Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

Позивачка звернулася в суд та просить змінити розмір аліментів, та стягувати з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1200грн. щомісячно на утримання неповнолітнього сина, до досягнення ним повноліття. Свої вимоги мотивує наступним. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням суду від 26.02.2015р. Від даного шлюбу у них є спільний син [PERSON], [INFO] Також, рішенням суду від 26.02.2015р. присуджено стягувати з відповідача в її користь аліменти в розмірі 319,50грн. На даний час дитина потребує значно більшого догляду та матеріальних витрат у зв'язку з навчанням у школі, розвитком, потребами в медикаментах тощо. Вона не має змоги працювати, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку так як виховує малолітнього сина [PERSON], [INFO], отримує соціальну допомогу в розмірі близько 800грн. на місяць. Визначений рішенням суду розмір аліментів не відповідає споживчим матеріальним потребам дитини. Відповідач ігнорує її звернення розподілити витрати на утримання дитини, приховує свій дохід, покликається на те, що на даний час важко знайти роботу. Однак, в нього відсутні будь-які інші зобов'язання, які перешкоджають йому працевлаштуватися, він забезпечений нерухомим майном. Також просить врахувати розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, значне зростання цін на продукти харчування, засоби гігієни, лікарські засоби, комунальні послуги та інше, погіршення її матеріального стану, мізерний розміром аліментів, що стягуються з відповідача. В судове засідання позивач не прибула, подала заяву, в якій зазначила, що позов підтримує та просить розгляд справи проводити у її відсутності. Проти заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання потворно не прибув. Причин неявки не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності суду не подав. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Зі згоди позивача суд ухвалює у справі заочне рішення. Дослідивши докази по справі, суд дійшов наступних висновків. З рішення Любомильського районного суду Волинської області від 26.02.2015р. вбачається, що шлюб, зареєстрований між сторонами 20.05.2007р. - розірвано. Також, судом присуджено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 319,50грн., але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 19.01.2015р. і до повноліття дитини. Згідно свідоцтва про народження, у позивачки є малолітній син [PERSON]. [INFO] від другого шлюбу. З довідки від 15.03.2018р. вбачається, що разом з позивачкою [PERSON] проживають її чоловік [PERSON], син малолітній [PERSON] та її з відповідачем спільний малолітній син [PERSON] Враховуючи, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, вік спільного сина сторін, а також, те, що аліменти на утримання однієї дитини повинні бути в розмірі, не меншому ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд дійшов висновку, що вимоги позивачки є підставними, оскільки визначений нею розмір буде достатнім для належного забезпечення першочергових потреб дитини. Задовольняючи позов, суд також виходить з того, що обов'язок утримувати дитину покладено на обох батьків, а не лише на того, з ким вона проживає, а визначений рішенням суду від 26.02.2015р. розмір аліментів дійсно не відповідає мінімальним споживчим матеріальним потребам дев'ятирічної дитини.

Outcome: approved