Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] року померла [PERSON], яка 08.07.2004 року склала заповіт за реєстровим №1-1083, згідно якого заповідала їй все своє майно. Спадкове майно складається з однокімнатної квартири [ADDRESS] Інших спадкоємців немає, суперечок щодо спадкового майна також немає. Зазначає, що 08.12.2014 року вона звернулася із заявою про прийняття спадщини до Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори і отримала Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, так як був пропущений шестимісячний строк для прийняття спадщини. Посилається на те, що працівники ЖЕК, а також працівники Укртелекому, слова яких вона вважала професійними, при зверненні до них після смерті [PERSON] повідомили, що їй потрібно чекати 6 місяців, а тоді йти до нотаріуса за оформленням спадщини, а тому вона була здивована відмовою нотаріуса. Вказує також на те, що останні роки спадкодавець була в дуже важкому стані і померла у віці 102 роки, а оскільки вона також уже жінка похилого віку (58 років) тому почувала себе дуже погано і дуже виснаженою, з підірваною психікою, сама з братом хоронила покійну, а потім довго хворіла. Крім того вона є юридично необізнаною. Вважає, що враховуючи вищевикладені обставини вона пропустила строк через поважні причини. У зв'язку з чим звертається з даним позовом до суду. Позивачка, представник відповідача та представник третьої особи в судове засідання не з'явилися про день, час та місце розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином, позивачкою до суду надано заяву згідно якої вона просить розгляд справи проводити за її відсутності, вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представником відповідача та представником третьої особи до суду надано пояснення по справі в яких вони просять суд розглянути справу за їх відсутності за наявними документами і доказами та ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності вищезазначених осіб, відповідно до вимог ст.ст. 158, 169 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов доведений та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 08.07.2004 року [PERSON], [INFO] на випадок свої смерті склала Заповіт, посвідчений державним нотаріусом 14-ї Київської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 1.1083, згідно якого вона все своє майно де б воно не було, та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати їй на день її смерті, та на що вона матиме право за законом, заповіла [PERSON] (а.с. 8). Згідно Свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] виданого 28.04.2014 року Відділом смерті у м. Києві, [PERSON] померла [INFO] року у віці 102 років про що складено відповідний актовий запис № 7386 (а.с. 7). Статті 1216, 1218, 1220 ЦК України визначають, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із однокімнатної квартири [ADDRESS], яка за життя належала спадкодавиці на підставі Свідоцтва про право власності на житло № 630 від 02.04.1993 року, виданого Відділом приватизації житла Подільської районної державної адміністрації (а.с. 6, 11). Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Як вбачається з витребуваних судом від Чотирнадцятої київської держаної нотаріальної контори матеріалів Спадкової справи № 726/14 до майна померлої [INFO] року [PERSON], 08.12.2014 року до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON] звернулася [PERSON], позивачка по справі (а.с. 39). 08.12.2014 року державним нотаріусом 14-ої Київської державної нотаріальної контори Іваненко Р.С. винесено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовлено [PERSON] у видачі Свідоцтва про право на спадщину мотивуючи тим, що остання пропустила шестимісячний строк для прийняття спадщини (а.с. 42). Частина перша статті 1270 ЦК України визначає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як вже зазначалося вище, судом встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина і днем її відкриття згідно ч. 2 ст. 1220 ЦК України, є день смерті спадкодавиці, а саме [INFO] року у зв'язку з чим з даної дати розпочався перебіг шестимісячного строку, визначеного ст. 1270 ЦК України, для подачі заяви про прийняття спадщини. Згідно ст.ст. 251, 252, 253 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Відповідно до ч. 3 ст. 254 ЦК України, строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Враховуючи вимоги зазначених норм ЦК України, а також той факт, що спадщина відкрилася після смерті [PERSON] [INFO] року, а тому останнім днем строку для подачі заяви про прийняття спадщини було 29.10.2014 року. Позивачка ж звернулася до нотаріальної контори із зазначеною заявою лише 08.12.2014 року, тобто з пропуском строку встановленого ст. 1270 ЦПК України, що не заперечується останньою та об'єктивно підтверджується матеріалами спадкової справи у зв'язку з чим суд приходить до висновку про правомірність прийняття державним нотаріусом 14-ої Київської державної нотаріальної контори Іваненко Р.С. Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Судом встановлено, що законодавцем в чинному цивільному законодавстві України зважаючи на принцип спадкового права закріплений в ч. 5 ст. 1268 ЦК України, яка визначає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а також враховуючи специфіку правовідносин за участю фізичних осіб, визначено порядок та підстави встановлення додаткового строку для прийняття спадщини у випадку його пропуску. Так згідно ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як вбачається зі змісту зазначеної норми ЦК України за загальним правилом наслідком пропуску строку спадкоємцем подання заяви про прийняття спадщини є визнання його таким, що не прийняв спадщину, однак у виключних випадках та за доведеності поважності пропуску зазначеного строку, спадкоємцю судом може бути визначений додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Пленум Верховного Суду України в п. 24 своєї Постанови № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», роз'яснив, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Згідно викладених позивачкою пояснень в своєму позові стосовно поважності пропуску останньою строку для прийняття спадщини після померлої [PERSON] вбачається, що вона є жінкою похилого віку (58 років), юридично необізнаною, після смерті спадкодавиці почувала себе дуже погано і дуже виснаженою, з підірваною психікою, сама з братом хоронила покійну, а потім довго хворіла, також в зазначений період хворів її брат та матір, яким потрібна була її підтримка та допомога. Також вона довірилась словам працівників ЖЕК, а також працівникам Укртелекому, які повідомили, що їй потрібно чекати 6 місяців, а вже тоді звертатись до нотаріуса за оформленням спадщини. Судом встановлено, що позивачка дійсно є особою похилого віку та юридично необізнаною, а тому достовірно не знала порядку оформлення спадщини в тому числі і строків звернення із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори та не розуміла наслідків не вчинення зазначених дій. Крім того, знайшли своє доведення і посилання позивачки про хворобу її близьких в період після смерті [PERSON], що об'єктивно підтверджується наданими суду Випискою № 1834 із медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] та Випискою із амбулаторної карти [PERSON], 1927 року народження (а.с.43, 46). Суд визнає в сукупності зазначені причини пропуску позивачкою строку для прийняття спадщини поважними, оскільки вони дійсно пов'язані з об'єктивними та істотними труднощами для спадкоємця на вчинення даних дій. Також суд бере до уваги ті обставини, що позивачка після смерті спадкодавиці утримує спадкове майно та є єдиним спадкоємцем, при чому за заповітом, який згідно ст. 1233 ЦК України є особистим розпорядженням фізичної особи на випадок своєї смерті. Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», зазначив, що враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. При ухваленні рішення суд відповідно до статті 212 ЦПК оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК про їх належність і допустимість. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Крім того, Верховний Суд України в своєму Листі від 01.04.2014 року «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України» значив, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. З врахуванням викладеного, а також того, що судом встановлено, що позивачка є спадкоємицею за заповітом після смерті [PERSON], інших спадкоємців в померлої немає, крім того строк на звернення із заявою про прийняття спадщини позивачкою пропущено з поважних причини, суд приходить до висновку, що обраний нею такий спосіб захисту свого порушеного права як визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини є таким, що відповідає характеру спірних правовідносин сторін та характеру самого порушеного права. Статті 10, 11, 60 ЦПК України визначають, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що вимоги позивачки знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного, ст.ст. 15, 16, 251, 252, 253, 254, 1216, 1218, 1220, 1233, 1268, 1270, 1272 ЦК України, Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»,

Outcome: approved