Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-31 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 17.01.2020 року між нею та відповідачкою було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого вона придбала садибу, розташовану по [ADDRESS] . Посвідчити договір купівлі-продажу нотаріально сторони домовилися до кінця травня 2020 року. Однак, цей договір до цього часу нотаріально неукладений та непосвідчений, оскільки відповідачка ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань. Тому вона просила визнати за нею право власності на вищевказане нерухоме майно. Учасники справи в судове засідання не з`явилися. В наданих заявах просили справу розглянути без їх участі. При цьому позивачка вказала, що свої вимоги підтримує в повному обсязі, відповідачка проти задоволення позову не заперечує. Беручи до уваги, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини, позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. В судовому\~засіданні встановлено,\~що 17.01.2020 [PERSON] \~придбала у\~ [PERSON] \~за 40000\~грн. садибу, яка складається з: житлового будинку шлаконабивного, 1972 року побудови, під літ. «А», загальною площею 54,9 кв.м., житловою 33,6 кв.м., веранди дощатої під літ. «а», огорожі № 1-2. На підтвердження цього сторони склали розписку (а.с. 19). Таким чином, між позивачкою та відповідачкою фактично відбувся договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчити який вони домовилися до кінця травня 2020 року. Однак, право власності позивачки на придбану садибу до цього часу належним чином не оформлене, оскільки відповідачка не виконала взяті на себе зобов`язання. У відповідності зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. У відповідності зі ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 р. N952-IV встановлено, що речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом. Частною 1. ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено, що обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, в тому числі і право власності на нерухоме майно. Згідно з ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. У відповідності зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки сторони договору купівлі-продажу домовилися щодо його усіх істотних умов, позивачка зі свого боку виконала взяті на себе зобов`язання, сплативши вартість придбаного майна та прийняла його у своє володіння і обидві сторони вчинили взаємні дії для настання юридично значимих наслідків, що підтверджується зібраними доказами, суд приходить до висновку, що наявні всі підстави для визнання за [PERSON] права власності на спірне майно.

Outcome: approved