Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом, просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем по справі, зареєстрований 17.03.2017 року Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Київській області, актовий запис за №216. Після розірвання шлюбу просить малолітню дочку [PERSON], [INFO] залишити проживати з нею. Крім того, просить звільнити її від сплати судового збору, оскільки вона являється інвалідом другої групи. В судовому засіданні позивачка позовні вимога підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Крім того, зазначила про те, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач, якому було направлено повістку про виклик до суду за місцем реєстрації, в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи належно повідомлений, про причини неявки суд не повідомив. Поряд з цим, в матеріалах справи є заперечення яке надійшло через канцелярію суду 08.02.2018 року в якому відповідач просить розірвати шлюб, укладений між ним та позивачкою по справі та надати опікунство над малолітньою дочкою [PERSON], [INFO] та залишити її проживати з ним. Враховуючи позицію позивачки, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Судом встановлено, що сторони з 17.03.2017 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Київській області, актовий запис за №216. Від даного шлюбу вони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO], яка зареєстрована та проживає з позивачкою. Причиною розірвання шлюбу стало те, що сторони мають різні погляди на сімейне життя. Сімейно-шлюбні відносини вони припинили з 21.05.2017 року. Вказані обставини встановлено з матеріалів справи, вивчених в судовому засіданні. Враховуючи фактичні взаємини подружжя, що подальше спільне їх життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, суд прийшов до висновку, що сім'ю зберегти неможливо і шлюб необхідно розірвати. Щодо визначення місця проживання дитини суд виходить з наступного. Згідно ст. 161 СК України, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно акту складеного депутатом Веселокутської сільської ради округу №3 Рибалко В.С. в присутності двох сусідів: [PERSON] та [PERSON], вбачається, що [PERSON], перебуваючи в шлюбі з [PERSON] народила дочку [PERSON]. З 21.05.2017 року разом із своєю дочкою переїхала на постійне місце проживання до будинку батьків за адресою: [ADDRESS], де фактично і зареєстрована з дочкою та проживає і по даний час. В будинку також проживають батьки позивачки, які беруть активну участь у матеріальному забезпеченні та вихованні дитини. Батько дитини - відповідач по справі останній раз відвідував дитину 23.06.2017 року. За свідченням сусідів він з 23.06.2017 року до цього часу більше з'являвся і участі у вихованні не приймав. Відповідно до роз'яснень, даних у п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них залишається дитина, суд, виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке б відповідало інтересам неповнолітньої дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою. Велике значення мають не матеріальні обставини, а почуття і емоції батьків і дітей. Малолітні діти, як правило, більше потребують материнської турботи. У Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (принцип 6), проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Згідно положень ст. 6 Декларації з прав дитини від 20 листопада 1959 року, малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір'ю і таких обставин в судовому засіданні не встановлено. При цьому, у відповідності до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що проживання малолітньої дитини з матір'ю буде в більшій мірі відповідати її (дитини) інтересам. Позивачка є інвалідом другої групи, а тому звільнена від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави. На підставі наведеного та ст. 104-105, 110, 112-113, 141, 161 СК України,

Outcome: approved