Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області , 10014 м. Житомир площа Корольова , 2 , про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала з підстав зазначених в позові і просить їх задовольнити у повному обсязі , а саме : - скасувати наказ № 470-к від 22.12.2017 року про звільнення [PERSON] з займаної посади заступника начальника відділу бухгалтерського обліку та звітності - заступника головного бухгалтера Ємільчинського відділення управління виконавчої дирекції Фонду в Житомирській області ; - поновити на роботі в Ємільчинському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду в Житомирській області на посаді заступника начальника відділу бухгалтерського обліку та звітності - заступника головного бухгалтера ; - стягнути з [PERSON] виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області на користь позивачки середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10.01.2018 року по дату постановлення рішення суду ; - допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивачки на роботі і стягнення заробітної плати , але не більше чим за один місяць ; - звільнити від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України « Про судовий збір » . При цьому в обґрунтування позовних вимог пояснила , що : з 27.02.2008 року працювала на посаді головного спеціаліста по відшкодуванню шкоди потерпілим , а з 01.08.2011 року головним бухгалтером Олевського відділенні управління виконавчої дирекції Фонду в Житомирській області . У звязку з злиттям двох фондів 01.08.2017 року її було переведено на посаду заступника начальника відділу бухгалтерського обліку та звітності - заступника головного бухгалтера . 09.01.2018 року її було звільнено з роботи у звязку з скороченням чисельності штату працівників на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України , відповідно до наказу № 470-к від 22.12.2017 року . З звільненням не згодна , оскільки їй не було запропоновано іншої роботи у відділенні фонду , не попереджалася у законний спосіб адміністрацією про звільнення , не було взято до уваги її переважне право на залишення на роботі , оскільки вона бездоганно довгий час пропрацювала у фонді , має на утриманні двох неповнолітніх дітей , після звільнення була вимушена ставати на облік у центр зайнятості і отримувати допомогу по безробіттю , також відповідачем було звільнено з таких же підстав і її чоловіка , який працював головним спеціалістом в відділенні фонду і внаслідок чого в сімї всі стали безробітними . Крім того пояснила , що факт порушення роботодавцем порядку звільнення працівників встановлено інспекцією держпраці 19.01.2018 року і на відповідача було накладено штраф . Представник відповідача заперечив стосовно задоволення позовних вимог , вважає їх безпідставними і просить суд відмовити у задоволенні позову , надав пояснення , які викладені у відзиві на позов. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] надав суду показання , які аналогічні поясненням позивачки і пояснив , що його та позивачку ( дружину ) було звільнено з посади з порушення трудового законодавства , що знайшло своє підтвердження в постанові про накладення штрафу на керівника [PERSON] виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області від 19.01.2018 року ( а.с.68 ) . Внаслідок незаконного звільнення він та його сімя опинилися у скрутному матеріальному становищі. Відповідач їм іншої роботи не пропонував вважає , що він та позивачка мають переважне право для залишення на роботі . Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показав , що працює на посаді керівника Ємільчинського відділення управління виконавчої дирекції Фонду в Житомирській області. З позитивної сторони охаректиризував позивачку , вважає , що остання була звільнена з посади на законних підставах , оскільки відмовилася від пропонованої посади головного спеціаліста . Суд не бере до уваги показання свідка ,оскільки позивачці було запропоновано роботу після її звільнення , а саме 30.01.2018 року ( а.с.60 ) . Судом встановлено , що 27.10.2017 року позивачка отримала попередження про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці, зокрема про зміну системи оплати та стимулювання праці, розміру посадового окладу, зміну найменування посади, які вступлять в дію з 01.01.2018 року та про можливе майбутнє звільнення. З наказом № 470-к від 22.12.2017 року , що посада, яку займає позивачка , скорочується та вакантні посади відповідно до її фаху відсутні , а тому у звязку з цим, вона підлягає звільненню відповідно до п. 1\~ст. 40 КЗпП України\~29.12.2017 року позивачка не ознайомлювалася , про що свідчать відсутності відомостей про ознайомлення з наказом позивачко. ( а.