Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просить стягнути з неї аліменти на своє утримання щомісячно в розмірі ј частини усіх видів її доходів, починаючи з дня подачі позову до суду по 30 червня 2022 року, тобто по день закінчення навчання, витрати на правничу допомогу у розмірі 1000 грн. В обґрунтування позову зазначила, що вона зареєстрована і проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з батьками [PERSON] та [PERSON] . З 2000 року її батьки перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 11 січня 2020 року. З цього часу у кожного з них окремий бюджет, спільне господарство не ведеться, вона ж проживає однією сім`єю із батьком. З 01 вересня 2018 року вона зарахована на навчання до Харківської державної академії фізичної культури на спеціальність 017 «Фізична культура і спорт» на факультет спортивних ігор та одноборств. Зараз навчається на третьому курсі денної бюджетної форми. Строк закінчення навчання 30 червня 2022 року. Стипендію, яку вона отримує недостатньо для повноцінного харчування, оплати за проїзд у міському транспорті, придбання одягу та навчальне приладдя. Батько надає їй матеріальну допомогу, а мати відмовляється, посилаючись на відсутність у неї грошей, але це не відповідає дійсності, оскільки мати офіційно працює і отримує заробітну плату. За віком та станом здоров`я мати працездатна, утриманців та інших стягнень за виконавчими листами не має. 13.04.2021 року від відповідачки [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на наступне. 29.08.2000 року вона уклала шлюб з [PERSON] , від цього шлюбу вони мають повнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Подружні стосунки з батьком позивачки [PERSON] почали погіршуватися у 2019 році, а 11.01.2020 року шлюб між ними було розірвано. Коли донька була неповнолітньою, фактично її утриманням займалася вона, працювала за кордоном, щоб заробити гроші. Батько доньки свої кошти не витрачав, тільки збирав їх та зберігав на власному рахунку у банку, користувався автомобілем, придбаним за спільні кошти. Так вони жили разом за її рахунок до січня 2020 року. Після розірвання шлюбу [PERSON] почав утримувати доньку самостійно і вони з [PERSON] відділилися від неї. Наразі вони всі мешкають в одній квартирі, але витрати несуть окремо. У неї відсутні кошти на сплату [PERSON] аліментів, а оскільки донька вже доросла людина, ніщо не заважає їй йти працювати та заробляти на все, чого вона собі забажає. Ухвалою суду від 19.03.2021 року провадження у справі відкрито, розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Пояснила, що вона навчається на бюджетній формі, їй потрібні гроші на харчування та проїзд, додаткові тренування. Мати грошей не надає, вимагає, щоб вона сплачувала комунальні послуги. Перший та другий курси вона навчалася на контрактній основі, які оплачував батько, на третьому курсі їй вдалося перейти на бюджет. Якщо вона зараз піде офіційно працювати, може позбавитися можливості навчання за бюджетною формою. Зазначила, що у матері є дві дитини від першого шлюбу, старший син інвалід з дитинства та донька молодша, яка мешкає в м. Москві. Відповідачка [PERSON] проти позову заперечувала, просила відмовити в його задоволенні. Зазначила, що після того, як вони з чоловіком розірвали шлюб, донька [PERSON] стала на бік батька, до неї ставиться без поваги, грубіянить, влаштовує сварки. Коли донька була неповнолітньою, вона утримувала її, батько [PERSON] коштів на її потреби не давав. Наразі доньці 21 рік, це вже доросла дитина, тому і ставитися до матері повинна так, як ставиться до матері кожна нормальна дитина. Деякий час вона працювала в Чехії, заробляла гроші доньці на випускний, потім поїхала до м. Москви, потім в Італію, де клеїла шпалери, тим самим заробляла на життя. Наразі вона працює кранівницею на заводі ДП «Електроважмаш», зарплата на підприємстві виплачується робітникам нерегулярно, і згідно довідки заводу, яку вона додає до відзиву, її середня заробітна плата за період з березня 2020 року по березень 2021 року становить 4883 грн. Крім того, вона має гіпертонічну хворобу ІІ ст., тому постійно приймає ліки від тиску, а це витрати, через хворобу хребта ( грижа) два рази на рік вона вимушена проходити курс лікування. Крім того, вона допомагає фізично та матеріально своєму сину від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] , інваліду першої групи з дитинства, який мешкає весь час з чоловіком за їх взаємною згодою. Допомагає старшій доньці та онукам, які мешкають в Росії. Суд, вислухавши сторони, дослідивши надані докази і матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 18 жовтня 2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського райвиконкому м. Харкова, актовий запис № 510 від 18 жовтня 2000 року (а. с. 3) 11.01.2020 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 11.01.2020 року серії [NUMBER] виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Харкова), актовий запис № 17. ( а. с. 4) Згідно довідки № 265 від 03.02.2021 року, наданої Харківською державною академією фізичної культури, [PERSON] є студенткою 3 курсу факультету спортивних ігор та одноборств Харківської державної академії фізичної культури, денної ( бюджетної) форми навчання, передбачуваний строк закінчення навчання 30 червня 2022 року. ( а. с. 5) Як на підставу позовних вимог [PERSON] посилається на те, що [PERSON] , як мати, не надає матеріальної допомоги на її утримання. Зазначає, що потребує матеріальної допомоги, оскільки продовжує навчання, самостійно не може себе утримувати. Стипендії, яку вона отримує недостатньо для повноцінного харчування, оплати за проїзд у міському транспорті, придбання одягу. Відповідачка працює машиністом крана ДП «Завод «Електроважмаш» та отримує заробітну плату. Вважає, що мати за віком та станом свого здоров`я має змогу надавати їй матеріальну допомогу до закінчення нею навчання. