Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про надання дозволу на виїзд за кордон без згоди матері. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з листопада 2013 року проживає в м. Брест (Республіка Білорусь). Має там постійну роботу, працює в ТОВ «Гудфайл» помічником бухгалтера. Вона прийняла рішення виїхати до Республіки Білорусь на постійне проживання. Однак, при оформленні документів в Управлінні державної міграційної служба України в Черкаській області вона повинна надати нотаріально засвідчену згоду матері про її виїзд на постійне місце проживання за кордон. Згоду матері вона отримати не може, так як вона з сім'єю не проживає, і її місце проживання їй не відоме. Вважає, що може виїхати на постійне місце проживання за кордон без згоди матері, так як з 2008 року мати з сім'єю не проживає, її вихованням займався лише батько. Рішенням Соснівського районного суду від 12.03.2009 року з матері на користь її батька стягувались аліменти на її утримання як неповнолітньої дитини. Після досягнення нею повноліття з матері стягувались аліменти на період навчання. Також рішенням суду від 05.11.2012 року її мати визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Тому ніяких зобов'язань у неї перед відповідачкою не має і вона може виїхати за кордон на постійне місце проживання, в зв'язку з чим звернулась з даним позовом до суду. В судове засідання позивачка та її представник не з'явились, скерували заяву в якій просили справу розглядати в їх відсутність, позовні вимоги підтримали повністю та просили суд позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про причину не явки суду не повідомила, була належним чином повідомлена про день та час розгляду справи рекомендованим листом. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, скерував до суду заяву в якій просив справу розглядати в його відсутність. При винесенні рішення покладався на розсуд суду. Дослідивши письмові матеріали справи, на підставі їх повного, всебічного та об'єктивного дослідження, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON], [INFO] являється донькою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] виданим 09.07.1991 року Соснівським райвідділом ЗАГС, актовий запис № 1214. Позивач з листопада 2013 року проживає в м. Брест (Республіка Білорусь). Має там постійну роботу, працює в ТОВ «Гудфайл» помічником бухгалтера, що підтверджується випискою з трудової книжки. З 2008 року відповідачка з сім'єю не проживає, вихованням дитини займався лише батько. Рішенням Соснівського районного суду від 12.03.2009 року з відповідачки на користь батька [PERSON] стягувались аліменти на утримання як неповнолітньої дитини. Після досягнення нею повноліття з матері стягувались аліменти на період навчання. Після досягнення позивача повноліття з матері стягувались аліменти на період навчання. В зв'язку з не проживанням [PERSON] в квартирі [ADDRESS], рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 05.11.2012 року остання була визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивачка отримати нотаріальну згоду від відповідачки не в змозі, оскільки остання з сім'єю не проживає, і її місце проживання не відоме. На адресу реєстрації відповідача судом була направлена судова повістка, але відповідач не скористалася своїм правом на прийняття участі в судовому засіданні, про причини не явки суду не повідомила. Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Статтею 29 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка досягла 14 років, вільно собі обирає місце проживання. Згідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позов обґрунтований та такий, що підлягає до задоволення.

Outcome: approved