Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-06 00:00:00

Позивачка\~звернулася до\~суду з\~позовом в інтересах дитини - [PERSON] до\~ [PERSON] , третя особа без самостійних вимог Виконавчий комітет Кам`янець-Подільської міської ради, як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначає, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 25.01.2013 року рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду. Від шлюбі народилося двоє дітей син - [PERSON] , [INFO] та донька - [PERSON] , [INFO] . Відповідач злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків з виховання неповнолітньої доньки, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, навчання, матеріально не забезпечує дитину. Позивач просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] . Також просить стягнути з [PERSON] , [INFO] аліменти на утримання малолітньої доньки - [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення нею повноліття. 21 липня 2020 року [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позов заперечує в частині позбавлення батьківських прав щодо своєї неповнолітньої доньки [PERSON] та повністю визнає вимогу щодо стягнення аліментів на утримання дитини. В відзиві вказує, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому це питання слід вирішувати лише після повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Висновок органу опіки та піклування, згідно якого було визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав, має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (ч. 5,6 ст. 19 СК України). Відповідач не погоджується з вищевказаним висновком, оскільки орган опіки та піклування не об`єктивно підійшов до дослідження умов проживання відповідача та доцільності позбавлення його батьківських прав та не дослідив наступні обставини: по-перше, [PERSON] не є наркоманом та особою, що зловживає алкогольними напоями, в підтвердження останнього надав Довідку Дунаєвецької амбулаторії ЗПСМ №145; по-друге, факт того, що на утриманні [PERSON] знаходиться неповнолітня дитина, що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , по-третє, те дружина [PERSON] є багатолітньою матір`ю; по-четверте, [PERSON] на даний час не працює та доглядає за сім`єю, оскільки дружина працює на Дунаєвецькому мясокомбінаті. Однак, ніхто з членів органу опіки та піклування не був за місцем проживання відповідача, не досліджував умов проживання, не встановлював можливості надання допомоги неповнолітній дитині. Тому відповідач вважає, що висновок органу опіки та піклування носить не об`єктивний характер та не може бути поставлений як аргумент при винесені рішення судом. Відповідач вважає, що позивачка не надала доказів щодо його вини, що в поведінці батька є свідоме нехтування ним своїми обов`язками щодо неповнолітньої дитини. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі. [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала і пояснила, що шлюб було розірвано через негативну поведінку відповідача в сім`ї. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надавав, життям дітей не цікавився. Відповідач в судове засідання не з`явився. Представник третьої особи без самостійних вимог Виконавчого комітету, як органу опіки та піклування Кам`янець-Подільської міської ради Басараба В.М. в судовому засіданні позов підтримала і пояснила, що позивачка при подачі документів на розгляд органу опіки і піклування повідомила. що відповідач може проживати в Барському районі , або в місті Дунаївці. Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] допитані в ході розгляду справи свідчили про те, що відповідач не належним чином виконував свої батьківські обов`язки. Вивчивши матеріали справи в повному об`ємі, заслухавши учасників судового розгляду , суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 25.01.2013 року рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду. З копії свідоцтва про народження неповнолітньої - [PERSON] , [INFO] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Кам`янець-Подільському Кам`янець-Подільського міськрайонного управління юстиції Хмельницької області, актовий запис №311 від 10 квітня 2008 року вбачається, що батьком дитини записаний відповідач [PERSON] . Також сторони від шлюбу мають повнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . З копії довідки Кам`янець-Подільської спеціальної школи Хмельницької обласної ради від 19.12.2019 року за №02-08/254 вбачається, що [PERSON] , 2008 року народження навчається в шостому класі Кам`янець-Подільської спеціальної школи. Батько [PERSON] батьківські збори не відвідує, життям дитини в школі не цікавиться, участі у вихованні дитини не бере. З копій довідок Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Кам`янець-Подільської міської ради від 02.01.2020 року та Комунального некомерційного підприємства «Дитячий медичний центр» Кам`янець-Подільської міської ради від 30.12.2019 року №127 вбачається, що при відвідуванні на прийомі у лікаря в амбулаторії дитина оглядається в присутності матері, на прийом до лікаря звертається тільки мати дитини, вона ж займається її лікуванням. З акту обстеження умов проживання від 03.03.2020 року вбачається, що умови проживання за адресою: [ADDRESS] задовільні. З копії Довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 16.12.2019 р. вбачається, що [PERSON] , [INFO] проживає разом із позивачкою за адресою: [ADDRESS] . Частиною 1\~ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»\~визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно\~ст. 153 СК України\~мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч. 2\~ст. 157 СК України\~той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Разом з тим, позбавлення батьківських прав - це санкція, застосовувана в тих випадках, коли здоров`я, фізичний, психічний і моральний розвиток дитини піддається небезпеці внаслідок застосування батьками неправомірних способів здійснення батьківських прав, неналежного їхнього поводження або злісного ухилення від виконання батьківських обов`язків. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою\~статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої\~статті 164 СК України\~визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення пункту 2 частини першої\~статті 164 СК України\~дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. До такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19 вересня 2019 року за результатом розгляду справи № 459/1736/16-ц. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої\~постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у п. 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини вказав, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Разом з тим, у рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Враховуючи, що відповідачем було подано відзив у якому він частково заперечував проти задоволення позову, а саме відносно вимог, щодо позбавлення його батьківських прав, може свідчити про його інтерес до дитини, також це підтверджується тим, що відповідач не заперечує щодо стягнення з нього аліментів та готовий їх сплачувати. Слід звернути увагу також на те, що відповідач перебуває у шлюбі, від якого у 2016 року народився син, а його теперішня дружина є багатодітною матір`ю, за усіма дітьми догляд здійснює відповідач, оскільки є безробітним, а дружина працює. При оцінці та дослідженні судом висновку органу опіки та піклування, суд вважає, що у ньому відсутні достатні відомості про батька дитини, які могли б свідчити про свідоме та умисне ігнорування покладених на нього батьківських обов`язків, у зв`язку із чим суд на підставі ч. 5, 6 ст. 19 СК України не погоджується з висновком органу опіки та піклування, та вважає його недостатньо обґрунтованим, та таким, що суперечить інтересам дитини. З Висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] затвердженого Рішенням виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради №212 від 19.03.2020 року вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки - [PERSON] . При вивчені питання по суті комісією було обстежено умови проживання дитини і встановлено, що вони є задовільними та проведено бесіду з малолітньою [PERSON] . Однак даний висновок, винесений без врахування всіх обставин, у зв`язку з чим він не підтверджує злісної вини відповідача в ухиленні від виконання ним батьківських обов`язків та не містить належного обґрунтування доцільності позбавлення відповідача батьківських прав. Перед наданням відповідного висновку орган опіки та піклування не з`ясовував думки відповідача про позбавлення його батьківських прав та не зазначив, яка робота проведена органом опіки та піклування із відповідачем щодо врегулювання даного конфлікту. Крім того ненадання відповідачкою матеріальної допомоги на утримання дитини не може у повній мірі свідчити саме про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків по утриманню дитини. За таких обставин суд вважає, що позов про позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої доньки не підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 5 ст. 183 Сімейного кодексу України аліменти на одну дитину стягуються в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. При визначенні\~ розміру\~ аліментів суд враховує визнання позову відповідачем , матеріальне становище\~\~\~ відповідача, що такий розмір передбачений ч. 5 ст. 183 Сімейного кодексу України. Відповідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп. з позовних вимог про стягнення аліментів. В стягненні з відповідача на користь [PERSON] судового збору в сумі 840 гривень 80 коп. з позовних вимог про позбавлення батьківських прав в зв`язку з відмовою від позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial