Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-02 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою та свої позовні вимоги мотивує тим, що є власницею квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до посвідки на постійне проживання [PERSON] зареєстрований у вищевказаній квартирі як член сім`ї позивача чоловік, з 03.09.2014 р. Однак [PERSON] з травня 2016 р. за вищевказаною адресою не проживає. Тому позивачка просить визнати [PERSON] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: [ADDRESS] Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти них. Додатково зазначив, що дійсно не проживає в спірній квартирі так як разом з дружиною відповідачем по справі, проживає в спільному будинку за адресою: [ADDRESS] . Перевіривши матеріали справи та дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 10.11.2005 р. [PERSON] є власницею квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до посвідки на постійне проживання [PERSON] зареєстрований у вищевказаній квартирі як член сім`ї позивача чоловік, з 03.09.2014 р. Судом встановлено, що за поясненнями сторін вони перебувають з 14.02.2013 рокуу шлюбі, мають неповнолітню дитину [INFO] и фактично проживають в будинку за адресою: [ADDRESS] , який знаходиться на земельній ділянці належній позивачці. Будинок не введено в експлуатацію та на нього відсуьнє зареєстроване право власності . Рішенням суду від 23.04.2020 року шлюб між подружжям розірвано. Відповідно до договору оренди від 07.10.2016 р. та договору оренди від 03.01.2019 р. спірна квартира за адресою: [ADDRESS] , перебуває в оренді у [PERSON] . Правовідносини між сторонами витікають із здійснення права власності і регулюються Цивільним та Сімейними кодексами України. Згідно з ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Ст.391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд констатує, що правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до пункту 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K., 21.02.90). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення в справі Gillow v. the U.K., 24 листопада 1986 року), так і на наймача (рішення в справі Larkos v. Cyprus, 18.02.99). Член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік. До поважних причин закон відносить строкову службу в армії, навчання, робота за кордоном, лікування, тривалі відрядження, тощо. Власник житла і член його сім`ї можуть домовитись про інші умови припинення права користування житлом. Оскільки судом достовірно встановлено, що відповідач не проживає в спірній квартирі з поважних причин, а саме в зв`язку з тим, що він разом з позивачкою проживає в будинку за адресою: [ADDRESS] , який будувався в період їх шлюбу, а квартира за адресою: [ADDRESS] , з відома та згоди позивача та відповідача здана в оренду, позивачка не навела належних та допустимих доказів, що відповідач перестав бути членом її сім`ї та способом захисту обрала посилання на ч.2 ст. 405 ЦК України відсутність відповідача-члена сім`ї в спірному житловому приміщенні понад строки встановленими в законі без поважних причин, суд вважає позовні вимоги такими, що задоволенню не підлягають. Оскільки відповідач є членом сім`ї ( на момент прийняття цього судового рішення, рішення суду про розірвання шлюбу не набрало законної сили) власника квартири-позивача по справі та проживає разом з нею за іншою адресою- в будинку побудованому в період шлюбу, а спірна квартира здана в оренду, що є поважною причиною відсутності за місцем реєстрації, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed