Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1000,00 грн. з усіх видів заробітку, але не менше 30%: прожиткового мінімуму щомісячно, до покращення стану здоров`я дитини, посилаючись на те, що матеріальної допомоги на утримання спільної дитини відповідач в добровільному порядку не надає. Донька постійно хворіє, систематично знаходиться на лікуванні в медичних закладах, знаходиться на відповідному обліку, потребує повноцінного харчування, обстеження в імунологічному обстеженні Обласної дитячої клінічної лікарні в м. Харків, про що свідчить виписка з її історії хвороби, видана Ізюмською дитячою поліклінікою (а.с.10). Відповідач офіційно не працює, але має постійний дохід, займається ремонтними та будівельними роботами. Інших осіб, котрі були б на утриманні відповідача не має. Позивачка в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину своєї неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, суд приходить до наступного: [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO]. (а/с. 8), яка проживає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні. Виходячи з положень ст. 154 Сімейного Кодексу України судом враховано, що позивачка звернулась до суду за захистом прав її неповнолітньої дитини, що перебуває на її утриманні. Відповідно до положеньст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідност. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач відповідно до ст. 60 ЦПК України не надав доказів про спростування заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що слід стягувати з відповідача в користь позивача додаткові витрати на дитину в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду до досягнення дитиною повноліття. Згідно зі ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору. За викладених обставин, оскільки дитина проживає з позивачем та потребує належного матеріального забезпечення, додаткові витрати на її утримання в сумі 1000 грн. будуть достатніми для її матеріального забезпечення. Зважаючи на все вищевикладене суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача судовий збір на користь держави у розмірі 640,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved