками якого вказані [PERSON] та [PERSON] (а. с. 6). Судом також встановлено, що [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] з 10 травня 2014 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого Орджонікідзевським відділом ДРАЦС реєстраційної служби Маріупольського МУЮ у Донецькій області, актовий запис № 156 від 10 травня 2014 року. За довідкою про склад родини від 5 березня 2020 року вбачається, що разом із [PERSON] по [ADDRESS] її син, [PERSON] , [INFO] . Натомість судом було встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження, виданого 11 лютого 2011 року Орджонікідзевським відділом ДРАЦС Маріупольського МУЮ у Донецькій області, актовий запис № 124, вбачається, що [PERSON] народилась [INFO] , батьками якої вказані [PERSON] та [PERSON] . Також згідно із довідкою від 22 червня 2020 року ТОВ «РБО Україна» [PERSON] працює на вказаному підприємстві з квітня 2020 року на посаді газорізальника 5 розряду, отримавши дохід за квітень 2020 року в сумі 2805,99 грн. (до виплати 2258,82 грн.) та за травень 2020 року в сумі 4501,99 грн. (до виплати 3624,10 грн.). Суд зазначає, що за змістом ст. 18 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 27 Конвенції ООН про права дитини кожна дитина має право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. На підставі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно із ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК) батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 181 СК на утримання дитини за рішенням суду присуджуються у частці від доходу платника аліментів і (або) у твердій грошовій сумі. За таких фактичних обставин, встановлених судом, враховуючи, що на утриманні позивачки перебуває малолітній [PERSON] , то відповідач зобов`язаний утримувати свого сина до досягнення ним повноліття. На підставі ч. 3 ст. 181 СК за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За ч. 1, 2 ст. 184 СК суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Враховуючи принцип диспозитивності, а також норми ч. 3 ст. 181 СК, суд не має права визначати розмір аліментів у частці від доходів відповідача, зважаючи на те, що позивачка визначила необхідність стягувати аліменти на утримання дитини саме у твердій грошовій сумі, що є її вибором, через що суд відхиляє посилання [PERSON] про необхідність стягнути аліменти в частці від його доходу. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 4 липня 2018 року по справі № 490/4522/16-ц. За п. 1-4 ч. 1 ст. 182 СК при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Суд зазначає, що за ч. 1 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Також за ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років становить: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривень. При цьому відповідно до ч. 2 ст. 182 СК розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Так мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (для дитини у віці до 6 років з 1 липня 2020 року становить 1859 / 2 = 929,50 грн.), а мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (для дитини у віці до 6 років з 1 липня 2020 року становить 1859 грн.). На підставі викладеного вмотивування, зважаючи на встановлені обставини справи та враховуючи, що за ст. 180 СК обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладається на обох батьків, суд дійшов висновку, що [PERSON] має змогу сплачувати аліменти на утримання свого малолітнього сина [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно. При цьому судом в цьому сенсі було враховано, що очікувана середньомісячна заробітна плата відповідача становить близька 8000 грн., доведені витрати складаються з утримання малолітньої доньки, [PERSON] , в сумі 2000 грн. на місяць, тоді як прожитковий мінімум для працездатних осіб дорівнює 2102 грн. з 1 січня 2020 року, внаслідок чого суд дійшов висновку, враховуючи також рівність прав обох малолітніх дітей [PERSON] , що відповідач має змогу сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі на утримання свого сина [PERSON] , 2015 р. н., оскільки після відрахування наведених судом витрат відповідача його дохід залишатиметься вищим від прожиткового мінімуму. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 28 лютого 2018 року по справі № 766/47/16-ц. При цьому наявність на утриманні відповідача іншої малолітньої дитини, не спростовують висновки суду про можливість стягнення на користь [PERSON] аліментів у сумі, який майже дорівнює розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та, у свою чергу, відповідає вимогам СК і сприятиме належному забезпеченню малолітнього сина [PERSON] . Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 9 серпня 2018 року по справі № 640/10064/16-ц. Крім того, суд зазначає, що отримання відповідачем мінімальної заробітної плати за травень 2020 року та наявність у нього на утриманні іншої малолітньої дитини, не звільняє його від обов`язку по утриманню дитини, забезпечення належного утримання свого малолітнього сина та сплачувати аліменти у мінімальному розмірі, визначеному законом. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постановах від 7 листопада 2018 року по справі № 355/511/17 та від 25 вересня 2019 року по справі № 755/14148/18. Отже, зважаючи на перелічене обґрунтування, суд вважає можливим частково задовольнити заявлені позовні вимоги, стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина, [PERSON] , у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. від усіх видів доходу відповідача щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст. 141 ЦПК з відповідача на користь держави також підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: partial