Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-01 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з даним позовом про надання дозволу на виготовлення проїзного документу для виїзду дитини за кордон. В позовній заяві позивачка посилається на те, що перебувала з відповідачем [PERSON] в зареєстрованому шлюбі укладеному у відділі РАЦСу Хустського РУЮ Закарпатської області 24 травня 2008 року за актовим записом №91. За час перебування в шлюбі у них народилася одна дитина: дочка [PERSON] 10.10.2009 року, згідно свідоцтва про народження дитини серії І-ФМ №148168 від 22.10.2009 року за актовим записом №407. Рішенням Хустського районного суду від 18.12.2013 року (справа №309/4632/13-ц) шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу дочка залишилася проживати з матір»ю та знаходиться на повному її утриманні. Рішенням Хустського районного суду від 03.03.2017 року (справа №309/4848/13-ц) з відповідача [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дочки [PERSON]. Дитина часто хворіє в зимовий період бронхітом і лікарем рекомендовано оздоровлення та відпочинок на морі. Позивачка запланувала поїздку разом з дочкою на відпочинок для чого їй необхідно отримати від батька дитини дозвіл на виїзд дитини за кордон. Однак, на звернення позивачки про вирішення даного питання та отримання від нього відповідного дозволу для виготовлення дитині закордонного проїзного документу та дозволу на виїзд дитини за кордон, відповідач у категоричній формі відмовив. Позивачка просить суд постановити рішення, яким надати дозвіл на виготовлення проїзного документу для виїзду за кордон неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO] та надати дозвіл на її виїзд за кордон в супроводі матері, без згоди батька. В судове засідання представник позивачки [PERSON] подала заяву про розгляд справи у її відсутності та відсутності позивачки [PERSON], позовні вимоги підтримала та просила їх задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом розміщення публікації в газеті «Новини Закарпаття» за №78 (4693) від 24.10.2017 року. Представник третьої особи: Хустського РВ ГУДМС України в Закарпатській області в судове засідання не з»явився. Причини неявки суду невідомі. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. З врахуванням наведеного, у відповідності до ст. 169 ч. 4 ЦПК України, беручи до уваги наявні у справі дані про права і взаємовідносини сторін, суд ухвалив провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача [PERSON] Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає, що справу можливо вирішити у відсутності сторін, без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Як вбачається із матеріалів справи позивачка перебувала з відповідачем [PERSON] в зареєстрованому шлюбі з 24.08.2008 року. За час перебування в шлюбі у них народилася одна дитина: дочка [PERSON] 10.10.2009 року. Сторони жодних стосунків не підтримують. Рішенням Хустського районного суду від 18.12.2013 року (справа №309/4632/13-ц) шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Хустського районного суду від 03.03.2017 року з відповідача [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дочки [PERSON]. Дочка проживає з матір»ю та знаходиться на повному її утриманні. Згоди на виготовлення проїзних документів для виїзду за кордон та виїзд за кордон неповнолітньої відповідач немотивовано не надає. Під час розгляду справи судом не встановлено яких-небудь обмежень для реалізації права позивачки щодо виїзду та сумісного проживання за кордон зі своїми неповнолітніми дітьми. Дані правовідносини регулюються Законом України „Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України, Цивільним кодексом України, Сімейним кодексом України. Відповідно до ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У відповідності до ст. 313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Крім цього, згідно ст.4 Закону України „ Про порядок виїзду та вїзду в Україну громадян України за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. З врахуванням обставин справи та встановлених доказів, а також враховуючи інтереси неповнолітньої дитини сторін, забезпечення умов її виховання, утримання та нормального розвитку в умовах сімї, суд вважає позовні вимоги позивачки обґрунтованими та доведеними в судовому засіданні, а тому даний позов слід задовольнити.

Outcome: approved