Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] до відповідачів про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення в житловий будинок. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 01.06.2002 року зареєструвала свій шлюб з [PERSON], який рішенням Бобровицького районного суду від 22.09.2014 року було розірвано. Від шлюбу мають двох малолітніх дочок: [PERSON], 2005 року народження та [PERSON], 2007 року народження. Маючи проблеми із здоров'ям вона тривалий час перебувала на лікуванні в м. Чернігів. За цей час її чоловік розлучився з нею, одружився вдруге та віддав дітей на виховання до її матері. Розпорядженням Бобровицької райдержадміністрації № 423 від 02.10.2014 року на час її перебування у лікувальному закладі було визначене місце проживання дітей по [ADDRESS]. Повернувшись з лікування, вона, разом з дітьми, намагалася повернутись проживати до будинку [ADDRESS], в якому вона раніше проживала разом з відповідачем [PERSON] та малолітніми дітьми. Відповідачі чинять їм перешкоди та забороняють проживати в будинку, не зважаючи на те, що даний житловий будинок, в якому вони проживають, належить неповнолітнім дітям, які успадкували його після смерті бабусі. В зв'язку з цим вона зверталась до райвідділу міліції та до депутатів сільської ради, які склали відповідний акт, який підтверджує що відповідачі чинили перешкоди та не дали змоги потрапити на подвір'я та в будинок. Останні порушують її права та права її малолітніх дітей, перешкоджають нормальному проживанню та розвитку дітей, користуванню та розпорядженню власністю. Тому просить усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом вселення в житловий будинок. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити з підстав зазначених в позові. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився про день та місце розгляду справи повідомлений належним чином. ( а.с. 27, 41,51-52, 67). Відповідачка [PERSON], відповідач [PERSON] та його представник [PERSON], позовні вимоги не визнали та просили відмовити в їх задоволенні. Допитані в суді свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], пояснили, що вони 14.07.2015 року склали акт про те, що позивачка разом з дітьми, в цей день, намагалася заселитися в будинок [ADDRESS] та проживати в ньому, однак відповідачі не впустили її ні в будинок, ні на подвір'я господарства. Даний факт підтвердила в судовому засіданні і свідок [PERSON] Свідок [PERSON] пояснила, що у вересні місяці 2015 року [PERSON] приїжджала до даного будинку разом з міліцією, але [PERSON] не було вдома. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, свідків, суд приходить до наступного висновку виходячи з слідуючого. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.9), який рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 22.09.2014 року було розірвано (а.с.10). Від шлюбу мають двох неповнолітніх дочок: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.7-8). Відповідно до ч. 1 ст. 173 СК України батьки і діти, зокрема ті, які спільно проживають, можуть бути самостійними власниками майна. З матеріалів справи вбачається, що вищезазначені неповнолітні діти є власниками будинку [ADDRESS] відповідно до свідоцтв про право на спадщину по заповіту від 3.11.2010 року, які зареєстровані в електронному реєстрі прав власності на нерухому майно. 08.12.2010 року ( а.с. 5,6). Конституцією України ( ст. 41) ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року « Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. ( ст.ст. 316,317, 319,321 ЦК України ). Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї. Згідно із ст. 64, ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать дружина, їх діти і батьки. Відповідно до приписів ст. 177 СК України батьки управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціального на те повноваження. Батьки зобов'язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах. Згідно з довідок Веприцької сільської ради в даному будинку зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], але фактично проживають [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.33). Відповідно до медичної картки лікування хворого позивачка знаходилась на лікуванні з травня по листопад місяць 2014 року і згідно розпорядження Бобровицької районної державної адміністрації від 02.10.2014 року № 243 на час перебування матері в лікувальному закладі неповнолітнім дітям було визначене місце проживання у сім'ї бабусі [PERSON], в [ADDRESS] (а.с.11, 109). З листопада 2014 року і по даний час позивачка проживає разом з дітьми у своєї матері [PERSON] по [ADDRESS] Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386,391 ЦК України. Та обставина, що діти є малолітніми, не є підставою для позбавлення їх права користуватися належним їм на праві власності майном. З акту від 14.07.2015 року складеного депутатами Веприцької сільської ради [PERSON] та [PERSON], в присутності [PERSON], [PERSON], [PERSON], вбачається, що остання разом з своїми дітьми [PERSON] та [PERSON] намагалися потрапити та заселитися в будинок, який належить на праві приватної власності вищезазначеним малолітнім дітям по [ADDRESS], але [PERSON], [PERSON], [PERSON], які проживають в даному будинку чинили перешкоди в зв'язку з чим позивачка та діти не змогли потрапити ні на подвір'я, ні до будинку. ( а.с. 15). В висновку про результати перевірки звернення [PERSON] до Бобровицького РВ УМВС України в Чернігівській області від 18.07.2015 року зазначено, що опитаний працівниками міліції [PERSON] підтвердив, що дійсно 14.07.2015 року його колишня дружина разом з дітьми мала намір вселитися та проживати в вищезазначеному будинку, але він їй відмовив. ( а.с. 34). Відповідно до ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються цим житлом відповідно до закону. Матеріали справи не містять доказів відносно того, що позивачка, як член сім'ї власників житла та будучи зареєстрованою в ньому, втратила право користування вищезазначеним житлом, відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України. Крім того в судовому засідання також встановлено, що позивачка, звертаючись з даним позовом дійсно діє і в інтересах своїх малолітніх дітей, оскільки будинок в якому вони проживають на даний час не перебуває на праві приватної власності у [PERSON], а іншого житла позивачка та її діти не мають, що не заперечувалось сторонами в судовому засіданні. Також свідок [PERSON] - вчителька дітей в суді підтвердила, що будинок [ADDRESS] є більш просторіший і діти будуть забезпечені відповідним місцем, як для навчання так і для відпочинку. Отже, враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» визначено випадки і розміри компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною. Така компенсація не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON], був укладений договір про надання правової допомоги адвокатом [PERSON], згідно розрахунку наданого останньою за надання консультації та написання позовної заяви неї затрачена одна година і вартість послуг визначено - 400 грн. За участь у суді першої інстанції - 1 година, вартість - 400 грн. Суд вважає, що витрати на правову допомогу також підлягають задоволенню, оскільки на надання консультації та складання позовної заяви адвокатом затрачений реальний час необхідний для вчинення вищезазначених дій. Крім того, адвокатом на судовий розгляд даної справи витрачений більший час ( а.с. 35-37, 46-49, 63-64, 74-83), ніж зазначено в розрахунку. Оскільки позовні вимоги позивачки задоволені, то відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивачки також підлягає стягненню судовий збір сплачений останньою та підтверджений документально. ( а.с. 1).

Outcome: approved