с.46 ). З наказом № 485-к від 29.12.2017 року , про перенесення звільнення з посади , позивачка ознайомилася 09.01.2018 року , фактично при звільнені ( а.с.47 ) , що на думку суду не можна рахувати , як належне повідомлення про звільнення працівника . Позивачка вважає , що її звільнення відбулось з порушенням п.3, п. 10 ч. 2 ст.\~42,\~43 КЗпП України, оскільки, за весь період роботи не допускала порушення трудової дисципліни , має відповідну освіту та фах , крім набутого стажу періодично підвищувала свою кваліфікацію. Зазначені факти дають підстави оцінювати її рівень кваліфікації з позитивної сторони , відповідач повинен був врахувати його при визначенні кандидатур на звільнення при скороченні штату працівників. Якщо ж відповідач дійшов висновку про рівність результатів роботи позивача та її колег, необхідно було врахувати\~ст. 42. КЗпП України, а саме те, що вона має тривалий безперервний стаж роботи на даному підприємстві, установі, організації , має на утриманні двох неповнолітніх дітей . Крім того, відповідачем було прийнято рішення про звільнення відповідачки без отримання згоди профспілкового органу. А також відповідач не взяв до уваги , що разом з нею з роботи за скороченням штатів було звільнено і її чоловіка , внаслідок чого сімя залишилася без працюючих членів родини і поставила ця обставина позивачку у скрутне матеріальне становище . На підставі ч.2\~ст. 235 КЗпП України\~просить виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу. Відповідач [PERSON] виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області направив на адресу суду відзив, в якому вказав, що позивач працювала на посаді заступника начальника\~відділу бухгалтерського\~обліку та\~звітності -\~заступника головного\~бухгалтера Ємільчинського\~відділення управління\~виконавчої дирекції\~ Фонду\~в Житомирській\~області з 01.08.2017 року. 24.10.2017 року відповідачем видано наказ №90-ос «Про попередження працівників про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці». 25.10.2017 року за № 10-231 на виконання наказу від 24.10.2017 року № 90-ос, позивачу було вручено попередження про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці, зокрема про зміну системи оплати та стимулювання праці, розміру посадового окладу, зміну найменування посади, які вступлять з 01.01.2018 року та про можливе майбутнє звільнення, з яким позивач ознайомилась під підпис без заперечень 26.10.2017 року. 19.12.2017 року позивачу було вручено попередження №10-1253, яким повідомлено,що згідно зі штатним розписом її посада скорочується та вакантні посади відповідно її фаху відсутні. Щодо застосування норм\~ст. 42 КЗпП України\~у частині переважного права на залишенні на роботі, то переважне право на залишення на роботі враховується лише у разі скорочення однорідних професій, посад, у даному випадку мало місце скорочення посади позивача, яка була єдиною у відділенні. Переважне право на залишення працівника на роботі не тотожне переважному праву його працевлаштування на нову посаду.\~\~\~\~ Наказом від 19.12.2017 року № 423-к позивач була звільнена з посади 29.12.2017 року у звязку з скороченням чисельності та штату працівників згідно п.1\~ст. 40 КЗпП України, тобто після спливу двомісячного строку з дня попередження. [PERSON] виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирської області, як роботодавець, виконало вимоги ч.3\~ст. 49-2 КЗпП України, інформацію про заплановане масове звільнення працівників була подана територіальному органу Держаної служби зайнятості 27.10.2017 року. На виконання\~ст. 43 КЗпП України, управління звернулось до виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої була позивач, за погодженням на звільнення позивача та 22.12.2017 року отримало таку згоду. На підставі зазначеного відповідач просить відмовити у задоволенні позовної зави [PERSON] до них в повному обсязі. У запереченні представник відповідача повідомила , що твердження позивача про неналежне персональне попередження про майбутнє звільнення суперечать фактичним обставинам справи, оскільки позивачка ознайомлений з персональним попередженням про майбутнє звільнення з роботи за два місяці до фактичного звільнення. Також, управління отримало заяву про звільнення позивачки від 21.12.2017 року , а переважне право на залишення працівника на роботі не тотожне переважному праву його працевлаштування на нову посаду. Дослідивши надані докази, матеріали справи, суд приходить до наступного: Судом встановлено, що позивачка з 27.02.2008 року працювала у відділенні виконавчої дирекції ФСНВ Олевському районі , що стверджується копією трудової книжки ( а.с.4-6 ) . 