Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловою площею у квартирі [ADDRESS], обґрунтовуючи свої вимоги тим, що їй згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.03.2007 року, належить квартира [ADDRESS]. В даній квартирі зареєстрована відповідачка та її неповнолітня донька. Відповідачка та її донька не проживає у даному приміщенні з червня 2014 року по теперішній час, їх речей там немає. Вона не може сплачувати за них комунальні послуги та скористатись своїм право власності. Просить визнати відповідачку та її сина такими, що втратили право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS]. Позивачка в судовому засіданні на заявлених вимогах наполягали та просили їх задовольнити. Представник третьої особи в судовому засіданні позов визнала, та не заперечувала проти його задоволення. Відповідачка та її неповнолітня донька в судове засідання не зявились по невідомій суду причині, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Відповідно до вимог ст.ст.224-225 ЦПК України, судом прийняте рішення про заочний розгляд справи. Позивачка не заперечує проти такого вирішення справи. Проаналізувавши в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню по наступних підставах. Відповідно до ч.1 ст.319 Цивільного Кодексу України (далі за текстом - ЦК України), власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до Конституції України, право приватної власності громадян є непорушним і ніхто не може бути протиправно його позбавлений. Відповідно до ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушувати права інших осіб, завдати шкоди культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоду іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна дотримуватися моральних засад суспільства. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.7 Закону України від 11.12.2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст.9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку передбаченим законом. Відповідно до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.155 ЖК України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.03.2007 року, позивачка є власницею квартири [ADDRESS]. Згідно довідки з місця проживання про склад сімї та реєстрації від 06.10.2015р. відповідачка [PERSON] та її неповнолітня донька [PERSON] зареєстровані за адресою: [INFO]. Відповідно до акту про не проживання від 26.10.2015, відповідачі зареєстровані за адресою [INFO], але не проживають з червня 2014р. по теперішній час, їх особистих речей у квартирі немає, комунальні послуги вони не сплачують. При таких обставинах, суд вважає доведеними доводи позивачки про те, що відповідачі втратили право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS].

Outcome: approved