Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, яку уточнила та просить стягнути з відповідача на їїкористь середній заробіток за весь час затримки остаточного розрахунку в розмірі 71593,90 грн., компенсацію за затримку виплати заробітної плати у розмірі 14656,16 грн., моральну шкоду у розмірі 1000,00 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 2000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що наказом по підприємству від 06.09.2000 р. № 390-к її було прийнято на роботу до відповідача лаборантом. 18.02.2002 р. позивачку переведено на посаду техніка 1 категорії, з 02.10.2009 р. на підставі наказу від 30.09.2009 р. № 177-к на посаду інженера 3 категорії. Рішенням загальних зборів акціонерів від 11.04.2011 ВАТ «АТ Науково-дослідний інститут радіотехнічних вимірювань» було перетворено у ПАТ «АТ Науково-дослідний інститут радіотехнічних вимірювань». 09.12.2014 р. позивачку було звільнено з роботи по переводу в ДП «ЗАО НДІРВ» на підставі п.5 ст.36 КЗпП України відповідно до наказу від 08.12.2014 р. В порушення вимог ст.116 КЗпП України позивачці не було виплачено заробітну плату за липень-листопад 2013 року та с 01серпня по 09 грудня 2014 року. Позивачка неодноразово зверталася до відповідача щодо виплати заборгованості по заробітній платі. Отримавши лист позивачки про звернення до суду, їй було виплачено 8800 грн., а потім у листопаді 2017 р. виплачена остаточна сума заборгованості по зарплаті. У зв'язку з невиплатою зарплата в день звільнення, відповідач повинен виплати середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, який складає за період з 09.12.2014 р. по 31.10.2017 р. у розмірі 71593,90 грн. Крім того, роботодавець зобов'язаний нарахувати та виплатити працівнику компенсацію втрати частини заробітної плати в розмірі 14656,16 грн., а також 1000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, оскільки відповідач тривалий час не виплачував позивачці належні їй коштів, не надав довідку про суму остаточного розрахунку, що спричинило позивачці моральні страждання та шкоду. В судовому засіданні позивачка та її представник адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити в понову обсязі. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що позивачка працювала у режимі дводенного робочого тижня, а не 5-денного, тому сума середнього заробітку за дводенного тижня складатиме 30 898,42 грн., розмір компенсації позивачем розраховано неправильно, оскільки позивачка у розрахунковій формулі до суми заробітної плати за місяць включала грошові кошти, отримані нею як соціальна допомога за листками непрацездатності, також вважає, що позивачкою не надано доказів завдання їй моральної шкоди. Суд, вислухавши позивачку та її представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 06.09.2000 р. згідно наказу № 390-к [PERSON] прийнято на роботу лаборантом в Відкрите акціонерне товариство «АТ Науково-дослідний інститут радіотехнічних вимірювань». 18.02.2002 р. [PERSON] відповідно до наказу №50 від 11.02.2002 р. переведено на посаду техніка І категорії. 02.10.2009 р. на підставі наказу №177-к від 30.09.2009 р. [PERSON] переведено на посаду інженера 3 категорії. 09.12.2014 р. [PERSON] відповідно до наказу від 08.12.2014 р. № 152-к звільнено, по переводу в ДП «ЗАО НДІРВ» на підставі п.5 ст.36 КЗпП України. Станом на 01.10.2017 р. загальна сума заборгованості відповідача по заробітній платі [PERSON] склала 18 412,26 грн. В листопаді 2017 року борг по заробітній платі [PERSON] було виплачено. Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При звільненні з позивачкою [PERSON] не було проведено остаточного розрахунку, у зв'язку з чим утворилась заборгованість по заробітній платі, що не заперечується відповідачем. Таким чином, відповідач своїми діями порушив вимоги законодавства про працю, що в свою чергу, потягло порушення законних прав позивача при звільненні. Відповідно до п.2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 р., середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 згаданого Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом 2-х місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат, працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні 2 календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, установленим із дотриманням вимог законодавства. Позивачка провела розрахунок середнього