Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-24 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення завдатку, неустойки та моральної шкоди. В обґрунтування заявлених вимог вказувала на те, що 11 квітня 2014 року вона уклала договір із відповідачем, згідно до умов якого останній зобов'язався виконати роботи по виготовленню, доставці та встановлення ПВХ-конструкцій, вікон, у будинку [ADDRESS]. Вартість замовлення становила 9909 грн. Позивачка за договором була зобов'язана зі свого боку сплатити завдаток 7900 грн. на користь виконувача, а залишок суми повинна була сплатити після виконання замовлення, строк виконання якого обумовлений в договорі тривалістю 25 днів після підписання договору. Суму в розмірі 7900 грн. позивачка оплатила відповідачу при підписанні договору 11 квітня 2014 року, однак на протязі обумовленого в договорі строку відповідач не виконав замовлення. До теперішнього часу відповідач також не повернув сплачені нею за замовлення кошти. У відповідності з умовами укладеного договору передбачалась відповідальність відповідача за порушення умов виконання договору в вигляді неустойки, що обраховується в розмірі 0,01 % від вартості замовлення за кожен день прострочення виконання умов договору. На підставі переліченого просила суд стягнути з відповідача суму матеріальної шкоди в розмірі сплаченої вартості замовлення в сумі 7900 грн., стягнути неустойку, обраховану на момент ухвалення судового рішення, а також усі судові витрати, понесені нею. Також просила суд стягнути з відповідача завдану їй моральну шкоду, яку оцінює в 7900 грн., оскільки вона була позбавлена можливості користуватися вікнами, фактично залишилась у будинку без вікон та рам, оскільки зі свого боку підготувала все для встановлення нових вікон, що завдало їй суттєвих незручностей та моральних страждань. В судовому засіданні позивачка повністю підтримала заявлені нею позовні вимоги, надавши пояснення аналогічні тим, що викладені в позовній заяві. При цьому додала, що відповідач їй пообіцяв усно за 10 днів встановити вікна, які вона замовила в нього 11 квітня 2014 року. Натомість минуло більше 25 днів, а вікна не були готові. Відповідач постійно ухилявся від виконання своїх обов'язків. Лише 6 червня 2014 року, коли вона надала йому претензію, він у договорі зобов'язався поставити вікна їй 17 червня 2014 року, однак все одно не виконав вказаного зобовязання. При цьому жодних претензій до позивачки відповідач не висловлював протягом вказаного періоду часу. Також додала, що в неї в родині постійний стрес, бо вона та члени її родини вимушені були без рам та вікон жити увесь цей час. Представник позивача, яка діє на підставі договору, [PERSON], надала аналогічні з позивачкою пояснення, додавши, що в діях відповідача вбачається щонайменше нечесна підприємницька діяльність, який своїми діями за умовами договору фактично позбавив позивачку грошових коштів, не відчуваючи відповідальність за це. Відповідач у судовому засіданні, не визнаючи вимоги [PERSON], вказував, що дійсно 11 квітня 2014 року був укладений договір на виготовлення та встановлення вікон за адресою [PERSON] Натомість позивачка не сплатила йому повну суму замовлення, тому він не мав змоги виконати умови договору. Таким чином з вини позивачки [PERSON] не були поставлені вікна. Тому не вважає, що він порушив умови договору, внаслідок чого гроші в сумі 7900 грн., сплачені йому позивачкою в рахунок передоплати, повинні залишитись йому. Просив суд відмовити у задоволені позову повністю. Вказував, що за умовами вказаного типу договорів, спочатку сплачується частка вартості товару, а коли товар привозиться для встановлення, то споживачем сплачується залишок вартості товару та робіт. При цьому зазначив, що до виконання замовлення [PERSON] взагалі не приступав. Представник відповідача, яка діє на підставі договору, [PERSON], підтримуючи доводи відповідача, зазначала, що позивачка не виконала умов договору від 11 квітня 2014 року, внаслідок чого відсутні підстави для задоволення її вимог. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Сторонами по справі не заперечувалось, що 11 квітня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір на виготовлення та поставку вікон. Так 11 квітня 2014 року між [PERSON], замовником, та фізичною особою-підприємцем, [PERSON], виконавцем, офіс якого розміщений по [ADDRESS], був укладений договір на оплатне виготовлення та поставку ПВХ-конструкцій, що вартує 9909 грн. (вартість договору). Завдаток вартості продукції становить 7900 грн., а 2009 грн. сплачується після передання товарів у власність замовнику. Після сплати вартості замовлення виконавець зобов'язується передати у власність замовнику виготовлені вироби протягом 25 днів з дня укладення договору, а в разі неналежної комплектації строк виконання становить 40 днів. Зобовязання виконавця за цим договором вважаються виконаними в повному обсязі після підписання замовником акту прийому-передачі замовлених виробів. Договір натомість діє з дня підписання до повного виконання сторонами угоди своїх зобов'язань, та є дійсним та чинним при наявності печаті. При цьому в разі несплати замовником вартості послуг договір вважається розірваним, а внесений завдаток залишається виконавцю. Натомість у разі невиконання виконавцем своїх зобов'язань по переданню у власність замовлення замовнику він зобов'язується сплатити неустойку в розмірі 0,1 % від вартості вказаного договору за кожен день прострочки (а. с. 9). При цьому в судовому засіданні відповідач підтвердив, що 11 квітня 2014 року при підписанні вказаного договору позивачкою було сплачено 7900 грн. завдатку в рахунок виконання умов договору від 11 квітня 2014 року. Згідно до претензії від 6 травня 2014 року [PERSON] скаржилась ФОП [PERSON] про, те що нею була внесений завдаток у розмірі 7900 грн. на виконання умов договору від 11 квітня 2014 року, однак до теперішнього часу виконавець не приступив до виконання її замовлення, тому просила повернути їй сплачені нею кошти (а. с. 8). Натомість в договорі від 11 квітня 2014 року відповідачем було поставлено підпис з печаткою 6 червня 2014 року та зазначено, що встановлення вікон замовнику відбудеться 17 червня 2014 року (а. с. 9). На підставі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Суд вважає встановленим, що договір від 11 квітня 2014 року був укладений між сторонами по справі, бо в ньому мається підписи обох сторін, який також посвідчений печаткою ФОП [PERSON], тому є таким, що підлягає виконанню сторонами угоди. Оскільки відміток про неналежну комплектацію замовлення за договором від 11 квітня 2014 року суду не було надано, та в судовому засіданні сторони визнали, що замовлення було стандартної комплектації, то суд виходить з того, що виконання умов договору повинно бути здійснено виконавцем протягом 25 днів з дня підписання договору, як це зазначено у 3.2 договору. Натомість в судовому засіданні відповідач визнав, що до виконання умов вказаного договору він не приступав, чекаючи від [PERSON] сплати залишку вартості споживчих послуг в сумі 2009 грн. Суд при цьому зазначає, що протягом 25 днів з дня укладення договору відповідач повинен був передати замовлення позиваці після сплати нею вартості замовлення в сумі 9909 грн. При цьому позивачка внесла перший платіж в розмірі 7900 грн., а залишок вартості послуг виконавця в сумі 2009 грн. вона повинна була сплатити після отримання замовлення, як зазначено у п. 2.3 договору від 11 квітня 2014 року. На підставі ст. 571 ЦК України, якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Однак за ч. 3 ст. 571 ЦК України в разі припинення зобов'язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. Таким чином суд встановив, що умови договору від 11 квітня 2014 року ФОП [PERSON] не були виконані, оскільки замовлення не було поставлено позивачці протягом 25 днів та навіть станом на момент ухвалення рішення по справі. З переліченого слідує ухилення ФОП [PERSON] від виконання передбачених договором від 11 квітня 2014 року умов. На підставі ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт та вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. З огляду на перелічені норми та встановлені судом обставини, за відсутності доказів виконання умов зазначеного договору відповідачем, суд приходить до висновку про необхідність стягнення сплаченої відповідачу суми завдатку [PERSON] в розмірі 7900 грн. з ФОП [PERSON] на користь позивачки. Згідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Вирішуючи вимоги [PERSON] про стягнення неустойки з відповідача, суд зазначає, що [PERSON] зі свого боку не було виконано умов п. 3.1 договору від 11 квітня 2014 року в частині необхідності сплати повної вартості договору в сумі 9909 грн. Оскільки умови п. 3.1 договору позивачкою не були виконані, то умова необхідності передання відповідачем замовнику товару за п. 3.2 договору від 11 квітня 2014 року могла не виконуватись виконавцем, бо відповідач повинен був передати товар у власність позивачці лише в разі внесення нею повної вартості отриманих послуг. На підставі зазначеного суд прийшов до висновку, що вимоги [PERSON] щодо стягнення з ФОП [PERSON] на її користь неустойки є необґрунтованими. Згідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної шкоди. Відповідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка, крім іншого, полягає в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї. На підставі ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Суд враховує, що умови договору відповідачем не були виконані, що зумовило порушення життєвого укладу позивачки та негативно вплинуло на психологічний стан [PERSON], бо призвело до необхідності її прилаштування до вказаних несприятливих умов. Таким чином суд вважає необхідним задовольнити вимоги [PERSON] про стягнення моральної шкоди частково, в розмірі 2000 грн., що відповідатиме принципу розумності та справедливості. На підставі наведеного суд вважає необхідним стягнути з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] суму сплаченого завдатку в розмірі 7900 грн. та моральну шкоду в розмірі 2000 грн. За довідкою від 25 липня 2014 року, виданою [PERSON], вбачається, що остання сплатила 1200 грн. в касу колегії адвокатів міста Маріуполя за надання їй правової допомоги, яка включала в себе участь в судових засіданнях по справі, складення позовної заяви та консультації (а. с. 26). Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, до яких відноситься судовий збір та за п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України витрати на правову допомогу. На підставі ч. 1 ст. 84 ЦПК України витратами на правову допомогу є витрати, пов'язанні з оплатою правової допомоги адвоката або іншого спеціаліста в галузі права, які відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України надають послуги в порядку, встановленому законом. За ч. 2 ст. 84 ЦПК України граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. На підставі ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» який визначає граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу під час розгляду судами цивільних та адміністративних справ, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 % встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. З урахуванням того, що розмір мінімальної заробітної плати встановлено Законом України «Про державний бюджет України на 2014 рік» в розмірі 1218 грн., то розмір компенсації витрат на правову допомогу у вказаній справі не може перевищувати 487,20 грн. за 1 годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. На підставі переліченого суд вважає вимоги позивачки щодо стягнення на її користь витрат на правову допомогу підлягають задоволенню частково, в сумі 974,40 грн., виходячи з наступного. З наданого суду представником колегії адвокатів розрахунку вбачається вчинення дій поза межами судового засідання тривалістю у дві години, які включали в себе надання [PERSON] консультацій та складання процесуальних документів. Однак участь представника [PERSON], [PERSON], в судовому засіданні не може розглядатися як надання позивачці правової допомоги в розумінні положень ЦПК України. Відомостей про ознайомлення з матеріалами справи при наданні [PERSON] правової допомоги також немає. Таким чином, виходячи з того, що максимальна сума відшкодування витрат на правову допомогу складає 487,20 грн., яку було надано позивачці шляхом вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням тривалістю дві години, то стягненню з відповідача на користь [PERSON] підлягають витрати на правову допомогу в сумі 974,40 грн., яку суд вважає обгрунтованою та доведеною. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивачки також понесені нею та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial