Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

позивачка звернулась з позовом в суд до відповідача- [PERSON] про стягнення аліментів. Свої вимоги мотивує тим, що у зареєстрованому шлюбі із відповідачем у них народилися діти- [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Спільне життя між сторонами не склалося. Оскільки в них різні погляди на життя та обов'язки. З приводу чого в сім'ї відбувалися сварки, які призвели до того, що вони стали зовсім чужими людьми. На даний час діти проживають разом з позивачкою та перебувають на її утриманні. Просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн. на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня подачі позову та до досягнення дітьми повноліття. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, дала пояснення аналогічні вище наведеним. Просить позов задоволити. Відповідач у судовому засіданні пояснив, що не заперечує свого обов'язку по утриманню неповнолітніх дітей та погоджується сплачувати аліменти на утримання дітей. Однак зазначив, що на даний момент не має постійного місця праці, отримує нерегулярні та мінливі доходи, а тому у зв'язку із скрутним матеріальним становищем вважає, що не має можливість сплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі, який зазначає позивачка. Просить позов задоволити частково. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши представленні по справі докази та оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних мотивів. Як вбачається із свідоцтва про шлюб, шлюб між сторонами укладено 25.11.2005 року, про що здійснено актовий запис №3690 /а.с.8/. Судом встановлено, що у шлюбі у сторін народилися діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження дітей /а.с.9-11/. Відповідно ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ з відповідними змінами та доповненнями кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено ст.51 Конституції України та ст.180 СК України. Відповідно до ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище платника аліментів. За правилами ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст. 184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. В судовому засіданні встановлено, що на даний час діти проживають з матір'ю [PERSON], перебувають на її утриманні та повному матеріальному забезпеченні. Крім цього встановлено, і даний факт не заперечується відповідачем, що він проживає окремо від дітей, участі на даний час в матеріальному забезпеченні дітей не приймає, оскільки виник спір з приводу розміру аліментів. Крім цього, встановлено, що відповідач ніде офіційно не працює, його дохід є нерегулярним та носить мінливий характер. А тому суд погоджується із доводами позивача про те, що аліменти мають бути стягнуті на дитину у твердій грошовій сумі. Враховуючи матеріальний стан відповідача, потреби дитини, їхній стан здоров'я та вік, суд дійшов висновку, про те що слід стягувати аліменти з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей і до досягнення дітьми повноліття в твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідач є здоровий працездатний чоловік, несе рівний із позивачем обов'язок забезпечити належне утримання дітей, однак із скрутним матеріальним становищем погоджується сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі у меншому розмірі ніж просить позивач, а тому суд приходить до переконання про те, що саме розмір аліментів в сумі 850 грн. на кожну дитину щомісячно, з врахуванням також наданої допомоги матір'ю дітей, здатний забезпечити дітям, належні умови для існування. У зв'язку із наведеним позовні вимоги слід задовольнити частково, судові витрати слід покласти на відповідача. При цьому слід роз'яснити сторонам, що за відповідачем залишається право на звернення до суду із позовом про зміну розміру аліментів у випадку зміни його матеріального становища. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: partial