Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-23 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом про визначення порядку користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] , посилаючись на те, що 19 травня 2011 року вона придбала квартиру [ADDRESS] з належними господарськими будівлями та спорудами , що становить 34/100 частки житлового будинку та знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 43/100 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд належить [PERSON] , 23/100 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд належить [PERSON] . Тобто, вищезазначений житловий будинок належить на праві спільної часткової власності їй та відповідачам із встановленням порядку його користуванням, внаслідок чого фактично утворилось три квартири під різними номерами. Крім того, під житловим будинком знаходиться земельна ділянка розміром 0,1570 Га, яка була виділена в постійне користування їй та відповідачам для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка не була в подальшому поділена між ними та не було встановлено порядку користування нею. Таким чином, незважаючи на те, що житловий будинок належить їй та відповідачам на праві спільної власності із визначенням часток, а також встановлено порядок його користування, земельна ділянка фактично знаходиться у спільному їх користуванні. Проте на даний момент між нею та відповідачами виник спір стосовно визначення порядку користування вказаною земельною ділянкою. Вона вирішила безоплатно приватизувати земельну ділянку, яка знаходиться під її частиною житлового будинку для її цільового використання. Просить суд визначити порядок користування земельною ділянкою загальною площею 0, 1570 га, розташованою в [ADDRESS] в частках вирахованих по площі квартир, а саме: квартира [ADDRESS] , яка належить [PERSON] -34% частки; квартира [ADDRESS] , яка належить [PERSON] -43% частки, квартира [ADDRESS] , яка належить [PERSON] -23% частки згідно наданої схеми. В судове засідання позивачка та її представник подали письмове клопотання, в якому позовні вимоги підтримала, просить визначити порядок користування земельною ділянкою згідно позовних вимог, враховуючи висновок експерта. Відповідачка- 1 [PERSON] в судове засідання подала письмове клопотання,в якому позовні вимоги підтримала , просить визначити порядок користування земельною ділянкою згідно позовних вимог, враховуючи висновок експерта (а.с.98). Відповідач -2 [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день,час та місце слухання справи був належним чином повідомлений шляхом публікації оголошення на сайті «Судова влада». Дослідивши матеріали справи, розглянувши письмові клопотання сторін,суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що позивачці згідно договору дарування належить квартира [ADDRESS] з належними господарськими будівлями та спорудами , що становить 34/100 частки житлового будинку в [ADDRESS] (а.с.6) 43/100 частини вказаного житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд належить відповідачці- 1 [PERSON] , що підтверджується копією договору дарування від 14 вересня 2002 року (а.с.8-9), 23/100 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд належить відповідачу - 2 [PERSON] . Таким чином, судом встановлено, що сторони є співвласниками житлового будинку в [ADDRESS] . За вказаним будинком зареєстровано земельну ділянку розміром 0,1570 Га, яка була виділена в постійне користування позивачу та відповідачам для будівництва та обслуговування житлового будинку. В силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. У відповідності до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Норми Конституції України є нормами прямої дії, які мають найвищу силу. У відповідності до ст.373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Згідно ст. 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. А у відповідності до ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно із ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи бути обмеженим в його здійсненні. У відповідності до ст.325 ЦК України фізичні особи можуть бути власниками будь-якого майна. У відповідності до ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, згідно ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно ст.141 ЗК України і позивач і відповідач не набули права власності на свої земельні ділянки відповідно до ст.125 ЗК України, однак позивач є землекористувачем у встановленому законом порядку. У відповідності до ст.198 ЗК України межі земельних ділянок погоджуються з суміжним власником та землекористувачами. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема генерального плану (схеми) щодо земельної ділянки в [ADDRESS] , на основі рішення МВК № 396 від 21.11.1980 року було встановлено межу між земельними ділянками позивача та відповідача (а.