Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що їй на підставі рішення Первомайського міського суду Миколаївської області від 12 липня 2001 року належить 3\\4 частки житлового будинку, що розташований в [ADDRESS] , а на підставі договору дарування від 22 березня 2002 року вона отримала у власність ще 1\\4 частину цього ж будинку. Житловий будинок знаходиться на земельній ділянці площею в 0,10 га, яка була свого часу приватизована [PERSON] , відповідно до рішення виконкому Первомайської міської ради №170 від 07 червня 1995 року. Йому було видано Державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER]. Цільове призначення землі - для обслуговування житлового будинку. Вважає, що в силу ст. 120 Земельного кодексу України та ст. 328 Цивільного кодексу України, разом з переходом права власності на будинок до неї перейшло і право власності на спірну земельну ділянку. Ухвалою суду від 15.10.2019 року, до участі у справі у якості співвідповідача було залучено [PERSON] , а у якості третьої особи - Первомайську міську раду Миколаївської області, в особі Управління містобудування, архітектури, комунальної власності та земельних питань. В судове засідання позивачка не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, у якій позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з в судове засідання не з`явився надав до суду заяву з клопотанням, про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з`явився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про що в матеріалах справи наявні поштові повідомлення, про вручення [PERSON] судової повістки. Причини неявки суду невідомі. Відзив на позов не подав. Від представника третьої особи - Первомайської міської ради Миколаївської області, в особі Управління містобудування, архітектури, комунальної власності та земельних питань Растєряєвої О.В., на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, а також письмові пояснення у яких вказала, що згідно з даними КП «Первомайське міжміське бюро технічної інвентаризації», вихід. №757/06-01-06 від 28.08.2019 року - виписки підтвердження чинності запису щодо реєстрації права власності станом на 31.12.2012 року, за позивачкою на підставі рішення Первомайського міського суду Миколаївської області від 12.07.2001 року, справа № 2-1011, зареєстровано право власності на 3/4 частки житлового будинку, за адресою: [ADDRESS] , а на підставі договору дарування частини житлового будинку від 22.03.2002 року, посвідченого Сулімою В.Ф., приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу, реєстр №518, зареєстровано ще 1/4 частки зазначеного вище житлового будинку. Державний акт на право приватної власності на землю, видано громадянину [PERSON] , відповідно до рішення виконавчого комітету Первомайської міської ради від 07.06.1995 року №170, площею 0,1000 га по [ADDRESS] , з цільовим призначенням земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, зареєстрований за №4810 від 01.08.1995 року. На підставі вищевикладеного та у відповідності до вимог ст. 120 ЗК України, у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок [ADDRESS] до позивачки переходить і право власності на вищевказану земельну ділянку. На даний час власником земельної ділянки для обслуговування даного житлового будинку, є відповідач [PERSON] , тому з врахуванням вище перерахованих обставин позивачка має всі законні підстави для визнання за нею права власності на земельну ділянку. Всі перераховані вище документи, є підставою для оформлення позивачкою правоустановчих документів на земельну ділянку по [ADDRESS] . На підставі викладеного, Управління МАКВЗ Первомайської міської ради не заперечує проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, заяви сторін у справі, письмові пояснення представника третьої особи, інвентаризаційні справи на житлові будинки, що розташовані по [ADDRESS] , суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані, ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що на підставі рішення Первомайського міського суду Миколаївської області від 12.07.2001 року, за позивачкою [PERSON] , було визнано право власності на ѕ частини житлового будинку по [ADDRESS] (а.с.5). 22.03.2002 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір дарування частини житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . За цим договором даруватель [PERSON] подарував, а обдарована [PERSON] , прийняла у дар ј частину зазначеного вище житлового будинку. Договір посвідчено Сулімою В.Ф. приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу 22.03.2003 року, зареєстрований в реєстрі за № 518 (а.с.6). Позивачка зареєструвала своє право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, згідно ксерокопії Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], земельна ділянка, площею 0,1000 га, цільове призначення - для обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована за [PERSON] (а.с.4). Відповідно до частин першої, другої статті 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Поняття земельної ділянки як об`єкта права власності визначено у частині першій статті 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Перехід права власності на земельну ділянку при переході права власності на будівлю або споруду, які розташовані на ній, визначається на підставі цивільно-правових угод (частина перша статті 120 ЗК України). Встановлено, що при переході права власності на ѕ частини житлового будинку та укладенні і нотаріальному посвідченні договору дарування ј частини житлового будинку від 22.03.2002 року, питання щодо набуття позивачкою [PERSON] права власності на земельну ділянку, яка призначена для обслуговування житлового будинку не вирішувалось. Згідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у справі №6-253цс16, за змістом статті 377 ЦК України, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Згідно статті 120 ЗК України, при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Враховуючи, вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] набувши право власності на житловий будинок на підставі рішення суду та договору дарування, набула також і право власності на земельну ділянку, надану відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого громадянину [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області від 07.06.1995 року № 170, площею 0,1000 га по [ADDRESS] , з цільовим призначенням земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, зареєстрованого за № 4810 від 01.08.1995 року.

Outcome: approved