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених ст. ст. 198, 199 цього Кодексу, - і своїх повнолітніх дочку, сина. Частина 1 ст. 199 СК України передбачає, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 також зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)». Вирішення питання про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, у частці від заробітку залежить від наявності у відповідача такої можливості та з урахуванням можливості надання утримання іншим із батьків. Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Матеріали справи свідчать про те, що [PERSON] , [INFO] є студенткою 3 курсу факультету спортивних ігор та одноборств Харківської державної академії фізичної культури, денної (бюджетної) форми навчання, в зв`язку з продовженням навчання, потребує матеріальної допомоги. Відповідачка [PERSON] , [INFO] працездатна, працює машиністом крана ДП «Завод «Електроважмаш» та отримує заробітну плату. ( а. с. 27) Надана відповідачкою до суду виписка із медичної карти амбулаторного хворого, датою звернення в якій зазначено 22.04.2016 року та висновок комп`ютерної томографії від 26.03.2020 року дослідження стану здоров`я (а. с. 28-31), - не свідчить про неможливість [PERSON] надавати матеріальну допомогу доньці, яка продовжує навчання після досягнення повноліття. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що [PERSON] не може надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчатися після досягнення повноліття. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XII (78912) від 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідачки, суд враховує майновий стан батьків [PERSON] , та обов`язок утримання дитини обома батьками. Враховуючи вищенаведене, а також вимоги розумності та справедливості, суд приходить до висновку щодо часткового задоволення позову та стягнення з відповідачки на користь позивачки аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання. Посилання відповідачки на те, що вона допомагає матеріально своєму сину від першого шлюбу [PERSON] , який є особою з інвалідністю 1 групи з дитинства, не свідчить про її неспроможність надавати таку допомогу [PERSON] . Крім того, як пояснила [PERSON] аліменти на утримання старшого сина вона не сплачує, так як ще в 1994 році місце проживання сина вони визначили з батьком [PERSON] . Також суд вважає безпідставними доводи відповідачки про те, що на даний час вона допомагає доньки від першого шлюбу та онукам, які мешкають в Росії, так як це волевиявлення її самої здійснювати таку допомогу. Суд також враховує, що обов`язок утримувати повнолітню доньку, яка продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, покладається на обох батьків, що батьки мають рівні права по відношенню до дитини. Як зазначає позивачка, батько [PERSON] добровільно надає їй матеріальну допомогу. За таких обставин, суд, беручи до уваги принцип рівності прав та обов`язків батьків, та враховуючи обставини для необхідного рівня життя, а також те, що [PERSON] продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги, суд вважає справедливим визначити розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідачки на користь позивачкиу розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно на період її навчання, починаючи з 03.03.2021 року по 30.06.2022 року. Що стосується вимоги позивачки про стягнення на її користь з відповідачки витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1000 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у порядку, визначеному статтею 137 ЦПК України. Зокрема, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджуються здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Так, на підтвердження здійснених позивачкою [PERSON] витрат на правничу допомогу адвоката надано договір про надання правничої допомоги від 17.02.2021 року, квитанцію від 17.02.2021 року про сплату послуг адвоката в сумі 1000 грн. та акт приймання-передачі наданих послуг з правничої допомоги з розрахунком їх вартості, згідно якого така послуга як усна консультація відносно характеру з вивченням наданих клієнтом документів і узгодженням правової позиції складає 1 годину роботи адвоката та становить 300 грн., аналіз судової практики і спірних правовідносин, підготовка та складання позовної заяви про стягнення аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання 2 години роботи адвоката та становить 700 грн. Актом підтверджено, що адвокат у повному обсязі виконав передбачені договором послуги з правничої допомоги, а клієнт їх оплатив відповідно до умов договору.( а. с. 18-20) Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що з відповідачки на користь позивачки підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в заявленому нею розмірі 1000 грн., що буде належною і пропорційною компенсацією послуг адвоката з аналізу і визначення характеру спірних правовідносин. В силу п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки [PERSON] підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 908 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial