Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом, в якому зазначила, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 19.09.1998 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Після народження дитина страждала на атопічний дерматит, у зв'язку з чим вони постійно звертались до Дитячої клінічної лікарні м. Донецька для проходження курсу лікування. На теперішній час знову виникла необхідність звернутись Дитячої клінічної лікарні м. Донецька для здачі аналізів та проходження курсу лікування. Але відповідач виїхав до м. Волгоград, щоб доглядати за своєю тіткою та надати нотаріально посвідчену згоду не має можливості. Тому просила суд надати дозвіл на виготовлення проїзного документа та в'їзд - виїзд сина - [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька, разом з нею, до тимчасово непідконтрольної українській владі території. В судове засідання позивачка не з'явилася, в позовній заяві вказала, що просить розглянути справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був належним чином повідомлений. Тому суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи заперечень не надав. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Зі свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого Волноваським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецької області від 19 вересня 1998 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 19 вересня 1998 року. Так, зі свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Волноваського районного управління юстиції у Донецькій області 25 липня 2012 року, вбачається, що [PERSON] народився [INFO] року, його батьками є [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 195. З виписки з медичної картки амбулаторного хворого [PERSON], [INFO], вбачається, що він хворіє на атопічний дерматит безперервно рецидивуючий в стадії загострення. У відповідності до пункту 1 Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17 березня 2015 рокуза №254-УІІІ, Верховна Рада України постановила: визнати тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Згідно пункту 5.1.1 в'їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-рiчного віку, здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осiб, Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабiнету Мiнiстрiв України вiд 27 сiчня 1995 року № 57. Відповідно до статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року№57, перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікована Україною 27.02.1991року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до статті 313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо в'їзду неповнолітньої дитини на тимчасово окуповану територію, а лише встановлено певний порядок її в'їзду за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Суд приймає до уваги положення Сімейного Кодексу України, відповідно до якого батьки несуть повну відповідальність за життя та здоров'я своєї дитини. До того ж, саме позивачка, як матір дитини, має переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини і на самозахист своєї дитини. Беручи до уваги те, що відповідач не надає згоди на виїзд його сина разом із матір'ю до тимчасово неконтрольованої території України та враховуючи інтереси та стан здоров'я дитини, суд вважає, що надання дозволу на виготовлення дитині проїзного документу для виїзду до неконтрольованої території України та надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини до неконтрольованої території України без згоди та супроводу батька необхідно задовольнити.

Outcome: approved