Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-06 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що постановою Мелітопольського міськрайонного суду від 07.06.2011 року було визнано дії УПФУ в м. Мелітополі Запорізької області щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплаті пенсії неправомірними. Зобовязано УПФУ в м. Мелітополі Запорізької області повести перерахунок державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоровю, в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком(державна пенсія) та 50% мінімальної пенсії за віком(додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю), з послідуючими перерахуваннями пенсії у звязку зі змінами мінімального розміру пенсії за віком. Також, зобовязано УПФУ в м. Мелітополі Запорізької області виплатити позивачеві заборгованість по недорахованій державній пенсії та додаткової державної пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, починаючи з 23 листопада 2010 року. Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.02.2013 року, постанову Мелітопольського міськрайонного суду від 07.06.2011 року було залишено без змін. На виконання рішення суду було видано виконавчий лист від 25.03.2013. Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду від 04.10.2016 було відмовлено у задоволенні подання старшого державного виконавця про зміну способу та порядку виконання судового рішення. Постановою державного виконавця від 05.12.2016 [PERSON] було повернуто виконавчий документ у звязку з тим. Згідно цієї постанови УПФУ в м. Мелітополі Запорізької області листом від 07.07.2016 за вих.. 6528/13 повідомило, що на виконання постанови управлінням проведено перерахунок в результаті якого нараховано 33060,46 грн., виплата буде здійснена після надходження грошових коштів на рахунки управління. Враховуючи викладене, позивачка просить стягнути із відповідача кошти в сумі 61327,15 грн. з яких не виплачена пенсія 33060,46 грн., компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати 28266,69 грн. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити. На заперечення представника [PERSON] обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зазначив, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні від 08 листопада 2005 року в справі «Кечко проти України» Європейський Суд з прав людини не прийняв аргумент уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність засобів як на причину невиконання своїх зобов'язань Представник відповідача [PERSON] обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області у судовому засіданні позов не визнала у повному обсязі, пояснила, що управлінням було нараховано позивачеві суму 33060,46 грн., але не виплачено. Неможливість виплати обґрунтована тим, що положення ст.ст.50,54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та у розмірах встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України на 2016-2017 роки та бюджету Пенсійного фонду України на 2016-2017 роки. Фінансове забезпечення здійснюється за рахунок Державного бюджету України. Оскільки, кошти на виплату сум за рішенням суду не забезпечені в Державному бюджеті України на відповідний рік, це призводить до неможливості виконання рішення суду. Згідно ч. 2 ст. 46 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. При цьому компенсація втрати частини пенсії у звязку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно з законом. Отже, оскільки нарахування державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоровю проведена фактично на виконання судового рішення та без затримки у його виконанні, обставин, за якими у органу виникає обовязок щодо компенсації несвоєчасного розрахунку доходу відсутні. Відповідач не погоджується з зазначеним позивачем списанням коштів з єдиного казначейського рахунку за рахунок Державного бюджету України, оскільки відповідно до ч. 1,2 ст. 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобовязання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Взяття зобовязань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням Бюджетного кодексу України. Оскільки, кошти на виплату сум за рішенням суду не забезпечені в Державному бюджеті України на відповідний рік, неможливо здійснити виплату за рішенням суду. Враховуючи викладене, просить відмовити у задоволені позову у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] управління Державної служби України в Запорізькій області у судове засідання не зявився, надав заперечення, згідно яких відповідно до ст. 6 ЗУ «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Згідно ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. За таких обставин відповідач [PERSON] управління Державної служби України в Запорізькій області у разі задоволення позову є лише органом, який в установленому законодавством порядку буде лише здійснювати виконання цього рішення. Вважає залучення [PERSON] управління Державної служби України в Запорізькій області у якості відповідача помилковим. Відповідно до ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу здійснюється за допомогою звукозаписувального технічного засобу.\~\~ Суд, заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що постановою Мелітопольського міськрайонного суду від 07.06.2011 року було визнано дії УПФУ в м. Мелітополі Запорізької області щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплаті пенсії неправомірними. Зобовязано УПФУ в м. Мелітополі Запорізької області повести перерахунок державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоровю, в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком(державна пенсія) та 50% мінімальної пенсії за віком(додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю), з послідуючими перерахуваннями пенсії у звязку зі змінами мінімального розміру пенсії за віком. Також, зобовязано УПФУ в м. Мелітополі Запорізької області виплатити позивачеві заборгованість по недорахованій державній пенсії та додаткової державної пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, починаючи з 23 листопада 2010 року. /а.с.8-11/ Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.02.2013 року, постанову Мелітопольського міськрайонного суду від 07.06.2011 року було залишено без змін. /а.с.12-13/ На виконання рішення суду було видано виконавчий лист від 25.03.2013. /а.с.17/ Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду від 04.10.2016 було відмовлено у задоволенні подання старшого державного виконавця про зміну способу та порядку виконання судового рішення. /а.с.16/ Постановою державного виконавця від 05.12.2016 [PERSON] було повернуто виконавчий документ у звязку з тим, що УПФУ в м. Мелітополі Запорізької області листом від 07.07.2016 за вих.. 6528/13 повідомило, що на виконання постанови управлінням проведено перерахунок в результаті якого нараховано 33060,46 грн., виплата буде здійснена після надходження грошових коштів на рахунки управління./14-15/ Відповідно до п. 2 ч. 2\~ст. 22 ЦК України\~збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно з ч. 2\~ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»\~нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом. Статтями 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» зазначено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Аналіз наведених норм права вказує на те, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата). Основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 46 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення. Згідно зі ст. 107 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» пенсійний фонд, його органи та посадові особи за шкоду, заподіяну особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання соціальних послуг, призначення (перерахунку) та виплати пенсій, передбачених цим Законом, а також за невиконання або неналежне виконання ними обов'язків з адміністративного управління Накопичувальним фондом несуть відповідальність згідно із законом. Згідно з ч. 1\~ст. 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. В силу вимог ч.3\~ст.61 ЦПК України\~обставини справи, які встановлені в постанові Мелітопольського міськрайонного суду від 07.06.2011, не підлягають доказуванню. \~\~Згідно із розрахунком матеріальної шкоди, наданого відповідачем розмір недоплати склав 33060,46 грн., яка підлягає стягненню на користь позивачки з [PERSON] обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області. Відповідно до розрахунків збитків від інфляції, сума індексу інфляції становить 28266,69 грн., які також підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки, а всього 61327,15 грн. Суд вважає вірним розрахунок позивача, представник відповідача заперечень стосовно сум не вказував. Посилання відповідача на відсутність бюджетного фінансування на виплату коштів позивачці, як на причину невиконання покладених на державу зобов'язань, суд не бере до уваги, оскільки реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. Дана правова позиція суду узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні від 08 листопада 2005 року в справі «Кечко проти України» зазначив, що держава самостійно визначає, які надбавки виплачувати своїм працівникам з бюджету. Держава може вводити, припиняти або закінчувати виплату цих надбавок. Проте, якщо правове положення, що діє, передбачає виплату певних надбавок, і дотримані всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти в цих виплатах, поки відповідне положення є таким, що діє (п. 23). Одночасно Європейський Суд з прав людини не прийняв аргумент уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність засобів як на причину невиконання своїх зобов'язань (п. 26). Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ застосовують практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Згідно Закону України «Про судовий збір» (із змінами та поповненнями станом на 01.01.2017 року) Пенсійний фонд України та його органи звільнялися від сплати судового збору. А тому судовий збір по розгляду даної справи слід віднести на рахунок держави. На підставі наведеного та

Outcome: approved