с. 14). У відповідності до ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Чинний ЗК України встановлює підстави набуття права на землю шляхом передачі ділянок у власність або надання їх у користування (частина друга статті 116). Однак громадяни і юридичні особи не можуть втрачати раніше наданого їм права користування земельною ділянкою. Отже, підставою для виникнення права на земельну ділянку є відповідний юридичний факт. Сторони по справі користуються своїми ділянками тривалий час. Пунктами 4, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року № 7 передбачено, що згідно зі статтею 158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Зазначені спори підлягають розгляду місцевими судами незалежно від того, розглядалися вони попередньо органом місцевого самоврядування або органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів чи ні. Рішення цих органів щодо такого спору не може бути підставою для відмови в прийнятті заяви чи для закриття провадження в порушеній справі. У справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з`ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір`я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. В разі неможливості перенесення співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію. При пред`явленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо. Абзаци 1 і 2 цього пункту стосуються також випадків, коли належні особам на праві спільної власності жилий будинок, господарські будівлі та споруди розташовані на земельній ділянці, яка знаходилася в їх користуванні до її приватизації або за договором оренди. В постанові Судової палати в цивільних і господарських справах ВСУ від 16 березня 2016 року по справі №6-1428цс15, яка є правовою позицією, зазначено наступне. Так, ст.173 ЗК України визначено, що межа району, села, міста, району в місті це умовно замкнута лінія на поверхні землі,яка віддаляє територію району, села, міста ,селища, району в місті від інших територій. У відповідності до п.«б» ч.1 ст.12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад в області земельних відносин на території сіл,селищ,міст відноситься передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян або юридичних осіб у відповідності до ЗК України. У відповідності до ч.ч. 1,2ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають право власності і право користування земельними ділянками з земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоуправління в межах їх повноважень, визначених ЗК України або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами і юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх в користування. Як передбачено ч.1ст.122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування з земель комунальної власності відповідних територіальних громад. Відповідні норми встановлюють нерозривний зв`язок між виникненням права власності на земельну ділянку з обов`язковим отриманням її власником державного акту на право власності. Згідно Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року N 376, та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 р. за N 391/17686 визначено, що межеві знаки, встановлені з метою закріплення меж земельних ділянок в натурі на місцевості, навіть до вступу даного наказу в дію, є дійсними і підлягають заміні лише при добровільному зверненні власників ділянок. А саме встановлення меж земельних ділянок по даній інструкції проводиться на підставі технічної документації по землеустрою. Місцезнаходження межових знаків підлягає до прив`язки до пунктів геодезичної сітки. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Стаття 377 ЦК України встановлює, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Аналогічні положення закріплені і в ч. 2 ст. 1225 ЦК України - до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Порядок користування спільною земельною ділянкою визначений ст. 88 Земельного кодексу України, згідно якої володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Статтею 118 Земельного кодексу України визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, а ч. 4 ст.120 цього кодексу визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 15 березня 2019 року було задоволено клопотання позивачки про призначення земельно-технічної експертизи. Висновком № 754 судової земельно - технічної експертизи від 19 вересня 2019 року, який було здійснено на виконання ухвали суду, при проведенні обмірів земельної ділянки, якою фактично користуються співвласники квартири [ADDRESS] складено варіант порядку користування земельною ділянкою площею 0,1568 га по збудованій огорожі відповідно до часток співвласників згідно якого співвласники квартир будинку при заїзді та проходу на присадибну ділянку, належну кожній квартирі окремо, володіли відповідною частиною земельної ділянки: власниця квартири [ADDRESS] користується земельною ділянкою площею 0,0455 га, що становить 34/100; власники квартири [ADDRESS],3 залишаються у спільному користуванні земельними ділянками [NUMBER] площею 0,0212 га та ділянкою [ADDRESS] площею 0,0017 га, для заїзду та проходу до своїх земельних ділянок. Експертом під час дослідження будинковолодіння встановлено, що власники земельних ділянок [NUMBER] площею 0,0212 га та ділянки [NUMBER] площею 0,0017 залишаться в спільному користуванні власників квартир [ADDRESS] - гр. [PERSON] та квартири [ADDRESS] гр. [PERSON] для заїзду та проходу до своїх земельних ділянок. Судом було надано рівні права сторонам процесу щодо подання доказів, їх дослідження і доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. ст. 12 ч.3, 81 ч. 1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки сторони мають право на реалізацію своїх прав по приватизації земельної ділянки, що перебуває у їх користуванні, тому наявні правові підстави для встановлення порядку користування земельною ділянкою за запропонованим варіантом висновку експерта, згідно якого кожний співвласник житлового будинку буде користуватися земельною ділянкою без порушення прав інших землекористувачів. Виходячи із варіанту запропонованого експертом, та прохання позивачки та відповідачки, суд вважає за можливе визначити порядок користування земельною ділянкою між співвласниками, шляхом задоволення позову у відповідності до висновку експерта. На підставі наведеного та ст.ст. 319, 358,377,1225 ЦК України та

Outcome: approved