24.10.2017 року відповідачем було видано наказ №90-ос «Про попередження працівників про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці». Вказаним наказом зобовязано відділ кадрів до 01.11.2017 року провести передбачені чинним законодавством заходи щодо попередження працівників управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області та його відділень та забезпечити ознайомлення під підпис з письмовими попередженнями про зміну істотних умов праці працівників управління виконавчої дирекції фонду. Начальникам відділень управлінь управління виконавчої дирекції фонду до 27.10.2017 року забезпечити ознайомлення під підпис з письмовими попередженнями про зміну істотних умов праці працівників відділень.\~\~\~\~\~\~\~\~ 27.10.2017 року позивачку було попереджено відповідно до вимог\~статті 32 Кодексу законів про працю України\~про зміну організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці, зокрема про зміну системи оплати та стимулювання праці, розміру посадового окладу, зміну найменування посади,які вступають в дію з 01.01.2018 року та про можливе майбутнє звільнення. Відповідно\~ст. 32 КЗпП України, у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Листом від 27.10.2017 року за № 10-287 в.о. начальника управління виконавчої дирекції фонду у Житомирській області Фонду соціального страхування України , позивачка була повідомлено , про те, що відповідно до наказу в.о. начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області від 24.10.2017 року № 90-ос «Про попередження працівників про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці» згідно з штатним розписом, який вводиться в дію з 01.01.2018 року посада, яку позивака обіймає скорочується. Вакантні посади відповідно до її фаху відсутні у звязку з чим позивачка підлягає звільненню згідно п. 1\~ст. 40 КЗпП України\~29.12.2017 року з виплатою згідно зі\~статтею 44 КЗпП України\~вихідної допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати. Наказом від 22.12.2017 року за № 470-к позивачка була звільнена з посади у звязку з скороченням чисельності та штату працівників згідно п.1\~ст.\~40\~КЗпП України , а фактично була звільнена з посади 09.01.2018 року відповідно до наказу № 485-к від 29.12.2017 року в якому зазначено , що позивачка звільнена відповідно до наказу № 404-к від 19.12.2017 року у звязку з тимчасовою непрацездатністю на день звільнення , що дає підстави суду вважати вище зазначені накази не чинними ( а.с.46,47 ) . Крім того суд бере до уваги постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЖИ 34 06-03-42 /1052 від 19.01.2018 року штрафу на [PERSON] виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області в розмірі 3\~200,00 грн. про порушення посадовими особами фонду вимог п.1 ч.1 ст. 40 та ч.1 ст.49-2 КЗпП України при звільненні працівників ( а.с.68 ) . Пунктом 1\~ч.1 статті 40 КЗпП України\~визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до п.19\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992. за №9\~розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1\~ч.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те , що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Відповідно до абзацу 2 пункту 32 Постанови розяснено , що при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи ( одержана допомога по тимчасовій непрацездатності , вихідна допомога , середній заробіток на період працевлаштування , допомога по безробіттю ) , який працівник мав в цей час . Оскільки під час розгляду справи в суді сторони не надали суду відомості про виплачені суми вихідної допомоги та отримання допомоги по безробіттю тому суд приходить до висновку , що в цій частині позов слід залишити без задоволення . Як вбачається з матеріалів справи, позивача в жовтні було повідомлено про зміну істотних умов праці та про можливе звільнення на підставі\~ст. 32 КЗпП України, яка передбачає припинення трудового договору за п.6\~ст. 36 КЗпПУ, а фактично звільнили [PERSON] у звязку з скороченням чисельності штату та працівників на підставі п.1\~ч.1 ст.40 КЗпП України, відповідачем не було виконано вимоги\~ст. 49-2 КЗпПУ. Проаналізувавши надані докази, оцінивши їх сукупність, суд приходить до висновку, що відповідач не повідомив належним чином позивача про її звільнення за 2 місяці у звязку з скороченням чисельності штату працівників згідно п.1.ч.1\~ст. 40 КЗпП України, а тому суд визнає незаконним та скасовує наказ в.о. начальника виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області [PERSON]_від 22.12.2017 року № 470-к про звільнення [PERSON] та поновлює останню на роботі. Згідно\~ст.235 КЗпП\~у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі. При винесенні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України\~з відповідача на користь держави підлягає стягненню 768,40 грн. судового збору. На підставі наведеного ,

Outcome: partial