Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав щодо неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що через деякий час після народження сина відповідач, з яким вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах, покинув її з дитиною, з того часу не виконував своїх батьківських обов'язків по вихованню, утриманню та догляду за сином, не цікавився його фізичним станом та духовним розвитком, не сприяв його навчанню, підготовці до самостійного життя, не забезпечував матеріально. Всі ці обов'язки щодо [PERSON] виконував [PERSON], з яким позивачка в 2011 році уклала шлюб і якого [PERSON] вважає своїм батьком. Просила суд позбавити батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат [PERSON], яка діє на підставі договору про надання юридичних послуг, позов по вищезазначеним підставам підтримали у повному обсязі, суду пояснили, що позивачка у зареєстрованому в шлюбі з відповідачем не перебувала, а після народження [INFO] року сина [PERSON], над ним було встановлено батьківство [PERSON]. З того часу, тобто з жовтня 2001 року, сімейні відносини з відповідачем були припинені, [PERSON] покинув позивачку разом з дитиною, сина не бачив, участі в його житті не приймав, матеріальної допомоги не надавав. Виїжджав на постійне місце проживання за межі України, наразі його місцезнаходження не відоме. Позивачка не перешкоджала відповідачу у виконанні ним своїх батьківських обов'язків щодо сина, місце проживання не змінювала. Вважає таку поведінку відповідача його особистим свідомим небажанням брати участь у житті дитини. Неповнолітній [PERSON] вважає своїм батьком [PERSON], який є чоловіком позивачки. Просили суд задовольнити позов. Відповідач [PERSON] в судове засідання неодноразово не з'явився, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи відповідно до ст.ст.74-76 ЦПК України, що дає суду право розглянути справу на підставі наявних у справі доказів та постановити заочне рішення, враховуючи згоду на це позивачки. Представники третіх осіб Служби у справах дітей Нікольської районної державної адміністрації, Ради опіки та піклування Нікольської селищної ради Нікольського району Донецької області в судове засідання не з'явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, просили винести на розсуд суду, з урахуванням інтересів неповнолітньої дитини. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, свідків, думку неповнолітньої дитини, щодо якої вирішується позов про позбавлення батьківських прав, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що [PERSON] є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER], виданим повторно відділом реєстрації актів цивільного стану Володарського районного управляння юстиції Донецької області, актовий запис № 53 від 09.10.2001 року. Відповідно до ст.10 Закону України «Про охорону дитинства», кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканість та захист гідності. Дисципліна і порядок сім'ї мають забезпечуватися на принципах, що ґрунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключають приниження честі та гідності дитини. Держава здійснює захист дитини від: усіх форм фізичного і психічного насильства, образи, недбалого і жорстокого поводження з нею, у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють. Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці». Аналогічні положення викладені і в ст. 150 Сімейного Кодексу України. Згідно п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Верховний Суд України в ч.2 п.16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року розтлумачив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХП від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до статті 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм насильства, образи чи зловживань, відсутності належного піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи. В п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, а крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Так, згідно акту обстеження умов проживання сім'ї [PERSON] від 29.08.2017 року, встановлено, що сім'я проживає за адресою: [ADDRESS] та складається з [PERSON], її чоловіка [PERSON], сина [PERSON] та доньки [PERSON], [PERSON] з 2003 року за вказаною адресою не проживає. Згідно характеристики учня 10 класу КЗ «Нікольської ЗОШ №1 імені Якименко А.Д.» [PERSON] навчається в школі з 2009 року. Мати [PERSON] та вітчим [PERSON] приділяють належну увагу вихованню сина: відвідують батьківські збори, контролюють виконання домашніх завдань, виховують моральні якості, належним чином матеріально забезпечують сина. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що [PERSON] з позивачкою не проживає майже з часу народження дитини, до неповнолітнього [PERSON] не приходить, відносини з ним не підтримує, маеріальної допомоги не надає. Своїм батьком [PERSON] вважає чоловіка позивачки - [PERSON], з яким у них добрі стосунки. З висновку служби у справах дітей Нікольської районної державної адміністрації Донецької області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] вбачається, що неповнолітній [PERSON] проживає разом з матір'ю [PERSON] та вітчимом [PERSON] Батьки дитини [PERSON] та [PERSON] в шлюбі не перебували, [PERSON] встановлював батьківство відносно [PERSON] та відразу після цього покинув сина, його вихованням не займався, матеріально не забезпечував, тобто [PERSON] повністю самоусунувся від виконання батьківських обов'язків по вихованню сина [PERSON], а тому вважають за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав. Таким чином, судом встановлено, що відповідач по справі проживає окремо від дитини, матеріальної допомоги йому не надає, морально не підтримує, участі у вихованні та навчанні не приймає, не цікавляться його схильностями та здібностями, з дитиною не бачиться, тобто не виявляє належного батьківського піклування, що свідчить, на думку суду, про свідоме, злісне нехтування батьківськими обов'язками щодо свого неповнолітнього сина. Всі питання щодо виховання та забезпечення дитини необхідним вирішуються позивачем та її чоловіком без участі та підтримки з боку відповідача. Під час судового розгляду суд з'ясував позицію дитини [PERSON], який пояснив, що проживає разом з матір'ю, вітчимом та молодшою сестрою в смт. Нікольське. Свого рідного батька [PERSON] він бачив на фотознімках, ніколи з ним не спілкувався, навіть телефоном чи через соціальні мережі, де знаходиться його батько не знає. Не заперечував проти позбавлення [PERSON] батьківських прав, оскільки вважає своїм батьком [PERSON], з яким у нього склались дружні стосунки. Положенням ч. 1 ст. з Конвенції про права дитини, ч.7, 8 ст. 7 СК України передбачено, що при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, при цьому, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своїми батьками. Враховуючи викладене, суд вважає, що є достатньо даних, які свідчать про навмисне, злісне невиконання відповідачем своїх обов'язків по вихованню дитини, оскільки протягом тривалого часу, майже з народження дитини, не проявляє щодо свого неповнолітнього сина турботи, уваги, не бере участі у його вихованні та утриманні, не піклуються про стан його здоров'я та розвитку, не спілкується з дитиною, а тому, на думку суду, позбавлення відповідача батьківських прав буде відповідати інтересам неповнолітньої дитини. Таким чином, оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову [PERSON] про позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо його неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Одночасно, виходячи з положень ч.3 ст.166 СК України, суд, стягує з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини його доходу але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення [PERSON] повноліття. У зв'язку з тим, що позивачкою вимога про стягнення аліментів не заявлялася, суд не застосовує положення ч.1 ст.191 СК України, та стягує з відповідача аліменти з дня набрання цим рішенням законної сили. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню понесені нею при звернені до суду витрати по сплаті судового збору в сумі 640 гривень, а також судовий збір на користь держави в сумі 640 гривень від сплати якого позивачку було звільнено, оскільки рішення ухвалено на користь позички, На підставі викладеного,

Outcome: approved