заробітку за весь час затримки остаточного розрахунку за період з 09.12.2014 р. по 31.10.2017 р., враховуючи, що в жовтні та листопаді 2014 року вона працювала в режимі 5-денного робочого тижня та відпрацювала 38 робочих днів, тому просить стягнути середній заробіток за весь час затримки остаточного розрахунку в розмірі 71593,90 грн. Ці позовні вимоги суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, враховуючи наступне. В період липень - листопад 2013 р. та серпень - грудень 2014 р. позивачка [PERSON] працювала на підприємстві в режимі 5- денного робочого тижня, що підтверджується наданими позивачкою розрахунковими листками за липень - листопад 2013 р. та серпень - грудень 2014 р. (а.с.8-9). Крім того, як вбачається з висновку судово-економічної експертизи №24539 від 23.05.2018 р., проведеної за клопотанням відповідача [PERSON] науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса (а.с.82-89), під час проведення експертизи експертом розраховувався розмір середньоденної заробітної плати за останні два місяці роботи [PERSON], виходячи з того, що в жовтні 2014 року вона отримала 1796,09 грн. відпрацювавши 18 днів, а листопаді отримала 2295,00 грн. відпрацювавши 20 днів, тому середньоденна заробітна плата позивачки дорівнює 107,66 грн. (1796,09+2295,00)/(18+20)=4091,09/38=107,66 грн. (а.с.88 обр.). Також суми нарахувань заробітної плати [PERSON], зазначених в наданих нею розрахункових листах, підтверджуються відомостями з Пенсійного фонду України у формі ОК-7 облікової картки [PERSON] (а.с.7). Враховуючи викладене, суд погоджується з проведеним позивачкою [PERSON] розрахунком розміру середнього заробітку за весь час затримки остаточного розрахунку за період з 09.12.2014 р. по 31.10.2017 р. у розмірі 71593,90 грн., враховуючи, що відповідачкою в жовтні та листопаді 2014 року в режимі 5-денного робочого тижня відпрацьовано 38 робочих днів, з чим погодився експерт, що проводив судово-економічну експертизу №24539 від 23.05.2018 р. Щодо інших позовних вимог [PERSON], суд зазначає наступне. Шкода, заподіяна відповідачем затримкою виплати частини заробітної плати, відшкодовується відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати. Відповідно до статті 3 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари тарифів на послуги за формулою, визначеною у Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати. Компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, якщо індекс цін за цей період зріс більш, як на один відсоток. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але невиплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін, який визначається як різниця між часткою від ділення індексу споживчих цін в останній місяць перед виплатою суми заборгованості на індекс споживчих цін у тому місяці, за який виплачується заробітна плата, та коефіцієнтом 1. Відповідно до ст.34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно ст.4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Статтею 7 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» передбачено, що відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку. Суд погоджується з проведеним позивачкою [PERSON] розрахунком розміру компенсації втрати частини заробітної плати в зв'язку з порушенням строків її виплатиу розмірі 14656,16 грн. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При визначенні розміру моральної шкоди, завданої позивачці [PERSON], суд виходить з того, що позивачка тривалий час не мала можливості отримати заробітну плату при звільненні, вимушена за захистом своїх прав звертатися до суду, тому виходячи з принципів справедливості, виваженості та розумності, суд вважає обґрунтованими вимоги позивачки про стягнення з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000 грн. Згідно ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи викладене, суд задовольняє позов [PERSON] та стягує з відповідача на її користь середній заробіток за весь час затримки остаточного розрахунку в розмірі 71593,90 грн., компенсацію за затримку виплати заробітної плати у розмірі 14656,16 грн. та відшкодування моральної шкоди 1000 грн. Згідно наданої позивачкою [PERSON] квитанції за надання правової допомоги нею було сплачено адвокату [PERSON] - 2000,00 грн. Судові витрати суд стягує з відповідача у відповідності зі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved