Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей з 1/3 до 2/3 частини від всіх видів доходів відповідача, в подальшому позовні вимоги уточнила та в обґрунтування зазначила, що до лютого 2009 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох неповнолітніх доньок - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 01.09.2010 року з відповідача на її користь на утримання доньок стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частини від всіх доходів щомісяця. На час ухвалення рішення молодша донька до школи ще не ходила, проте на даний час витрати, пов'язані з утриманням дітей виросли, обидві доньки навчаються у школі, аліментів, які відповідач сплачує за рішенням суду не вистачає, у добровільному порядку відповідач відмовляється збільшити розмір допомоги на утримання дітей, що ставить її у скрутне матеріальне становище. Оскільки відповідач матеріально забезпечений, є приватним підприємцем, аліменти на інших осіб не платить, просить збільшити розмір стягуваних з нього на її користь аліментів на утримання неповнолітніх дітей з 1/3 до 2/3 частини від всіх видів доходів відповідача щомісячно до досягнення дітьми повноліття, а також стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 300 гривень. Позивачка у судовому засіданні позов підтримала повністю та пояснила, що відповідач неофіційно працює продавцем-консультантом у магазині електроніки, а також є приватним підприємцем. З розмови з його матір'ю вона дізналася, що відповідач заробляє 8 тисяч гривень на місяць. Представник позивачки у судовому засіданні позов підтримала повністю з викладених у ньому підстав. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав повністю та пояснив, що аліменти на утримання неповнолітніх дітей платить у мінімальному розмірі, оскільки не має доходів від підприємницької діяльності, більше ніде не працює, мешкає у цивільному шлюбі та фактично знаходиться на утриманні у дружини, також йому допомагає мати. Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правові відносини. Частиною 1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Виходячи із принципу змагальності сторін, закріпленому у ст.10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох неповнолітніх доньок: [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 27.11.2003 року), та [PERSON], [INFO] (свідоцтво серії [NUMBER] від 26.01.2006 року). Діти проживають разом з позивачкою, що підтверджується довідкою №6 від 18.02.2014 року. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 01.09.2010р. з відповідача на користь позивачки на утримання доньок [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частини від всіх доходів щомісяця, починаючи з 20.07.2010 року до повноліття дітей. Згідно зі ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Одним із способів утримання, відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України, є стягнення аліментів за рішенням суду. Згідно зі ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану. Позивачкою заявлено вимоги про збільшення стягуваних з відповідача на її користь аліментів на утримання неповнолітніх дітей з 1/3 до 2/3 частини від всіх видів доходів відповідача, проте, ані позовна заява, ані матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів того, що з часу ухвалення рішення від 01.09.2010р. про стягнення з відповідача аліментів змінився його майновий стан і він спроможний сплачувати аліменти у більшому розмірі. Суд критично оцінює доводи позивачки про щомісячний дохід відповідача у розмірі 8 тисяч гривень, оскільки жодного документального підтвердження даного факту в матеріалах справи немає. Таким чином, дослідивши надані сторонами докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог та про відмову в задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed