Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON],за участю третьої особи: 5-ої державної нотаріальної контори Франківського району Львова, в якому після надання заяви про збільшення позовних вимог, просила суд скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом, номер у спадковому реєстрі 55150991, видане 16.10.2013 року державним нотаріусом другої нотаріальної контори Щебивовк О.О., скасування реєстрації видачі Свідоцтва про право на спадщину від 16.10.2013, номер у спадковому реєстрі 55150991 та витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 35416610 від 16.10.2013 року, видані державним нотаріусом другої нотаріальної контори Щебивовк О.О. на ім'я [PERSON]; скасування реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] на ім'я [PERSON] та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 10985964 від 16.10.2013 року, видані державним нотаріусом другої нотаріальної контори Щебивовк О.О. на ім'я [PERSON]; визнання квартири за адресою: [ADDRESS] спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], визнання за [PERSON] права власності на ? частку квартири за адресою: [ADDRESS]; виключення зі складу спадщини померлого [PERSON] ? частку квартири за адресою: [ADDRESS]. Позов обґрунтовано тим, що вона з покійним [PERSON] з 06.05.1995 року по 19.06.2009 року перебувала у шлюбі та вела спільне господарство. Під час шлюбу в них народилася дочка [PERSON]. 17.03.2001 року під час проживання в шлюбі покійним [PERSON], яки помер [INFO] та нею придбана спірна квартира за адресою: [ADDRESS], в якій разом [PERSON] проживала до листопада 2008 року. Спірна квартира була оформлена на покійного її чоловіка [PERSON]. Вважає, що придбана нами під час шлюбу квартира за адресою: [ADDRESS] є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Оскільки її відомо, що її чоловік [PERSON] заповіту не залишив і спадкуванням здійснювалось за законом. Спадкодавцями було визнано відповідачів по справі, які у спадкували спірну квартиру, а тому вважає, що їх право та інтереси порушені, а тому звернулася до суду за захистом такого. Просить позов задоволити. В судовому засіданні позивачка позов підтримала та пояснила що з [PERSON] перебувала в шлюбі з 06.05.1995 року. Від шлюбу в них народилася донька [PERSON] [INFO]. Впродовж шлюбу вона не працювала жодного дня. З [PERSON] спільно проживали до 2008 року після чого посварилися і [PERSON] її вигнав з квартири. Жодного разу із скаргами в правоохоронні органи та в суд з цього приводу вона не зверталася. Після цього декілька місяців проживала у своїх батьків. Оскільки батько був хворий, змушена була виїхати у м. Кам'янка Бузька, де доглядала за самотньою жінкою, з якою проживала. Крім цього неофіційно працювала продавцем. В 2008 році Донька один місяць проживала з нею у м. Кам'янка-Бузька. Після цього донька весь час проживала з батьком [PERSON] у спірній квартирі. З цього часу з донькою не спілкувалася. Аліментів на утримання доньки не сплачувала, бо сама мала складне матеріальне становище. Один раз передала подарунок для доньки, який їй повернули. Донька весь час була на утриманні покійного [PERSON] З заявою в органи опіки і піклування з цього приводу не зверталася. Про позбавлення її батьківських прав нічого не знала. Близько трьох років тому, ще коли її батьки були живі, дізналася, що [PERSON] розлучився з нею. Про смерть чоловіка їй стало відомо в цей же день. На похороні не була, бо її там не хотіли бачити. Влітку 2013 року приїхала до доньки з метою залишитися проживати у спірній квартирі, однак донька не погодилася на те, щоб вона залишалася з нею там проживати. З заявою про прийняття спадщини в нотаріальну контору не зверталася. У вересні 2013 року вона підготувала документи для звернення до суду. 01 жовтня 2013 року звернулася до суду з цим позовом. Просить позов задоволити. Представники позивача у судому засіданні позов підтримали повністю, надали пояснення аналогічні тим, що зазначені в позовній заяві, просять позов задоволити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов заперечила повністю, пояснила, що позивачка є її мамою. До кінця 2007 року з батьком [PERSON] та позивачкою [PERSON] вони разом проживали в спірній квартирі. Протягом 2005-2007 років позивачка почала зловживати алкоголем, перестала виконувати свої обов'язки по доглядом за нею та перестала займатися домашнім господарством, в зв'язку з чим батько з позивачкою посварився та вигнав її з квартири. З цього часу позивачка проживає в м. Кам'янка-Бузька і не бере участі у її вихованні та матеріальному забезпеченні. Вона лише один раз влітку 2008 року протягом одного місяця прожила у позивачки в м. Кам'янка-Бузька. Після цьго з 2008 року весь час проживала з батьком, який єдиний займався її виховував і забезпечував матеріально. У 2009 році батько розлучився з мамою. У 2010 році батько одружився з іншою жінкою, в цьому ж році в батька і його нової дружини народився син. З 2008 року по 2013 рік позивачка лише один раз приходила в школу, однак вона з позивачкою не мала бажання спілкуватися. На похороні в батька позивачка не була, коштів на похорон не давала. Влітку 2013 року після смерті батька позивачка приїхала до неї на квартиру і сказала що хоче залишитись в ній на постійне проживання, однак після заперечення пішла з квартири. В жовтні 2013 року вона успадкувала спірну квартиру. Після цього дізналася, що позивачка звернулася з позовною заявою до суду про визнання за нею ? частки спірної квартири. Просить у позові відмовити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов заперечила повністю, пояснила, що позивачка є її колишньою невісткою, а відповідачка [PERSON] є її онучкою. ЇЇ син [PERSON] одружився з позивачкою у 1995 році. У 1996 році в них народилася донька [PERSON]. Деякий час син з невісткою проживали у квартирі, яку син успадкував після свого дідуся та яку продав і у 2001 році купив квартиру [ADDRESS]. У 2007 році в квартирі проводили ремонт. Протягом цього часу невістка проживала у своїх батьків, а син з онучкою з нею. Протягом 2005-2007 років позивачка [PERSON] почала зловживати алкоголем і відповідно перестала піклуватися за свою дитиною [PERSON], перестала вести домашнє господарство. Кілька разів позивачка обіцяла виправитися, їй пробачали, однак своєї обіцянки не виконувала і продовжувала зловживати алкоголем і вести асоціальний спосіб життя. В кінці 2007 року син остаточно посварився з позивачкою і вигнав її з квартири. В цей час вони з позивачкою дійшли до згоди, що донька [PERSON] залишається проживати з сином на його утриманні і квартира залишиться їй, а позивачка з цим погодилася. У 2009 році син розірвав шлюб з позивачкою. Оскільки позивачка взагалі не виконувала своїх материнських обов'язків щодо виховання та матеріального забезпечення своєї доньки [PERSON], рішенням Франківського районного суду у 2010 році її було позбавлено батьківських прав. Судові повідомлення позивачці завжди передавали, однак вона в суд не являлася. Спільні знайомі та куми завжди передавали їй судові повістки та інші відомості. Протягом всього часу за життя сина жодних претензій щодо квартири позивачка не висловлювала. Незважаючи на домовленість щодо квартир з сином за його життя, після смерті сина позивачка влітку 2013 року увірвалася в квартиру до онуки і сказала що хоче залишитись тут проживати. [PERSON] заперечила і позивачка пішла з квартири. Після оформлення спадщини онукою в жовтні 2013 року, вони дізналися що позивачка звернулася до суду з вимогою про визнання за нею права власності на ? частку квартири. Після смерті сина вона відповідно до розпорядження Франківської районної адміністрації призначена піклувальником онуки [PERSON]. Просить у позові відмовити. Представник відповідачів в судовому засіданні позов заперечив проти його задоволення, посилаючись докази які містяться в матеріалах справи та з підстав, які зазначені в письмовому запереченні, який містяться в матеріалах справи. Просить відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог, за недоведеністю та у зв'язку пропущенням строку позовної давності та просив такий застосувати. Просить у позові відмовити. Представник третьої особи - 5-ї державної нотаріальної контори Франківського району м. Львова у судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце слухання справи, а тому суд вважає, що справу слід слухати у його відсутності на підставі наявних у справі даних та доказів, достатніх для постановлення рішення,проти чого і не заперечили інші учасники судового процесу. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Згідно зі ст.ст.10-11 та 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Судом встановлено, що 06 травня 1995 року між позивачкою [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстровано міським відділом реєстрації актів громадянського стану Львівського обласного управління юстиції, актовий запис № 629, що вбачається із витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб № 00012691890. За час перебування у шлюбі з позивачкою, [PERSON] купив квартиру за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі продажу від 17 березня 2001 рок, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №1915 та реєстраційним посвідченням Львівського обласного державного комунального бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки від 20.03.2001 року № 054216. Згідно положень ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Положення статті 69 СК України передбачають, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Згідно акту ЛКП «Сонячне» від 07.07.2010 року позивачка [PERSON] та [PERSON] припинили фактичні шлюбні відносини, ведення спільного господарства, а позивачка [PERSON] при цьому виїхала із спірної квартири. Ці обставини справи підтверджуються позивачкою та встановлені рішенням Франківського районного суду м. Львова від 02.04.2012 року, яке позивачкою не оскаржувалось, що свідчить про її згоду з останнім та обставинами, що встановлені даним рішенням(а.