Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання договору купівлі продажу дійсним та поділ майна подружжя, в якому просить визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна № 256-Б, укладений 03 січня 1996 року у Білгород- Дністровському представництві Одеської товарної біржі укладений між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] - дійсним; визнати за [PERSON], [PERSON] право власності у рівних частках на двокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 54,4 кв.м, житловою площею 28,9 кв.м, яка складається з: 1- коридору, 2- шафи, 3- ванни, 4- туалету, 5- житлової, 6- кухні, 7- лоджії, 8- житлової, 9- комори; поділити між [PERSON] та [PERSON] спільне майно, виділивши: [PERSON] - двокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 54,4 кв.м, житловою площею 28,9 кв.м, яка складається з: 1- коридору, 2- шафи, 3- ванни, 4- туалету, 5- житлової, 6- кухні, 7- лоджії, 8- житлової, 9- комори; [PERSON] - гараж №[NUMBER] з підвальним приміщенням у ГБК «Сонячний» в м. Білгород-Дністровський Одеської області та автомобіль марки ВАЗ 21093, 1989 року випуску, номер шасі/кузова, рами [NUMBER], Свідоцтво про реєстрації транспортного засобу [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. Позивачка у судове засідання не з'явилась, згідно заяви позовні вимоги підтримала та просила справу розглядати за її відсутністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, згідно заяви з позовом згоден, просив задовольнити та розглядати справу за його відсутністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, згідно заяви з позовом згоден, просив справу розглядати за його відсутністю Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 19 жовтня 1991 року позивачка [PERSON] вступила у шлюб з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER], актовий запис за № 56. Перебуваючи у шлюбі сторони, 03 січня 1996 року у Білгород-Дністровському представництві Одеської товарної біржі уклали з [PERSON] договір №256-Б купівлі-продажу у рівних частках двокімнатної квартири [ADDRESS] загальною площею 54,4 кв.м., житловою площею 28,9 кв.м., яка складається з: 1 -коридор, 2 - шафа, 3- ванна, 4- туалет„5 - житлова, 6 -кухня, 7 - лоджія, 8 - житлова, 9 -комора . Договір був зареєстрований на Одеській товарній біржі в «Журналі реєстрації біржових правочинів з нерухомістю», реєстраційний № 256/Б, а також зареєстрований у КП «Білгород-Дністровське БТІ» 10 січня 1996 року, реєстровий запис №97, щ підтверджується реєстраційним посвідченням КП «Білгород-Дністровське БТІ» від 10 січня 1996 року. Згідно п. 5 вищезазначеного укладеного договору позивачами була виплачена повна вартість придбаного ним спірного нерухомого майна, тобто виконана одна з істотних умов договору. Однак даний договір був укладений у порушення ст.ст. 209, 657 ЦК України, а саме: не був нотаріально засвідчений, що стало надалі перешкодою для позивачам в оформленні їх майнових прав. У відповідності зі ст. 220 ч.2 ЦК України якщо сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і виникло повне або часткове виконання договору, однак одна зі сторін ухиляється від його нотаріального виконання, суд може визнати такий договір дійсним. Після укладення договору, позивачами була повністю прийнята у своє володіння та розпорядження придбана квартира. Прийняття до свого володіння та розпорядження позивачами нерухомого являється складовою права власності, на яке позивачі мають право як суб'єкт права приватної власності відповідно до ст. ст. 317, 318, 325 ЦК України. Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Вказаній правочин суперечить Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6 листопаду 2009 року « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Відповідно до п.4 вказаної Постанови по підставах недотримання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки правочини, які згідно чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори купівлі-продажу, зокрема при придбанні на біржових торгах житлового будинку / квартири» або його /її/ частини. Відповідно до Конституції України кожен громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності отримується в порядку, визначеному Законом. Крім того, у період шлюбу сторони придбали гараж №[NUMBER] у ГБК «Сонячний» у місті Білгород-Дністровському Одеської області, що підтверджується свідоцтвом про право власності на гараж,а також автомобіль марки ВАЗ 21093, 1989 року випуску номер шасі/кузова,рами/ Е [NUMBER], Свідоцтво про реєстрації транспортного засобу [NUMBER],виданим РЕВ 4-го МРВ УДАІ ГУМВС України в Одеській області, реєстраційний номер [NUMBER]. Згідно ст.60 Сімейного кодексу України майно,набуте подружжям за час шлюбу,належить дружини та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Згідно ст.69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна,що належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст.70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна,що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними. Згідно ст.71 Сімейного кодексу України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя,ділиться між ними в натурі. Відповідно до п. 23 та п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання, при цьому до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Згідно ст. 16 ЦК України кожний може звернутися до суду за захистом своїх майнових і немайнових прав. Згідно ст.150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно ст.372 ЦК України майно, що є у спільний сумісний власності, може бути поділено між співвласниками за домовленістю між ними. Згідно ст.386 ЦК України власник може вимагати усунення будь-якого порушення його права власності. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі продажу дійсним та поділ майна подружжя обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved