Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що їй належить Ѕ частини житлового будинку з надвірними спорудами та земельною ділянкою під ними по [ADDRESS] , які були придбані 15.03.2019 року на підставі договору купівлі-продажу у [PERSON] . На підставі цього сторони узгодили всі істотні умови договору, а саме визначили об`єкти нерухомості, що передаються, ціну договору, порядок оплати вартості майна, порядок його передачі, умови забезпечення виконання цього договору, зобов`язання сторін укласти у визначений строк основний договір на умовах, встановлених цим договором, та посвідчити його нотаріально у строк не пізніше 15.06.2019 року. На виконання взятих на себе зобов`язань позивачка передала відповідачу грошові кошти у сумі 31 800 (тридцять одна тисяча вісімсот) грн., а відповідач передав їй наявні на той час правовстановлюючі документи на майно. Станом на теперішній час у позивачки виникла необхідність розпорядитися належним їй майном, проте вона не може цього зробити, оскільки договір купівлі - продажу не посвідчений нотаріально, та не відповідає вимогам закону, а відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання щодо нотаріального оформлення договору. Місце перебування [PERSON] , не відоме, за місцем його реєстрації він відсутній так як виїхав за кордон. Тому вона просила визнати дійсним договір купівлі-продажу зазначеного майна та визнати за нею на нього право власності. Позивачка в судове засідання не з`явилася, в наданій заяві позов підтримала та просила справу розглянути без її участі. Відповідач в наданій заяві проти позову не заперечив, справу також просив розглянути без його участі. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовна заява обґрунтована і підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні було встановлено наступне. Згідно договору купівлі-продажу, укладеного 15.03.2019 року в простій письмовій формі відповідач продав, а позивачка придбала Ѕ частини житлового будинку дерев`яного, під літ. «А», загальною площею 55,9 кв.м., житловою - 33,0 кв.м., веранди дощатої під літ. «а», веранди дощатої під літ. «а1», та Ѕ частина надвірних споруд: погребу цегляного під літ. «п/г», сараю дерев`яного під літ. «Б», сараю дерев`яного під літ. «В», воріт під №1, огорожі під №2, що розташовані на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , та Ѕ частину земельної ділянки, загальною площею 0,0848 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER] , розташована за адресою: [ADDRESS] , що стверджується письмовою розпискою про отримання відповідачем від позивачки грошових коштів за продане майно. Таким чином сторони узгодили всі істотні умови договору купівлі-продажу та відбулась передача майна. Позивачка посилається на те, що станом на теперішній час у неї виникла необхідність розпорядитися належним їй майном, проте вона не може цього зробити, оскільки договір купівлі - продажу не посвідчений нотаріально, та не відповідає вимогам закону, а відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання. У відповідності зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. У відповідності зі ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004р. N952-IV встановлено, що речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом. Частною 1. ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено, що обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, в тому числі і право власності на нерухоме майно. Згідно з ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. У відповідності зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Оскільки сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу, позивач зі свого боку виконав взяті на себе зобов`язання, сплативши вартість придбаного майна та прийняв його у своє володіння і обидві сторони вчинили взаємні дії для настання юридично значимих наслідків, що підтверджується зібраними доказами, суд приходить до висновку, що наявні всі передумови для застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання за [PERSON] права власності на спірне майно.

Outcome: approved