с.41). Судом встановлено, що шлюб між позивачкою [PERSON] та [PERSON] було розірвано на підставі рішення Франківського районного суду м. Львова від 19.06.2009 року та зареєстровано у Франківському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 261 від 29 серпня 2009 року. Дане рішення позивачкою не оскаржувалось, що свідчить про її згоду з останнім та обставинами, що встановлені даним рішенням. Початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109, 110 СК України), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч. 2 ст. 72 СК України). Відповідно до пункту 15 постанови Пленум Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - хоча розірвання шлюбу, здійснене на підставі рішення суду, потребує подальшої реєстрації у державному органі РАЦС, моментом припинення шлюбу є день набрання чинності рішення суду про його розірвання (ч. 2 ст. 114 СК). Судом встановлено, що право позивачки [PERSON] було порушено з часу фактичного припинення шлюбних відносин в кінці 2007 року - на початку 2008 року, не припинялося на день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу - до 30.06.2009 року. Судом встановлено що [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, що видане Міським відділом державної реєстрації актів громадського стану, актовий запис № 498. Ч.2 ст. 72 СК України встановлено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Виходячи із суті даної норми передбачається, що перебіг строку позовної давності починається з моменту розірвання шлюбу, тобто з того часу, коли не стало сім'ї, у сумісній власності якої було спільне майно. Отже з розірванням шлюбу пов'язано припинення тих прав подружжя, які виникли із статусу перебування в шлюбі, і нездійснення цих прав протягом трьох років погашає подальшу можливість вимагати їх захисту. Таким чином, позивачка [PERSON] могла звернутися до суду за захистом свого порушеного права в межах строку позовної давності, який протікав ще за життя її покійного колишнього чоловіка [PERSON], однак не скористалася цим своїм правом, тому на даний час, після спливу цього строку і після смерті колишнього чоловіка втратила право на його захист. Відтак суд вважає, що відповідачка [PERSON] законно набула право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті свого батька [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, номер у спадковому реєстрі 55150991, видане 16.10.2013 року державним нотаріусом другої нотаріальної контори Щебивовк О.О.. Реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] на ім'я [PERSON] підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 10985964 від 16.10.2013 року що видані державним нотаріусом другої нотаріальної контори Щебивовк О.О. на ім'я [PERSON]. Твердження позивачки про те, що їй не було відомо про винесення Франківським районним судом рішення від 19.06.2009 року про розірвання шлюбу та рішення від 20.12.2010 року про позбавлення позивачки батьківських прав аж до вересня 2013 року - часу підготовки документів для подачі даної позовної заяви до суду, спростовуються іншими поясненнями позивачки що про те, що ці обставини їй фактично стали відомо ще набагато раніше зі слів людей, ще за життя її батьків. Крім цього, обізнаність позивачки про розлучення з покійним [PERSON] підтверджується також тим фактом, що позивачка знала про його друге одруження, народження сина, а також тим, що після його смерті вона не зверталася в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини як спадкоємиця першої черги. Крім цього до цього часу вказані судові рішення позивачка не оскаржувала, що свідчить про те, що вона погодилася з ними та з фактичними обставинами, які встановлені цими рішеннями. Суд вважає за необхідне роз'яснити, що відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно ч.2 ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від сплину позовної давності (що й вчинив суд відкривши провадження у справі). На застосування позовної давності щодо позовних вимог позивача наполягав представник відповідачів у заяві від 26.06.2014 року та у судовому засіданні Посилання позивача на те, що про порушення її права стало відомо в літку 2013 року, коли приїхала до доньки з метою залишитися проживати у спірній квартирі, та дізналась, що відповідачі є власниками спірної квартири після смерті [PERSON], не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Щодо поновлення строку звернення до суду позивач не просив та не ставив. Така ж позиція викладене у п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до якого, установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у справі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Відтак, з урахуванням ч.3 ст.267 ЦК України, позивачем за позовом пропущено строк позовної давності за захистом свого права. Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (на підставі сплину позовної давності суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог). Відповідно до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням , що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, виходячи із встановлених судом обставин та відповідних їм правовідносин, суд знаходить, що позовні вимоги являються необґрунтованими, недоведеними та, крім того, позивачкою пропущений строк позовної давності звернення до суду із зазначеним позовом, що також є підставою для відмови у його задоволенні.

Outcome: dismissed