Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-06 00:00:00

Позивачка звернулася в суд із позовом до відповідача про стягнення на її користь аліментів в розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку відповідача, але не менше ніж прожитковий мінімуму на дитину відповідного віку на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що шлюб між нею та відповідачем не розірвано, однак вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Народжений у шлюбі син є малолітнім, проживає разом з нею та перебуває на повному її утриманні, оскільки відповідач в добровільному порядку кошти на дитину не надає. Просить позов задовольнити повністю. В судове засідання позивачка не з'явилася, подала заяву, у якій просила проводити розгляд справи у її відсутності, вимоги позову підтримала в повному обсязі, не заперечила проти заочного розгляду справи. Також просила стягнути з відповідача понесені нею витрати на правову допомогу. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав заяву, у якій просив проводити розгляд справи у його відсутності, заявлені позивачкою вимоги визнав частково, не заперечив обов'язку брати участь в утриманні сина. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено,\~що відповідач\~є батьком\~народженого у\~шлюбі з\~позивачкою сина [PERSON], [INFO], який є неповнолітнім, проживає з матірю та перебувають на її утриманні. В добровільному порядку питання щодо утримання неповнолітньої дитини позивачка та відповідач не вирішили. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України регламентують, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Зі змісту ст.180 СК України вбачається, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері так і батька. Стаття 182 СК України передбачає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Виходячи з наведених позивачкою доводів, висловлених відповідачем заперечень, а також те, що відповідач є особою працездатного віку, суд приходить до переконання, що аліменти на утримання дітей, які підлягають стягненню з відповідача, слід визначити у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Суд при визначенні розміру аліментів враховує стан здоровя та матеріальне становище позивачки, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів. Питання про розподіл судових витрат слід вирішити відповідно до ст.141 ЦПК України. На підставі наведеного, ст.ст. 180, 181, 182, 184, 191 СК України,

Outcome: partial