Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-29 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом, який мотивовано тим, що 21.03.2018 між нею та [PERSON] був укладений усний договір доручення, на виконання якого [PERSON] видав довіреність, якою уповноважив її здійснювати від його імені дії щодо нерухомого майна. Довіреність посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Середою В.Г. та була видана без права передоручення. 28.02.2020 під час нотаріальних дій позивачка дізналася, що 25.02.2020 до реєстру довіреностей був внесений запис про видачу нею довіреності [PERSON] , якого вона уповноважила розпоряджатись нерухомим майном [PERSON] . Оспорювана довіреність була виготовлена на нотаріальних бланках № НОА864496 та НОА 864497 і була посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Т.В. та зареєстрована 25.02.2020 за реєстровим №109. Оскільки зазначена довіреність не відповідає інтересам позивачки та інтересам [PERSON] , була оформлена всупереч її волевиявленню та не відповідає її внутрішній волі, була видана без її відома та присутності, суперечить актам цивільного законодавства, просила суд визнати недійсною довіреність від 25 лютого 2020 року, зареєстровану в реєстрі за №109, що посвідчена і видана приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Т.В. в порядку передоручення на ім`я [PERSON] щодо розпорядження нерухомим майном, яке належить [PERSON] , бланки НОА 864496 ;НОА 864497 та стягнути судові витрати в розмірі 1681,60 грн. Відзив на позовну заяву не надходив. Ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області від 18 березня 2020 року по справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області від 18 березня 2020 року по справі вжито заходів забезпечення позову. В судове засідання позивачка не з`явилася. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлені про день, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку. Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження з викликом у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 21.03.2018 [PERSON] уповноважив довіреністю [PERSON] для представництва при вчинені правочинів та здійснення інших дій, пов`язаних з розпорядженням на власний розсуд належним йому на праві приватної власності нерухомим майном. Довіреність посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Середою В.Г. та була видана без права передоручення (а.с.11-13). Заявою від 28.02.2020, що посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Середою В.Г., Яцина О.В. скасувала довіреність, яка була посвідчена [PERSON] , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 25.02.2020 за реєстровим №109 від її імені в порядку передоручення на ім`я [PERSON] , щодо розпорядження нерухомим майном, яке належить [PERSON] , бланки НОА 864496 , НОА 864497 (а.с.20-21). Згідно Витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей від 28.02.2020 припинено дію довіреності посвідченої 25.02.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Т.В. та зареєстрованої 25.02.2020 за реєстровим №109 (а.с.19). 28.02.2020 позивачка звернулася до Голосієвського УП ГУНП в м.Києві з заявою щодо підроблення довіреності від власного імені невідомою особою, що підтверджується витягом з єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с.18). Сутність та правова природа загального цивільного представництва регулюються положеннями глави 17 ЦК України. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Статтею 244 ЦК України передбачено, що представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Положеннями ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ч 1. ст. 204 ЦК України). Відповідно до пунктів 2, 3, 4 глави 6 розділу I Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, нотаріус зобов`язаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. Установлення дійсних намірів кожного з учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін. Установлення дійсних намірів однієї із сторін правочину може бути здійснено нотаріусом за відсутності іншої сторони. Правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Стаття 203 ЦК України визначає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5); правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. 6). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України). Тобто, для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці, що підтверджується висновком, що містяться в постанові Верховного Суду від 05.04.2018 року у справі №61-10910св18. У ході розгляду справи, дослідження доказів, судом встановлено підстави, що передбачені законом, для визнання довіреності недійсною, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що правочин, виданий від імені [PERSON] на уповноваження [PERSON] довіреністю, не відповідає вимогам ст. 203 ЦК України, зокрема: волевиявлення учасника правочину не відповідало його внутрішній волі, довіреність видана без відома [PERSON] та без її присутності, довіреність суперечить актам цивільного законодавства, а відтак позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст.141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають сплачені судові витрати в сумі 1681,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved