Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів, посилаючись на те, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з вересня 1988 року по липень 1997 року. В подальшому з метою збереження родини для їхнього сина [PERSON], який народився під час шлюбу 19.09.1990 р. між нею та відповідачем були відновлені подружні стосунки і вони проживали разом до червня 2011 р. В період спільного проживання у них 13 листопада 2001 р. народився син [PERSON], який проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач свої зобовязання по утриманню дитини не виконує, матеріальної допомоги не надає. Добровільно про сплату аліментів домовитися з відповідачем не вдається, інших неповнолітніх дітей у нього немає, у звязку з цим просила стягнути з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1355,00 грн., щомісячно на утримання сина. Крім того, вважає, що оскільки відповідач з 2011 р. не надає жодної матеріальної допомоги, а вона в свою чергу вживала заходи щодо одержання аліментів шляхом особистого неодноразового звернення до відповідача з проханням сплачувати аліменти, хоча жодних коштів чи будь-якої матеріальної допомоги не отримала, а тому просила стягнути з відповідача з січня 2014 р. по грудень 2016 р., виходячи з 30 % прожиткового розміру аліментів на дитину відповідного віку в сумі 13200,00 грн. Позивачка, представник позивачки в судове засідання не з'явилися, представник позивачки звернулася з письмовою заявою, в якій просила суд справу розглянути у її відсутність та заочно, позовні вимоги підтримала повністю. Відповідач в судове засідання не зявився, про день і час розгляду справи був повідомлений завчасно, про поважні причини неявки суд не повідомив. Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частку доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. В судовому засіданні встановлено, що відповідач є працездатним, має можливість надавати матеріальну допомогу дитині. Інших неповнолітніх дітей він не має. Позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини, які відповідач не надає. Але разом з тим суд вважає, що позивачкою не доведені обставини, що мають істотне значення для стягнення аліментів з відповідача в твердій сумі в розмірі 1355,00 грн. щомісячно. Відповідач дійсно в даний час не працює, має мінливий дохід, але доказів тому, що він заробляє в місяць суму з якої б можна було б утримати аліменти в розмірі 1355,00 грн. в судовому засіданні позивачем надано не було. А тому враховуючи всі матеріали справи, матеріальний стан позивача та відповідача, суд вважає, що з відповідача на користь позивача на утримання їхньої неповнолітньої дитини мають бути стягнуті аліменти в твердій сумі, але в розмірі меншому, ніж це просить позивачка. На думку суду розмір аліментів має складати 950,00 грн. в місяць. Крім того з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір в сумі 640,00 грн. Згідно ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Однак суд вважає, що позивачкою не доведено та не надано належних доказів, які б підтверджували факт вживання нею заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не в змозі їх одержання у зв'язку з ухиленням відповідача від їх сплати, а тому позовні вимоги в цій частині є безпідставними і задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: partial