Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-16 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, вимоги якої уточнила та підтримала у судовому засіданні, обґрунтовуючи тим, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем - [PERSON], з 23 січня 1998 р. по 21 вересня 2000 р. Від шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу, за рішенням суду донька [PERSON] проживає разом з позивачкою на теперішній час за адресою: [ADDRESS]. Позивачка матеріально утримує та належним чином піклується про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. З часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною фактично не бере, належної матеріальної допомоги на утримання та розвиток доньки не надає. Так як відповідач не бажав добровільно приймати участі в утриманні малолітньої доньки, позивачка була змушена звернутись до суду. Згідно з рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2000 року, відповідач повинен сплачувати аліменти на користь позивачки на утримання дитини [PERSON] 12.08.1998р.н. в розмірі однієї четвертої частини всіх видів прибутку щомісячно, але не менше 1/2 починаючи з 27 вересня 2000 року до повноліття дитини. Проте, за виконавчим листом №2-4824/2000 від 06 жовтня 2000 року, виданий Шевченківським районним судом м. Києва, аліменти було сплачено лише раз у жовтні 2000р. У червні 2001 року, позивачка закінчила КДІТМ ім. Карпенка-Карого, а у липні того ж року була зарахована в штат ДП Національна кіностудія художніх фільмів ім. Олександра Довженка, з серпня була залучена у кіновиробництво і почала одержувати зарплату, помітно більшу за стипендію, що дозволяла самостійно сплачувати за дитячий садочок та утримувати дитину, натомість як боржник (і батько), відповідач допомоги не надавав. Через деякий час відповідач виїхав в Суми за місцем своєї попередньої реєстрації, проте, не маючи постійної роботи, часто з'являвся і в Києві. Коли відповідач виявляв бажання до спілкування з дитиною позивачка не заперечувала і лише раділа. Але таких випадків було надзвичайно мало за весь час, і вкрай недостатньо для підкріплення позитивного образу батька. Так, у 2009 перебуваючи у Києві відповідач давав гроші тричі (липень 2009 р. 50 грн., жовтень 2009 р. 200 грн., листопад 2009 р. 50 грн.) У квітні 2012 року донька [PERSON](1998р.н.) потрапила у лікарню (пульманологічне відділення НІІ ПАГу). Позивачка звернулась до її батька по допомогу і він перерахував на картку ПАТ КБ «Приватбанку» 500 грн. У травні-червні того ж року за рекомендацією лікаря-ортодонта, позивачка планувала розпочати лікування прикусу дитині. І зверталась до відповідача по фінансову підтримку цього лікування. Він начебто не відмовив, але коли було встановлено брекет-систему, грошей так і не дав. На початку лікування мова йшла лише про одну щелепу, але через три місяці зясувалось, що треба ставити і на другу. Вартість такого лікування була для позивачки несподівано високою, і за усною домовленістю з лікарем і менеджером щоб не припиняти розпочатого лікування [PERSON] отримала можливість сплачувати всю вартість частинами. Відтоді почала шукати способи залучення [PERSON] до фінансової участі в цьому лікуванні. Так в лютому 2013р. звернулась до відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві із запитом про місцезнаходження виконавчого листа № 2-4824 від 06.10.2000 р. 21 серпня 2014 року згідно рішенню Шевченківського районного суду м. Києва одержала дублікат виконавчого листа №2-4824/2000 від 06 жовтня 2000 року, виданий Шевченківським районним судом м. Києва і 24 вересня 2014 року подала його до виконання у відділ державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції, що знаходиться за адресою м. Суми, вул. Гамалія, 31а. На запит-клопотання про обрахування і надання довідки про суму заборгованості [PERSON] по аліментах починаючи з листопада 2000 року по теперішній час, позивачка одержала відповідь листом від 29.10.2014 вих.№4 10260, згідно якої заборгованість по сплаті аліментів станом на 24.09.2014 р. становить 19 701,19 грн. На сьогоднішній день аліменти не сплачуються, заборгованість не погашена, а тільки зростає. У листопаді 2014 року [PERSON] звернувся до Шевченківського суду м. Києва з позовом про розстрочення сплати заборгованості по аліментам, в якому, суттєво зменшив суму боргу. Відповідач також ухиляється і від покладеного на нього обов'язку забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, а також приймати участь у додаткових витратах на утримання дитини у відповідності до ст. 185 Сімейного кодексу України. Це, зокрема, виявилося у його фактичній відсутності в житті дитини, а також у відсутності постійного матеріального (грошового) утримання дочки, [PERSON] та забезпечення умов для її повноцінного розвитку та навчання. Жодного разу відповідач не відвідував батьківських зборів та не надавав грошей на шкільні потреби фонд класу та школи, створені батьківськими комітетами. Загальна сума зданих позивачкою грошей починаючи від 2004/2005 учбового року (першого класу) складає 13 230 гривень. З метою всебічного розвитку здібностей дитини та її великого бажання, було витрачено 11 645 гривень на заняття французькою мовою у [PERSON] з 1 вересня 2011 року по 30 квітня 2014 року. Так на весняних канікулах - у березні 2014 донька в Київському Національному Університеті ім. Тараса Шевченка відвідувала весняний лекторій з метою підготовки до вступу в Університет на напрям англійська філологія. В червні того ж року літню школу Університету для майбутніх абітурієнтів. Вартість курсів складала 1600 грн. та 2100 грн. відповідно. Дитина навчається в 11 класі і навіть в цей відповідальний період відповідач не виконує своїх обовязків. Позивачкою укладені договори про навчання доньки на курсах підготовки до ЗНО з Київським Національним Університетом ім. Тараса Шевченка (з англійської мови) та Національним педагогічним університетом імені [PERSON] (з української мови). Вартість навчання складає 2100 грн. та 2500 грн. відповідно. З урахуванням скрутної матеріальної ситуації в сімї, оплату за навчання на курсах в Національному педагогічному університеті імені [PERSON] позивачці дозволено сплачувати щомісячно. Після літньої подорожі в [PERSON], донька [PERSON] зацікавилась умовами конкурсів для вступу та навчання українців у вищі навчальні заклади [PERSON]. 3'ясувалося, що є багато програм, які надають можливість навчатись і безкоштовно, і навіть із стипендією. Оскільки в переважній більшості польських університетів викладання ведеться польською мовою, то позивачка

Outcome: partial