Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому з врахуванням уточнення позовних вимог в судовому засіданні, просить стягувати з відповідача аліменти на її утримання в розмірі ј частина з усіх видів заробітку. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 17.10.1992 року вона з відповідачем уклали шлюб, який в подальшому рішенням Бердянського міькрайонного суду Запорізької області від 11.04.2019 року було розірвано. Від подружнього життя мають двох дітей: повнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , яка знаходиться в шлюбі і проживає окремо, та неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з нею, та на яку вона отримує аліменти. Під час знаходження в шлюбі вона захворіла, з 29.02.2018 року визнана інвалідом 3 групи внаслідок загального захворювання. За останні 2 роки шість разів проходила стаціонарне лікування в обласних закладах. За висновками лікарів позивачці встановлена 2 група інвалідності. З 18.03.2011 року позивачка є пенсіонеркою довічно, однак продовжує працювати. На лікування витрачаються значні кошти, а її доходів не вистачає. Відповідач є працездатним, а тому має можливість надавати їй матеріальну допомогу. Просить позов задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнав та пояснив суду, що він працює слюсарем з ремонту та обслуговування кранів в ДП «Бердянський морський торговельний порт», його середня заробітна плата складає приблизно від 6300 грн. до 6700 грн., з яких він сплачує ј частину аліментів на утримання дочки [PERSON] , тому він не має можливості надавати допомогу позивачці. В задоволенні позову просить відмовити. В судовому засіданні представник відповідача адвокат Мінервін Ю.П. позов не визнав, пояснив суду, що позивачка отримує пенсію по інвалідності в розмірі 2000 грн. та заробітну плату. В задоволенні позову просить вімовити. Заслухавши пояснення позивачки, пояснення відповідача та його представника, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд виходив з наступного. Статтями\~1,\~2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст.\~15,\~16 ЦК України,\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Згідно із\~ст. 5 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч.1, 2, 3\~ст. 75 СК України\~дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той з подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом першої, другої чи третьої групи. Частиною 4\~ст. 75 СК України\~передбачено, що один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Право на утримання після розірвання шлюбу регламентується\~статтею 76 СК України, за змістом якої розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу; після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу; особа має право на утримання і тоді, коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу. Відповідно до аналізу вказаних норм матеріального права є підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть призначатися за наявності юридичних складових сукупності певних умов, зокрема: перебування у зареєстрованому шлюбі або після розірвання шлюбу якщо особа стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу, а також коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового мінімуму рівень матеріального забезпечення. Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Вказаний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15, 16 серпня 2017 року у справі № 6-1111цс17, 11 жовтня 2018 року у справі №161/16931/16-ц. Так, з матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.10.1992 року, який був зареєстрований відділом запису актів громадського стану Бердянського міськвиконкому Запорізької області, актовий запис №840. Згідно рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 10.04.2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.9-10). [PERSON] змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про зміну імені, виданого Бердянським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 20.11.2019 року, серії ЖС, № 010336 (а.с.65). Від шлюбу мають одну повнолітню дитину дочку [PERSON] , [INFO] , яка проживає окремо від позивача та відповідача, знаходиться в шлюбі (а.с.44-45). Від шлюбу мають одну неповнолітню дитину дочку [PERSON] , яка навчається в 8-А класі Бердянської ЗОШ №4, яка проживає з позивачкою, що підтверджується позивачем та відповідачем. Відповідно до довідки характеристики на відповідача, дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується сторонами по справі (а.с.60). Відповідач [PERSON] працює слюсарем з ремонту та обслуговування кранів в ДП «Бердянський морський торговельний порт», за шість місяців з листопада 2019 року по травень 2020 року йому нарахована заробітна плата в сумі 49\~171,99 грн., з якої утримані: сума прибуткового податку в розмірі 8\~850,96, сума військового збору в розмірі 737,57, видано відповідачу 39583,46 грн. (49\~171,99- 8\~850,96 737,57= 39583,46), середній заробіток за 6 місяців складає 6597,24 грн. (39583,46:6=6597,24) (а.с.59) Позивачка працює в приватному акціонерному товаристві «Бердянська міська стоматологічна поліклініка» медичною сестрою (а.с.11). Відповідно до довідки про заробітну плату та інші доходи, заробітна плата з листопада 2019 року по травень 2020 року склала 19\~677,60 грн. за 182 календарних дні, з яких 53 дні є відпусткою без збереження заробітної плати. Середня заробітна плата за останні 3 місяці склала 4286,07 грн. ( 4\~460,47 + 4\~181,80 + 4\~215, 94 = 12858,21:3= 4286,07) (а.с.64). Під час розгляду справи судом встановлено, що розмір пенсії позивачки за грудень 2019 року становить 2000 грн. (а.с.22,63). Відповідно до довідки Бердянського об`єднаного управління ПФУ в Запорізькій області позивачка перебуває на обліку в пенсійному фонді та отримує пенсію по інвалідності загального захворювання, сума якої за грудень 2019 року складає 2000 грн. 00 коп. (а.с. 22, 63). Згідно з випискою з акту огляду МСЕК від 13 березня 2020 року [PERSON] встановлена 2 група інвалідності безстроково. Причина інвалідності - загальне захворювання, висновок про умови та характер праці праця в спеціально створених умовах ( а.с.62). Письмових доказів щодо розміру пенсії в 2020 році позивачкою суду не надано. Згідно з витягами з історій хвороби позивачка двічі в 2017 році, двічі в 2018 році, чотири рази в 2019 році знаходилася на стаціонарному лікуванні в обласному медичному центрі серцево-судинних захворювань, Запорізької обласної лікарні, Запорізької лікарні екстреної та швидкої медичної допомоги з різними діагнозами. Отже, судом встановлено, що позивачка є непрацездатною особою, інвалідність нею отримана під час перебування у шлюбі з відповідачем, а тому в розумінні ч. 3\~ст. 75 СК України\~є непрацездатною дружиною. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»\~визначено на 2020 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2020 року - 1638 гривень, з 1 липня - 1712 гривень, з 1 грудня - 1769 гривень. На час звернення до суду та на час винесення рішення позивачка отримувала пенсію по інвалідності в розмірі 2000 грн. 00 коп. та заробітну плату по місцю роботи, тобто її доходи забезпечували їй прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому її не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні частини четвертої\~статті 75 СК України. Згідно з нормами ст.ст.\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Стаття 76 ЦПК України\~передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 6\~ст. 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2\~ст. 78 цього ж Кодексу\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до\~ст. 95 ЦПК України\~письмовими доказами є будь-які документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до\~ст. 263 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Виходячи із вище наведеного, враховуючи, що [PERSON] отримує пенсію по інвалідності, що перевищує прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність та отримує заробітну плату, а тому її не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги у розумінні ч.4\~ст.\~75\~СК України та ч.2 ст.76 СК України. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує\~\~суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку\~\~можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обгрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). На підставі наведеного та

Outcome: dismissed