Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом в якому просить суд, встановити факт перебування її у фактичному шлюбі з [PERSON], [INFO] у період з 2003 року по 2 березня 2016 року та стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на її користь 184899,18 грн., мотивуючи тим, що з 2003 року та до моменту смерті [PERSON] вона проживала з ним разом. Спочатку вони мешкали по [ADDRESS], а потім в 2004 році переїхали в незавершений будівництвом будинок [ADDRESS], який [PERSON] отримав у спадок та який вони спільно протягом життя добудовували. З часу їх спільного проживання вони вели спільне господарство та мали спільний бюджет, фактично виконували права та обов'язки подружжя, тобто проживали однією сім'єю, як чоловік та жінка. 21.07.2006 року [PERSON] зареєстрував її разом з її неповнолітнім сином - [PERSON], [INFO]. у належному йому домоволодінні по [ADDRESS]. З 14.03.2006 року до 29.11.2007 року [PERSON] знаходився в місцях позбавлення волі, вона його чекала, возила передачі, мешкаючи за місцем реєстрації сплачувала комунальні послуги та продовжувала робити ремонт будинку. Після звільнення, вони продовжили жити разом як чоловік та дружина. В період фактичного шлюбу та за спільно зароблені кошти зробили реконструкцію домоволодіння [ADDRESS], загальна вартість якої складає 295823,00 грн. 2 березня 2016 року [PERSON] несподівано помер від серцевого нападу. Вона як дружина, разом з його синами поховала чоловіка та отримала свідоцтво про смерть. Так у спадкодавця від першого шлюбу є троє синів, які мають право на отримання спадщини у першу чергу - [PERSON], [PERSON], [PERSON] Оскільки вона не є офіційною дружиною покійного, то не має права на отримання спадщини разом з його синами і саме тому вона вимушена звернутися до суду з даним позовом з метою в подальшому отримати у спадщину належну їй частку, а саме 5/8 (1/2+1/4 від половини) у спільно набутому зі спадкодавцем майні та стягнути відповідну частку будівельних поліпшень домоволодіння [ADDRESS], які не можуть бути відокремлені від об'єкта нерухомості. Так вартість архітектурно-будівельних поліпшень домоволодіння згідно зведеного кошторисного розрахунку від 05.05.2016 року за період з 2004 року по теперішній час складає - 295823,00 грн., а належні їй 5/8 частин від вартості поліпшень, які повинні сплатити позивачі на її користь становить 184889,18 грн. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні позов не визнали та зокрема зазначили, що батько відповідача [PERSON] проживав однією сім'єю з позивачем з 2004 року по 2008 рік за адресою: [ADDRESS] тому вона не має право на майно батька, яке було придбано ним до 2004 року та після 2008 року. З 14.03.2006 року [PERSON] знаходився в місцях позбавлення волі та зареєстрував позивача та її сина за домовленістю, що вона буде піклуватись про житловий стан будинку, сплачувати комунальні послуги. Після звільнення 29.11.2007 року [PERSON] не міг знайти спільну мову з позивачкою, тому між ними часто виникали сварки. Тоді ж [PERSON] відновив свої колишні стосунки з [PERSON] та часто залишався у неї на ніч, але постійно проживав у своєму будинку, так як займався будівельними роботами. Таким чином реконструкція гаражу, літньої кухні та облаштування прибудинкової території проводилась його батьком за його особисті кошти, після припинення сімейних відносин з позивачем. Також вимоги про стягнення грошової компенсації є безпідставними, оскільки позивачка може з ними звернутися тільки після виселення з будинку. До того ж позивачем не доведена реальна сума затрат на проведення будівельних робіт. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали та в подальшому надали суду заяви про розгляд справи в їх відсутності. Третя особа Восьма дніпропетровська державна нотаріальна контора надала суду заяву про розгляд справи у відсутності їх представника. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що є рідним сином позивача. З 9-ти років він з мамою та вітчимом [PERSON] прожив по [ADDRESS].В цьому будинку за спільні кошти матері та вітчима робився ремонт. По [ADDRESS] вони жили разом з мамою та вітчимом десь півроку в 2003 році. До переїзду на П'ятигорську в будинку робився ремонт, оскільки в ньому були тільки стіни. Вони клали ламінат, збирали огорожу, побудували гараж, добудували кухню, утеплили будинок. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що позивач разом [PERSON] в 2004 році переїхали жити на [ADDRESS]. Вони сумісно проживали в цьому будинку до смерті [PERSON]. Вони жили, як чоловік та дружина, в них був сумісний бюджет. Будинок по [ADDRESS] в якій вони переїхали був не жилий і вони в ньому робили ремонт. Коли [PERSON] був в місцях позбавлення волі, то позивачка до нього їздила та провідувала. Вони дружили сім'ями, проводили разом свята. Свідок [PERSON] в судовому засіданні, показав, що є сусідом позивача. [PERSON] та [PERSON] почали проживати разом по [ADDRESS], ще за декілька років до того, як [PERSON] відбував покарання в місцях позбавлення волі. [PERSON] скаржився їй, що стосунки в нього з [PERSON] погіршились, але все ж таки вони продовжували проживати разом. В свою чергу [PERSON] скаржилась на нього. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що [PERSON] знав ще зі школи. В ремонті будинку по [ADDRESS] він приймав участь з початку та до кінця. З [PERSON], [PERSON] в 2003 році вже в'їхав в готовий будинок. Після того, як [PERSON] звільнився з місць позбавлення волі, то в 2008 році він допомагав йому будувати гараж. Душ, туалет, паркан вони теж робили разом. За будівельні матеріали та роботу розраховувався [PERSON]. У [PERSON] було авто Форд, яке він продав і почав будівництво. Щодо відносин з [PERSON], то [PERSON] казав що погані. [PERSON] був в місцях позбавлення волі, то [PERSON] жила в його будинку. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що з 1984 року була знайома з [PERSON]. З 1994 року вони стали проживати разом. В 2003 році [PERSON] почав ремонтувати будинок по [ADDRESS], а в 2004 році вони розійшлись. На [PERSON] майже постійно проживав сам, оскільки з [PERSON] постійно сварився. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що є знайомою позивачки. Їй відомо, що позивачка разом з [PERSON] стала проживати з 2003 року. Вони жили, як сім'я, спільно робили ремонт в будинку, купували меблі, вели спільне господарство. Коли [PERSON] з [PERSON] переїхали до будинку по [ADDRESS], то він був не жилим. Вони його разом привили до жилого стану. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що [PERSON] стала проживати з [PERSON] чи з 2003 року чи з 2004 року, точно не пам'ятає. Будинок по [ADDRESS], в який переїхали жити [PERSON] та [PERSON] був у нежилому стані, але вони його привели до ладу. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що [PERSON] разом з [PERSON] почала мешкати з 2003 року. Вони вели спільне господарство, в них був сумісний бюджет. В будинок по [ADDRESS] в який переїхала [PERSON] та [PERSON] був у непридатному для проживання стані, однак вони його разом відбудували. Заслухав доводи сторін, покази свідків, дослідив письмові докази по справі, дав їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного. Відповідно до п.5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. За нормами ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Судом встановлено, що 21 липня 2006 року позивачка [PERSON] була зареєстрована у домоволодінні [ADDRESS], власником якого був [PERSON] З копії паспорта позивача [PERSON], вбачається, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] до 28.11.2006 року (а.с.7). З наданих для огляду суду фотокарток, вбачається присутність у будинку [PERSON] за адресою: [ADDRESS] позивача. З них також вбачається, що сторони разом відпочивали у колі знайомих, перебували разом на відпочинку. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] [PERSON], [PERSON], [PERSON], підтвердили, що починаючи з 2003 року позивач та [PERSON] стали проживати однією сім'єю без реєстрації шлюбу, як чоловік та дружина. Вказані свідки не перебувають у родинних відносинах а ні з позивачем а ні з відповідачами (а ні між собою), вони є незацікавленими, а тому саме їх покази суд приймає до уваги. Покази свідка [PERSON], суд не приймає до уваги, оскільки вони не спростовують встановлених судом обставин та не узгоджуються з іншими доказами, які містяться в матеріалах справи. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що факт проживання однією сім'єю сторін без реєстрації шлюбу є повністю доведеним. На думку суду, між сторонами склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. [PERSON] добровільно зареєстрував позивача у своєму домоволодінні, фактично на законній підставі дозволив останній проживати в ньому. Однак, враховуючи ту обставину, що суд встановлює ті факти, які породжують юридичні наслідки, а як з'ясувалось в судовому засіданні позивач до 28.11.2006 року знаходилась в зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком та враховуючи ту обставину, що встановлення цього факту позивачу обґрунтовано необхідністю не лише визнання спірного майна спільною сумісною, а і необхідністю оформлення спадкових прав, то позов в цій частині вимог слід задовольнити частково та встановити факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю в період з 29.11.2006 року до часу смерті [PERSON], тобто до [INFO] року. До того ж встановлення судом факту перебування у фактичних шлюбних відносинах стало можливим лише з введенням в дію Сімейного Кодексу України з 01.01.2004 року, тому до цього часу у суду не має законних підстав для встановлення таких фактів. Розглядаючи позов в іншій частині вимог, судом встановлено таке. [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину [NUMBER] реєстр №1-2573/25.11.2004, посвідченого Восьмою дніпропетровською державною нотаріальною конторою належало домоволодіння №17а по [ADDRESS] в м. Дніпро (а.