Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-08 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що, від зареєстрованого шлюбу з відповідачем вони мають малолітню доньку, [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу з відповідачем, донька мешкає разом із нею, та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, життям доньки не цікавиться, батьківської турботи до доньки не виявляє, на підставі чого вона просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала свої позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, а також суду зазначила, що, відповідач не сплачує аліменти на утримання доньки, та, взагалі не приймає участі у її вихованні, на підставі чого вона не бачить сенсу зустрічатись доньці з відповідачем. Крім того, вона вважає необхідним позбавити відповідача батьківських прав у зв'язку з тим, що відповідач відмовився надати їй згоду на виїзд дитини до її родичів в іншу країну. Відповідач [PERSON] позов визнав частково, посилаючись на те, що він не має можливості сплачувати аліменти на утримання доньки. Також, суду пояснив, що, він дійсно не сплачує аліменти, так як у нього маленька заробітна плата, і на його утриманні також знаходяться син, хвора матір та бабуся. При цьому, позивачка забороняє йому бачитись із донькою, і, з цього приводу, в ході розгляду даної справи, він вже звертався до Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Баглійської районної у м. Дніпродзержинську ради за консультацією. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Заводської районної у м. Дніпродзержинську ради - Покора С.В. висловила думку про відсутність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідно до положення ст.171 СК України, з огляду на вік малолітньої [PERSON], [INFO], участь останньої в судовому засіданні - визнано не доцільною. Залучений судом до участі у справі прокурор в судовому засіданні зазначив, що, позовні вимоги позивача вважає не обґрунтованими, та такими, що задоволенню не підлягають. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Баглійської районної у м. Дніпродзержинську ради в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Вислухавши сторони, думку прокурора, вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до положення ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як встановлено судом в ході розгляду справи, згідно свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], батьками дитини є позивач та відповідач по справі. Згідно Виписки з рішення суду, шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано 11.05.2011р. Після розірвання шлюбу дитина проживає разом із матір'ю - позивачкою [PERSON], та знаходиться на її утриманні. Згідно довідки, наданої Заводським ВДВС Дніпродзержинського МУЮ, відповідач [PERSON], станом на 01.03.2013р. має заборгованість по сплаті аліментів на утримання доньки, [PERSON], [INFO], що стягуються з останнього на підставі виконавчого листа, виданого 12.04.2011р. за рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська. Посилаючись на наявність заборгованості по сплаті аліментів, а також на ухилення відповідача від утримання та виховання дитини, позивачка [PERSON] просить суд позбавити останнього батьківських прав відносно його доньки - [PERSON], [INFO]. Згідно роз'яснень, наданих у п.15 Постанови Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При з'ясуванні ставлення відповідача до дитини, останній суду зазначив, що дійсно має заборгованість по сплаті аліментів, але, має намір та бажання спілкуватись з донькою, яка, після розірвання його шлюбу з позивачкою проживає разом із матір'ю. Позивачка перешкоджає йому у спілкуванні з дитиною, у зв'язку з чим, в ході розгляду даної справи він звертався до Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Баглійської районної у м. Дніпродзержинську ради за консультацією, яку поки що не отримав. Відповідно до ч.2, 3 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства» N 2402-III від 26.04.2001р., сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ст.12 вищевказаного Закону, батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними правовими актами, визначеними в Україні. Згідно ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до положення ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно роз'яснень, наданих у п.16 Постанови Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Разом з цим, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. При цьому, згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд встановив, що, матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу, підтверджуючого факт зловмисного ухилення відповідача від виховання дитини, та його свідомого нехтування своїми батьківськими обов'язками, що, в свою чергу, підтверджується також і висновком Виконавчого комітету Заводської районної у м. Дніпродзержинську ради про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно його доньки, малолітньої [PERSON] Оцінивши, таким чином, у сукупності письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд, приймаючи до уваги, що, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, на підставі чого,

Outcome: approved