Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-12 00:00:00

Позивачка звернулась з позовом до відповідачки про визнання відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину незаконною, визнання права власності на частину нерухомого майна в порядку спадкування за законом. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , яка була матір`ю позивачки та відповідачки у справі. Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з 1/2 частини квартири за адресою: [ADDRESS] . За життя [PERSON] склала заповіт на відповідачку, посвідчений 10.09.2008 року державним нотаріусом Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори Ковалевською Н.В. за реєстровим № 8-2107. Зазначила, що вона є непрацездатною особою, а тому вважає, що незалежно від змісту заповіту має право на спадкування обов`язкової частки. 06.05.2020 року позивачка звернулась до приватного нотаріуса КМНО Рафалович-Полегойко В.Ф. з заявою про прийняття спадщини, на що 17.08.2020 року отримала відповідь про відсутність підстав для видачі свідоцтва про право на обов`язкову частку у спадщині. Враховуючи викладене, просить визнати відмову приватного нотаріуса КМНО Рафалович-Полегойко В.Ф. в наданні свідоцтва про право на спадкове майна незаконною та визнати за собою право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частку квартири за адресою: [ADDRESS] . 25.11.2020 року відповідачкою поданий відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечувала та просила відмовити у його задоволенні в повному обсязі, обґрунтовуючи це тим, що на момент смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з 1/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS] , а отже твердження позивачки щодо належної померлій 1/2 частини вищевказаної квартири не відповідає дійсним обставинам справи. Зазначила, що окрім позивачки та відповідачки право на обов`язкову частку спадкового майна також має чоловік померлої - [PERSON] , який відмовився від прийняття спадщини та від обов`язкової її частки на користь відповідача. Крім того зазначила, що відповідачка не є непрацездатною особою, оскільки на момент відкриття спадщини вона не досягла пенсійного віку та як наслідок не набула статусу непрацездатної особи. В судовому засіданні 07.12.2020 року до участі у справі були залучені Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рафалович-Полегойко Віталіна Федорівна в якості третіх осіб. 18.03.2021 року представником відповідача подані додаткові пояснення, в яких зазначив, що позивачка протягом тривалого часу включаючи день відкриття спадщини проживала в Королівстві Нідерланди і не проживала разом із спадкодавцем - [PERSON] . Отже, оскільки позивачка не проживала з спадкодавцем, то прийняття спадщини могло здійснюватися лише у спосіб подання заяви про це. Зазначив, що згідно з матеріалами спадкової справи і документами, доданими до позовної заяви підтверджується, що заява позивачки про прийняття спадщини була складена 06.05.2020 року в простій письмовій формі і надіслана поштою з Королівства Нідерланди та надійшла до нотаріуса 09.06.2020 року, у зв`язку із чим, нотаріус листом від 18.06.2020р. повідомив позивачку про необхідність надіслати заяву оформлену належним чином (нотаріально) або особисто прибути до нотаріуса. В наступному в матеріалах спадкової справи з`явилась заява [PERSON] про прийняття спадщини після померлої [PERSON] , підпис на якій 19.05.2020 року було засвідчено консулом Посольства України в Королівстві Нідерланди і яка надійшла до нотаріуса 23.06.2020 року, як свідчить штамп на цій заяві. При цьому, як свідчать подальші матеріали спадкової справи, посвідчена консулом заява позивачки від 19.05.2020р. була також надіслана нотаріусу засобами поштового зв`язку, але не з Королівства Нідерланди особисто позивачкою, а її представником адвокатом Трощенком В.В. з м. Черкаси. Вважає, що факт надіслання заяви не особисто позивачкою, а її представником, має достатньо важливе значення, виходячи із того, що представник позивачки, як свідчать матеріали спадкової та судової справ, діє на підставі довіреності від 03.06.2020 року, посвідченої нотаріусом м. Амстердам Франсом Бартом Дудоком ван Хель і підпис перекладача стосовно перекладу довіреності української мовою було посвідчено приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Степаненко А.