Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

позивачка звернулася до відповідача з позовом про стягнення боргу в розмірі 15 000 доларів США, що на час подання позову еквівалентно 386\~700 грн. В обґрунтування покликалася на те, що у 2008р. домовилася з відповідачем про придбання квартири по вул. Замковій,17/3 в м. Стрию. 24.11.2008р. між ними був укладений та нотаріально посвідчений договір завдатку, згідно з яким вона передала, а відповідач отримав у неї завдаток в сумі 61\~717 грн., що на момент укладення цього договору еквівалентно 10\~000 доларів США, про що зазначено у договорі. Відповідач зобовязався оформити договір купівлі-продажу квартири до 01.02.2009р. Приблизно у грудні 2008р. вона передала відповідачу в рахунок оплати за квартиру що 5000 доларів США. Однак, в зазначений у договорі завдатку строк відповідач не оформив договору купівлі-продажу квартири і взагалі відмовився продавати позивачці квартиру, незважаючи на те, що згідно з п.3 договору завдатку у випадку відмови відчужити на користь позивачки квартиру відповідач зобовязаний повернути останній завдаток у подвійному розмірі, тобто 123434 грн. або еквівалент 20\~000 доларів США. Позивачка неодноразово зверталася до відповідача з вимогою повернути отриману ним суму, але останній просив відстрочити повернення грошей. Так продовжувалося до 2013р. 03.03.2013р., коли вона погодилася лише на повернення сплачених нею коштів 15\~000 доларів США, а не завдатку у подвійному розмірі, відповідач знову попросив відстрочити термін повернення боргу і в цей же ж день написав розписку, в якій зобовязався повернути борг до кінця 2013р. Оскільки, відповідач борг так і не повернув, в кінці грудня 2016\~р. закінчується трирічний строк після обіцяної дати останнім дати повернення боргу, вона змушена звернутися до суду з цим позовом для захисту свого порушеного права. В судовому засіданні позивачка та її представник адвокат [PERSON], покликаючись на викладені в позовній заяві обставини та ст.ст.1047,1053 ЦК України як правову підставу позову, просили такий задоволити, стягнути з відповідача 15\~000 доларів США та судові витрати. Відповідач позов визнав, ствердив, що дійсно отримав від позивачки в рахунок оплати за квартиру, яку мав намір продати позивачці, 15\~000 доларів США, які зобовязувався повернути до кінця 2013р. відповідно до написаної ним власноручно розписки. Відповідно до ст.11, ч.2 ст.31, ч.4 ст.174 ЦПК України, \~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачами позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Заслухавши сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.55 Конституції України та положень ст.ст.3, 11, 15, 59, 60 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Розгляд цивільних справ здійснюється не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін самостійно, на власний розсуд розпоряджається своїми правами й зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статею 16 ЦК України\~ визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права\~\~чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей\~55,\~124 Конституції України\~\~та з дотриманням\~статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонених законом. Згідно з ч.1 ст.212 ЦПК Українисуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати. Судом встановлено, що 24.11. 2008р. між сторонами був укладений та посвідчений приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу [PERSON] договір завдатку, згідно з яким позивачка передала, а відповідач взяв завдаток в сумі 61\~717 грн., що на момент укладення цього договору еквівалентно 10\~000 доларів США, в рахунок договору купівлі-продажу квартири за адресою [ADDRESS], який буде укладено 01.02.2009р. про що зазначено у договорі. Відповідач зобовязався оформити договір купівлі-продажу квартири до 01.02.2009р. Згідно з п.4 Договору у разі відмови [PERSON] продати вище вказану квартиру [PERSON], [PERSON] зобовязався повернути [PERSON] завдаток у подвійному розмірі, тобто 123434 грн. або еквівалент 20\~000 доларів США. З копії розписки, датованої 03.03.2013р., оригінал якої знаходиться у позивача, вбачається, що [PERSON] зобовязався віддати [PERSON] 15\~000 доларів США до кінця 2013р., які отримав авансом за квартиру. В судовому засіданні відповідач ствердив, що ця розписка написана ним власноручно. Свідок [PERSON] в судовому засіданні ствердила, що саме в її присутності відповідач 03.03.2013р. написав розписку, в якій зобовязувався повернути позивачці 15\~000 доларів США. Статтею 1053 ЦК України визначено, що за домовленістю сторін борг, що виник з договорів купівлі-продажу, найму або іншої підстави, може бути замінений позиковим зобовязанням. Заміна боргу позиковим зобовязанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики /ст.1047 ЦК/. Стаття 1047 ЦК зазначає, щодоговір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1049 ЦК, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Із правової позиції висловленої у Постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13, вбачається, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Отже, враховуючи наведене, суд встановив, що за домовленістю сторін борг, який виник з договору завдатку, що передував укладенню сторонами договору купівлі-продажу квартири, замінений позиковим зобовязанням, а саме зобовязанням відповідача повернути позивачці борг в розмірі в розмірі 15 000 доларів США. Підтвердження укладення сторонами договору позики у письмовій формі та його умов є представлена позивачкою розписка позичальника. Відтак, враховуючи, що сторони фактично досягли згоди щодо предмету спору, визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, щопозов підставний та підлягає до задоволення. У п.14 Постанови Пленуму ВСУ 18.12.2009р. за № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Враховуючи встановлений Національним банком України на день ухвалення рішеннякурс національної валюти гривні до долара США на рівні 26,304 грн. за 1 долар США, стягненю з відповідача підлягає 15000 доларів США, що еквівалентно 394\~560 грн. Згідно із ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати.

Outcome: approved