Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, з 22.08.2003 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. 04.11.2008 року шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано. Позивачка зазначила, що після розлучення батько дитини допомагав фінансово в утриманні дитини, але останнім часом він почав все менше і дуже рідко пересилати кошти на утримання дитини, пояснюючи це тим, що він не отримує постійного доходу та не має постійного місця роботи. На даний момент дитина проживає з позивачкою та її батьками і знаходиться на їх утриманні. Позивачка просить стягнути з відповідача на її користь на утримання сина [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Пояснила, що відповідач навмисно ухиляється від покладеного на нього обов'язку утримувати свою дитину, оскільки він офіційно працевлаштований та має дохід. Позивачка самостійно змушена сплачувати кошти за лікування дитини, навчальний заклад, відпочинок, гуртки та секції. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, не заперечував проти стягнення з нього на утримання сина аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів щомісячно. Також зазначив, що він офіційно працює в Інституті спеціального зв'язку та захисту інформації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» на посаді начальника курсу. Суд, вислухавши представника позивачки та відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, з 22.08.2003 року сторони перебували у шлюбі, який зареєстровано у відділі реєстрації актів громадського стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві (а. с. 5). 04.11.2008 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис №608 (а.с.7). Після розірвання шлюбу позивачці було залишено прізвище «[PERSON]». Від спільного життя сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO] (а. с. 6). З копії паспорту позивачки вбачається, що 17.09.2011 року в неї був зареєстрований шлюб з [PERSON], який на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва 18.06.2014 року було розірвано, після розірвання шлюбу прізвище позивачки «[PERSON]» (а.с. 4 зв.). Син [PERSON] проживає разом з матір'ю, що підтверджується копією довідки по формі №3, виданої Центром комунального сервісу №43 від 07.06.2017 року за №02/07/00265. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, а також наявність інших обставин, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як вбачається з довідки про доходи №33 від 19.05.2017 року, [PERSON] працює в Інституті спеціального зв'язку та захисту інформації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» на посаді начальник курсу і його дохід за період з грудня 2016 року по травень 2017 року складає 58259,15 грн., середньомісячна заробітна плата складає 9709,86 грн. З огляду на те, що обов'язок по утриманню дитини лежить на обох батьках, виходячи із засад справедливості та розумності, суд, враховуючи вимоги ст. 182 СК України, а також визнання позову відповідачем, приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.06.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. А відтак аліменти підлягають стягненняю з дня подання позовної заяви до суду, тобто з 09.06.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Враховуючи наведене вище, суд вважає, що позов в судовому засіданні доведений, а тому підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави також підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640,00 грн. На підставі наведеного, ст.ст. 105, 110, 112, 115, 180-183, 191 СК України,

Outcome: approved