Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

Позивачка звернулася до Заводського районного суду міста Миколаєва із вказаним позовом, який в ході розгляду справи було уточнено. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 24 квітня 2013 року було стягнуто суму боргу у сумі 52000,00 гривень, витрати на правову допомогу у сумі 1500,00 гривень та судові витрати у сумі 520,00 гривень. На підставі виданого судом виконавчого листа, Заводським відділом державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції 03 липня 2013 року було відкрито виконавче провадження №38655374. Кінцевим терміном повернення грошових коштів згідно розписки є 25 грудня 2012 року. У звязку з тим, що грошові кошти отримані у борг [PERSON] повертати не бажає та не виконує рішення суду, [PERSON] просить стягнути з неї суму інфляції за період з 26 грудня 2012 року по 01 вересня 2015 року у розмірі 31155 гривень 600копійки, та 3% річних від простроченої суми за період з 26 грудня 2012 року по 28 вересня 2015 року у розмірі 4299 гривень 62 копійки. Представник позивачки підтримав позовні вимоги в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутністю. Відповідачка у судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду предявленого позову була повідомлена належним чином, заяви про розгляд справи за її відсутністю не надходило, таким чином, в силу ч. 2 ст. 77 ЦПК України суд вважає, що відповідачка не зявилася до суду без поважних причин. З урахуванням заяви представника позивача про відсутність заперечень щодо заочного розгляду справи відповідно до вимог ст. 164 ч. 4, ст. 224 ЦПК України, суд вважає можливим прийняти заочне рішення на підставі доказів, що є у справі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи обєктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Пункт 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобовязання встановлює завдання майнової та моральної шкоди іншій особі. Таке зобовязання зводиться до сплати грошей, відтак, є грошовим зобовязанням. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобовязання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01.10.2014 року №6-113цс14. Судом встановлено, що рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 24 квітня 2013 року з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто суму боргу у сумі 52000,00 гривень, витрати на правову допомогу у сумі 1500,00 гривень та судові витрати у сумі 520,00 гривень. На підставі виданого судом виконавчого листа, Заводським відділом державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції 03 липня 2013 року було відкрито виконавче провадження №38655374. Кінцевим терміном повернення грошових коштів згідно розписки є 25 грудня 2012 року. У звязку з невиконанням зобовязання щодо повернення грошових коштів стягнутих за договором позики на підставі рішення суду, відповідачка має сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а саме: за період з 26 грудня 2012 року по 01 вересня 2015 року у розмірі 31155 гривень 600копійки, а також 3% річних від простроченої суми за період з 26 грудня 2012 року по 28 вересня 2015 року у розмірі 4299 гривень 62 копійки. Розмір вказаних сум та правильність їх розрахунку в суді оспорені не були. З огляду на викладене, оцінивши та проаналізувавши наявні у справі докази у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення сум індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних обгрнутованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, у звязку із задоволених позовних вимог з відповідачка на користь позивачки підлягають стягненню понесені і документально підтверджені судові витрати з оплати судового збору у сумі 354 гривні 55 копійок.

Outcome: approved