с.18). [INFO] року [PERSON] помер (а.с.19). Після його смерті з заявами про прийняття спадщини до Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори звернулась позивачка та сини померлого [PERSON], [PERSON], [PERSON] (відповідачі по справі) (а.с.86-87). Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви щодо стягнення вартості поліпшень домоволодіння, позивачка посилалася на те, що вона з [PERSON] за час спільного проживання за спільно зароблені кошти зробила реконструкцію належного [PERSON] будинку, тому вважає, що відповідно до ст. 74 СК України вартість цих робіт є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а виходячи з того, що ці будівельні поліпшення не можуть бути відокремлені від об'єкта нерухомості то просила стягнути з відповідачів, як спадкоємців першої черги частину їх вартості. Якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу(стаття 74 СК України). Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Отже, проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов'язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім'єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов'язків. Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов'язків, з'ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не можна вважати безумовною підставою для віднесення такого майна до обєктів права спільної сумісної власності подружжя. Вказані правові позиції висловлені Верховним Судом України у постановах від 12 жовтня 2016 року в справі № 6-846цс16 та від 08 червня 2016 року в справі № 6-2253цс15. Згідно з вимогами ч.ч. 1, 4ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач звертаючись з дійсним позовом псилалась, як на підставу своїх вимог ст.74 СК України та зазначала в судовому засіданні, що спірне майно є спільним майном подружжя. Однак позивачем в розумінні ст.ст.57-59 ЦПК України не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірне майно набувалось внаслідок спільної праці чи спільних сумісних коштів її та [PERSON] Матеріали справи не містять доказів щодо розміру витрачених кожною із сторін коштів, спрямованих на створення спільної сумісної власності, їх джерел. Позивач в судовому засіданні лише зазначила, що вона та [PERSON] за час їх спільного проживання весь час працювали та вкладали спільні кошти в реконструкцію домоволодіння. Якихось доказів, якою трудовою діяльністю займалась позивачка та [PERSON] за час їх спільного проживання та яким був розмір їх доходів, матеріали справи також не містять. Наданий позивачем зведений кошторисний розрахунок визначення вартості архітектурно-будівельних поліпшень домоволодіння за адресою: [ADDRESS], який зроблений фізичною особою-підприємцем експертом [PERSON], не може бути розцінений судом, як належний та допустимий доказ, оскільки він складений в поточних цінах станом на 05 липня 2016 року та ніяк не може підтверджувати не час набуття , ні кошти, які фактично витрачені на ці поліпшення. До того ж покази допитаних в судовому засіданні свідків в частині того, що позивачем за час спільного життя з [PERSON] був проведений ремонт домоволодіння, також не є належним доказом підтвердження джерела набуття спірного майна , оскільки відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд відповідно до ст. 10 ЦПК України роз'яснив позивачу його право клопотати про проведення судової будівельно-технічної експертизи з метою визначення суми грошових коштів затрачених на ремонтно - будівельні роботи (невід'ємні поліпшення) будинку [ADDRESS] з 29.11.2006 року по листопад 2014 року, по цінам на роботи та матеріали, що існували станом на час проведення таких робіт. Однак позивач та її представник в судовому засіданні відмовились від проведення такої експертизи. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вимог позивача про стягнення на її користь частини вартості будівельних поліпшень у зв'язку з недоведеністю. Питання судових витрат вирішити відповідно до ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial