Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом 14.12.2015 року, в провадження складу суду під головуванням судді Руднєвої О.О. справа надійшла 31.10.2016 року. В позові спочатку позивачка вимагала стягнути з відповідача заборгованість та неустойку за несвоєчасну сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини, декілька разів позовні вимоги змінювалися, остаточно були змінені 13.01.2017 року. Від позовних вимог про стягнення заборгованості позивачка відмовилася у зв»язку зі сплатою суми заборгованості в листопаді 2016 року в повному обсязі. Третю особу по справі - Дзержинський Відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, позивачка замінила на Червонозаводський Відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, у зв»язку з тим, що позивач працює в Харківській дирекції «Укрпошта» ,яка територіальна розташована на території Червонозаводського району м. Харкова. В судовому засіданні представник позивачки за довіреністю, [PERSON] позивачка уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити наполягаючи на тому, що заборгованість по поточним аліментам виникла у зв»язку з тим, що відповідач протягом певного часу ухилявся від сплати аліментів, усвідомлюючи про наявність судового спору та наявність рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.12.2014 року № 638/18770/14ц(яке набрало законної сили) на підставі з яким з відповідача на користь позивачки було стягнено аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON],[INFO] в розмірі ? частини всіх видів доходу щомісячно, але не менш 30% прожиткового мінімуму встановленого для дитини певного віку, починаючи з 21.10.2014 року до досягнення дитиною повноліття. Ці обставини привели до того, що в відповідача виникла заборгованість станом на 25.11.2015 року в сумі 10 901,78 гривень, про що надав довідку Дзержинський Відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції 18.04.2016 року (арк..59), потім після передачі виконавчого листа до Червонозаводського Відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції сума заборгованості була перерахована і зменшена, а відповідності з розрахунками була погашена в листопаді 2016 року в повному обсязі. Але заборгованість виникла виключно з вини відповідача з-за його небажання своєчасно виконати рішення суду. Представник відповідача за дорученням [PERSON] позовні вимоги визнав частково тільки в частині сплати неустойки за той період коли було відкрито виконавче провадження тобто з 18.03.2015 року, відносно тих обставин, що про наявність судового рішення про стягнення аліментів з його довірителя на утримання неповнолітньої доньки його довіритель не був обізнаний ніяких належних доказів суду не надав. З розрахунком суми пені частково погодився. Третя особа по справі - Червонозаводський Відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції в особі представника за дорученням Ісаєвої А.О. в судовому засіданні ретельно пояснив порядок вирахування суми заборгованості та підтвердив суду, що сума заборгованості станом з 01.11.2015 року по 30.06.2016 року складала 4728,35 гривень. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи та матеріали копії виконавчого провадження, судом встановлено наступні обставини та правовідносини: Судом роз»яснені сторонам процесу вимоги ст.ст.10,11,60 ЦПК України відносно того, що докази надаються сторонами ,а судом тільки оцінюються, а позовні вимоги розглядаються судом виключно в заявлених межах, вийти за як суд не має права. На підставі ст.57 ЦПК України доказами по справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановить наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин ,які мають значення по справі. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема , звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно вимог ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування. У відповідності з ч 3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній , господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили , не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті ж самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, суд вважає такими, що не підлягають доказуванню всі обставини, встановлені судовим рішенням від 22.12.2014 року №638/18770/14ц;2/638/7026/14, яке набуло чинності, підлягає виконанню судове рішення в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON],[INFO] в розмірі 1\\4 частини всіх видів доходу щомісячно, але не менш 30% прожиткового мінімуму встановленого для дитини певного віку, починаючи з 21.10.2014 року до досягнення дитиною повноліття Знайшли своє підтвердження належними доказами та стороною відповідача не оспорюється той факт, що сума заборгованості станом з 01.11.2015 року по 30.06.2016 року складала 4728,35 гривень, ці обставини підтверджені копією виконавчого провадження Червонозаводського Відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції (арк..справи 139 -157) та поясненнями представника третьої особи за дорученням Ісаєвої А.О. в судовому засіданні . З матеріалів, які надані виконавчою службою вбачається, що остаточно з відповідача стягнено на користь позивачки за період з 01.03.2016 року по 30.06.2016 року 4588,59 гривень, а фактично заборгованість складає 4728,35 гривень(арк. 140-зворотня сторона), цей факт представник відповідача не оспорював. Позивачка остаточно просила стягнути неустойку за період з 21.04.2014 року (дати стягнення аліментів) по 20.03.2016 року, тобто по день остаточного погашення заборгованості позивачка неустойку стягнути з відповідача не просила (арк.162-163). Суд вважає, що доводи представника відповідача в тій частині, що неустойка не може бути стягнута з 21.04.2014 року по 18.03.2015 року частково обґрунтовані, бо рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.12.2014 року №638/18770/14ц;2/638/7026/14 набуло чинності саме 02.01.2015 року і відповідно до ст.124 Конституції України підлягає виконанню на всій території України саме з цього часу, суд вважає посилання відповідача на правову позицію Верховного суду України від 17.10.2007 року в якій вказано, що боржник про наявність заборгованості по аліментам повинен бути повідомлений державним виконавцем і саме з цього часу слід вираховувати пеню (неустойку) хибною, бо