Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-25 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом про надання дозволу на перетин кордону неповнолітньою особою без згоди батька та без супроводу її матері, а саме надати дозвіл неповнолітній доньці - [PERSON], [INFO], на тимчасовий виїзд за межі України з метою навчання до Чеської Республіки з 01.08.2017 р. до 30.06.2018 р. без дозволу її батька [PERSON] В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона перебувала у шлюбі з [PERSON] у період з 07.12.1991 по 04.06.2005. Від шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Шлюб між нею та [PERSON] розірвано 04.06.2005р. Після розірвання шлюбу та до теперішнього часу неповнолітня дитина проживає разом з нею у м. Маріуполі. Вона матеріально утримувала та належним чином піклувалася про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Дитина забажала навчатися за кордоном, а саме в Чеській республіці. Однак, починаючи з 01.04.2015р., відповідно до вимог Консульства Чеської Республіки Візовий Центр буде не в праві приймати документи у заявників, які надають неповний комплект документів. Виходячи з вимог Консульства Чеської Республіки, необхідні додаткові документи для дітей до 18 років, які подорожують самостійно або тільки в супроводі одного з батьків, а саме: письмова згода одного / обох батьків, якщо вони не їдуть з дитиною, - документ повинен бути нотаріально завірений, подається оригінал і копія, а також має покривати увесь бажаний період дії візи. Зазначені обставини вказують на необхідність надання [PERSON] згоди на виїзд дитини за кордон на навчання, з необхідністю виготовлення проїзних документів для дитини. З огляду на це, у літку 2015 року вона звернулась до свого колишнього чоловіка з проханням надати нотаріальну згоду на оформлення документів для вивезення/виїзд доньки за кордон. З'ясувалось що відповідач знаходиться на тимчасовому проживанні на території тимчасово анексованого напівострова АР Крим, а з 08.08.2016 року на стаціонарному лікуванні у 4 відділенні Севастопольського протитуберкульозного диспансеру, з діагнозом - туберкульоз легень та на фоні хвороби відбулось ураження хребта і його переміщення неможливо. Батько дитини, [PERSON] не дає згоду на виїзд, у зв'язку з чим вона вимушена звернутися до суду і просить надати дозвіл неповнолітній доньці - [PERSON], на тимчасовий виїзд за межі України з метою навчання до Чеської Республіки з 01.08.2017 р. до 30.06.2018 р. без дозволу її батька [PERSON]. Позивачка [PERSON] до суду не з'явилася, надала заяву, якою підтримала доводи позову, просила справу розглянути без її участі, позов просила задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності та позовні вимоги визнав повністю. Представник третьої особи служби у справах дітей Центральної районної адміністрації Маріупольської міської ради до суду не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позовної заяви у повному обсязі. Судом встановлено, що згідно із свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 02.06.2000 року, виданого Жовтневим відділом реєстрації актів громадянського стану м. Маріуполя Донецької області, батьками [PERSON], [INFO] є громадяни України - [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). Згідно із свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 07.06.2005 року, виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, шлюб зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] - розірвано, актовий запис № 295 (а.с. 7). Відповідно до договору про надання освітніх і інших послуг № 171216714, [PERSON], мати [PERSON], уклала вказаний договір з Празьким освітнім центром на річну передуніверситетську програму мовної та профільної підготовки з 01.08.2017 р. до 30.06.2018 р., для вивчення чеської мови для вступу в один з ВНЗів Чеської Республіки. Згідно із довідкою Севастопольського протитуберкульозного диспансеру від 16.01.2017 року, [PERSON], 1971 року народження з 08.08.2016 року перебуває на стаціонарному лікуванні у 4 відділенні Севастопольського протитуберкульозного диспансеру, з діагнозом - туберкульоз легень, термін лікування 12 місяців, через ураження хребта переміщення неможливо (а.с. 5). Частиною 2 ст. 154 СК України передбачено, що батьки мають право звертатись до суду за захистом прав та інтересів дитини. Особисте немайнове право - право на свободу пересування фізичної особи, закріплене у ст. 313 ЦК України. Згідно ч. 3 ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до п.2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», зі змінами від 01 жовтня 2016 року, вбачається, що документами, які дають право громадянину України на виїзд з України і в'їзд в Україну, є: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; дипломатичний паспорт України; службовий паспорт України; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну (дає право на в'їзд в Україну). Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний та моральний розвиток. Згідно ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частино 1 статті 3 Конвенції ООН про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У відповідності до ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991 року, за якою, держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ч.7 ст.6 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Європейської Конвеції про права дитини держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, батьки несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову Враховуючи встановлені обставини, суд, з метою дотримання інтересів неповнолітньої дитини, а також приймаючи до уваги, що відповідач позов визнав, що не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, а тому позов задовольняє у повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача у доход держави необхідно стягнути судовий збір.

Outcome: approved