М. 11.06.2020 року. Згідно відповіді Посольства України в Королівстві Нідерланди від 11.01.2021 року, [PERSON] ще 25.03.2020р. згідно з Указом Президента України 113/2020р. припинила своє Громадянство України та стала підданою Королівства Нідерланди. Вказує, що заява 19.06.2020 року про прийняття спадщини від імені підданої Королівства Нідерланди була засвідчена консулом Посольства України, а довіреність від 03.06.2020 року від імені цієї ж особи на представника [PERSON] - нотаріусом Королівства Нідерланди. Крім того зазначив, що з довіреності від 03.06.2020р. вбачається, що вона посвідчена нотаріусом м. Амстердаму, Нідерланди, і на ній відсутній апостиль, а тому дана довіреність не має юридичної сили на території України. Вважає, що заява від імені [PERSON] , підпис на якій посвідчено консулом України 19.06.2020 року була зроблена від імені вже іноземної громадянки, оскільки [PERSON] на той момент вже вибула з громадянства України і була надана нотаріусу не уповноваженою особою - [PERSON] , а тому заява [PERSON] про прийняття спадщини не була оформлена і подана належним чином у відповідності до законодавства України, а тому, не може створювати юридичних наслідків, а позовна заява у справі, яка розглядається, була підписана і подана не уповноваженою особою. Представник позивачки в судовому засіданні позовну заяву підтримав та просив її задовольнити в повному обсязі з підстав, наведених в позовній заяві. Представник відповідачки в судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях до нього. Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, час та місце судового засідання повідомлялись судом належним чином, причини неявки суду не відомі. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , яка була матір`ю позивачки та відповідачки у справі. Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з 1/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS] . За життя [PERSON] склала заповіт на відповідачку, посвідчений 10.09.2008 року державним нотаріусом Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори Ковалевською Н.В. за реєстровим № 8-2107, згідно якого заповіла їй все своє майно. 19.03.2020 приватним нотаріусом КМНО Рафалович-Полегойко В.Ф. відкрито спадкову справу після смерті [PERSON] . З заявою про прийняття спадщини за заповітом 19.03.2020 звернулась відповідач - [PERSON] 09.06.2020 на адресу приватного нотаріуса надійшла заява про прийняття спадщини від імені [PERSON] , яка була надіслана нею засобами поштового зв`язку з Королівства Нідерланди . 18.06.2020 приватним нотаріусом надано роз`яснення позивачу про необхідність надіслання заяви з нотаріально засвідченою справжністю підпису. Також роз`яснено, що спадкодавцем складено заповіт не на ім`я позивача і про те, що спадкування здійснюється саме за ним. 17.08.2020 приватний нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на обов`язкову частку, з посиланням на те, що вона не відноситься до непрацездатних осіб. Таке рішення направлено приватним нотаріусом для відома представнику позивачки - адвокату Трощенку В.В. Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1233 ЦК України передбачено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Позовні вимоги обґрунтовані позивачкою тим, що вона є непрацездатною особою, а тому має право спадкувати, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом. Згідно ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону. Згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними, зокрема 59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року. Оскільки позивачка є жінкою і народилась [INFO] , її непрацездатність настає з моменту досягнення нею 59 років і 6 місяців. Оскільки на день відкриття спадщини [INFO] позивачці було лише 59 років, 2 місяці і 11 днів, то суд не вбачає підстав вважати її непрацездатною особою, що дозволяє їй претендувати на обов`язкову частку у спадщині після померлої [PERSON] . Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог, вважає, що нотаріус діяв правомірно, відмовивши позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на обов`язкову частку, підстав для визнання права власності суд не вбачає, оскільки за життя померлою [PERSON] складено заповіт на ім`я відповідачки, якій 30.09.2020 видано свідоцтво про право власності на спадкове майно.

Outcome: dismissed