за той час, що минув правові позиції Верховного Суду України змінювалися неодноразово, а розрахунок неустойки проведено позивачкою саме у спосіб ,який співпадає з правовою позицією, яка виказана Верховним Судом України 01.07.2015 року по справі №6-94цс15. Судом ретельно досліджені всі докази, які сторони надали в обґрунтування своїх вимог, при постановленні судового рішення по справі, діючи, виключно, в інтересах малолітньої дитини , суд приходить до наступного: У відповідності з вимогами Закону України « Про право на справедливий суд» від 12.02.2015 року , який набув чинності 28.03.2015 року та яким внесені відповідні зміни до ЦПК України , суди при постановленні рішень зобов»язані застосувати судову практику ,ураховуючи позицію Верховного Суду України та Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ. Стаття 360-7 ЦПК України передбачає : «Висновки Верховного Суду України щодо застосування норм права, викладені в його постанові, прийнятої за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п.п.1-2 частини першої ст..355 цього Кодексу, є обов»язковими для всіх суб»єктів владних повноважень,які застосовують у своїй діяльності нормативно-правові акти, що містять відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у Постанові Верховного Суду України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновку Верховного Суду України з одночасним наведенням відповідних мотивів. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом…….» Виходячи з диспозиції ч3 ст.360-7 ЦПК України суд зобов»язаний навести мотиви ,які стали підставою для відступу від позиції Верховного Суду України щодо вирішення питання про про період за який стягується неустойка не може бути зменшений судом, бо заборгованість по сплаті аліментів мала місце виключно з вини відповідача ,а за той період який збіг після набуттям рішенням суду від 22.12.2014 року має місце значна інфляція,а у зв»язку з тим, що у відповідності з Законом України « Про індексацію грошових доходів населення» та Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затверджених Постановою КМУ від 17 липня 2003 року № 1078 базовим місяцем для індексації є березень 2015 року, але розмір індексації при стягненні аліментів безпідставно не був урахований. Таким чином суд приходить до висновку, що неустойку слід стягнути з січня 2015 року(набуття чинності рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.12.2014 року) по 20.03.2016року в сумі 1614 гривень 20 копійок. В стягненні суми неустойки за період з 021.10.2014 року по 31.12.2014 року - слід відмовити. У відповідності з Європейською конвенцією про здійснення прав дітей, ратифікованої Законом України № 69 - VI від 03.06.2006 року, вимогами Конвенції «Про Декларацію прав дитини» від 20.11.1959 року, прийнятої резолюцією Генеральної Асамблеї ООН № 44/25 від 20.11.1989 року та ратифікованої Україною Постановою Верховної Ради №789ХП від 27.02.1991 року при постановленні судового рішення, суд зобов»язаний виходити виключно з інтересів малолітньої дитини. Ст.ст.5-11 Конвенції ООН з прав дитини, яка прийнята резолюцією Генеральної Асамблеї ООН №44/25 від 20.11.1989 року та ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року чітко визначений перелік прав дитини на життя, ім.»я, громадянство, право на піклування батьків та обов»язки батьків по відношенню до дітей. У відповідності з вимогами ст..155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов»язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. На підставі ст..180 СК України батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, відповідач зобов»язаний утримувати свою неповнолітню дитину та виконувати добросовісно рішення суду й сплачувати своєчасно та в повному обсязі аліменти на утримання дитини, в розмірі який визначено су У відповідності зі ст.2 Сімейного Кодексу України 1. Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір'ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання. 2. Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між бабою, дідом, прабабою, прадідом та внуками, правнуками, рідними братами та сестрами, мачухою, вітчимом та падчеркою, пасинком. 3. Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та (або) майнові відносини між іншими членами сім'ї, визначеними у ньому. 4. Сімейний кодекс України не регулює сімейні відносини між двоюрідними братами та сестрами, тіткою, дядьком та племінницею, племінником і між іншими родичами за походженням. Ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що порядок стягнення аліментів визначається законом. Згідно з вимогами ч 3ст.194 Сімейного Кодексу України передбачено: Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Ст.195 Сімейного Кодексу України передбачає: 1. Заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. 2. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості, але працює на час визначення її розміру, заборгованість визначається із заробітку (доходу), який він одержує. 3. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. (Частина третя статті 195 із змінами, внесеними згідно із Законом N 2677-VI від 04.11.2010) 4. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. У відповідності з ч 1 ст.196 Сімейного Кодексу України При виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Суд приходить до висновку, що вина відповідача [PERSON] в наявності заборгованості по поточним аліментам та індексації не може бути встановлена судом, з тих підстав ,що в судовому засіданні достеменно встановлено, що аліменти за поточний період та індексація аліментів стягнуті своєчасно та належним чином, тобтонаявності заборгованості по поточним аліментам не встановлено. На підставі ст.16 Цивільного Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, одним з способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права, визнання правочину недійсним, відновлення становища, яке існувало до правопорушення і інше. Дослідивши докази у справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги частково обгрунтовані, доведені та задоволенню підлягають частково . Судові витрати по сплаті судового збору (арк.1,69) в сумі 551,20 гривень належить стягнути з відпорвідача на користь позивачки в повному обсязі на підставі ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved