Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати відповідачку та її неповнолітнього сина такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що їй на праві приватної власності належить вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом. У вказаному будинку зареєстровані, але не проживають у ньому з 2005 року: [PERSON] , яка є дружиною її брата та неповнолітній син її брата [PERSON] , 2004 року народження. Відповідачка разом з неповнолітнім сином виселилися з її будинку самостійно, за період з 2005 року по теперішній час за місцем реєстрації не з`являлися без поважних причин. Неодноразові спроби зв`язатися з відповідачкою [PERSON] задля її самостійного зняття з реєстрації не мали позитивного результату. Реєстрація відповідачів перешкоджає позивачці у здійсненні вільного користування житловим будинком та реалізації права власника на дану житлову площу, а тому вона вимушена була звернутися до суду з вказаним позовом. Позивачка у судове засідання не з`явилася, але від її представника надійшла до суду заява, в якій представник зазначила, що позовні вимоги підтримує та згодна на заочний розгляд справи. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, хоча повідомлялася про день слухання справи належним чином, відзив на позов не подала, а тому суд, приймаючи до уваги заяву позивачки, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до\~статті 280 ЦПК України. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Органу опіки та піклування Одеської районної адміністрації Одеської області у судове засідання не з`явився, але направив до суду письмові пояснення, в яких зазначив, що з позовними вимогами не погоджується, з огляду на те, що позивачкою не було надано суду доказів на підтвердження того, що відповідачка з її неповнолітнім сином не проживають у будинку позивачки з власної волі, а наявна у матеріалах справи довідка у повній мірі не відображає обставини, які мають правове значення для правильного вирішення спору, також позивачкою не надано доказів того, що реєстрація місця проживання відповідачки та її неповнолітнього сина у її будинку перешкоджає їй користуватися чи розпоряджатися її майном. Відповідно до чого у задоволенні позову представник третьої особи просив відмовити та розглянути справу у його відсутність. Приймаючи до уваги заяви представника позивачки та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що позивачці на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] , про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області Шустовою Н.С. та зареєстроване у реєстрі за № 652 (а.с.29) та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 163724506 від 16.04.2019 року (а.с.30). Згідно довідки Вигодянської сільської ради Біляївського району Одеської області за № 840 від 27.08.2020 року у вказаному будинку зареєстровані: 1.[PERSON] , 1975 р.н.; 2.[PERSON] , 1983 р.н.; 3.[PERSON] , 2004 р.н.. З акту Вигодянської сільської ради Біляївського району Одеської області за № 120 від 27.08.2020 року, складеному у складі депутата Вигодянської сільської ради Суслова С.П. та сусідів [PERSON] і [PERSON] , вбачається, що відповідачка [PERSON] та [PERSON] у будинку [ADDRESS] з 2005 року і по теперішній час не проживають (а.с.32). Відповідно до вимог\~ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В силу\~статті 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. З норми\~статті 319 ЦК України вбачається, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно до\~ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Звернення до суду із даною позовною заявою про позбавлення права користування житловим приміщенням є однією із форм захисту власником своїх прав. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю (постанова Верховного Суду України від 16.01.2012 р. №6-57цс11). Як встановлено матеріалами справи, позивачка є власницею житлового будинку, в якому зареєстровані: відповідачка, яка є дружиною брата позивачки, та неповнолітній син брата позивачки. Права власника житлового будинку, квартири визначені\~ст. 383 ЦК України\~та\~ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. До членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме: подружжя, їх діти і батьки.\~ Із аналізу наведених законодавчих норм слідує, що за загальним правилом право користування житловим будинком з дозволу його власника можуть набути лише члени його сім`ї. Інші особи, які з дозволу власника користуються будинком, самостійного права користування не набувають незалежно від його тривалості. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які\~\~постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Право користуватися чужим майном регламентується ст. ст. 401-401 ЦК України, відповідно до яких право на користування чужим майном може бути встановлено на підставі договору, закону, заповіту або рішенням суду. Матеріали справи не місять підтверджень того, що сторони проживали однією сім`єю, мали спільний бюджет, були\~пов`язані спільним побутом чи відповідачка та її неповнолітній син мали право користування будинком позивачки на підставі договору, закону, заповіту або за рішенням суду, а тому встановити право відповідачки та її неповнолітнього сина обмеженого користування нерухомістю позивачки чи права користування її майном не вдається можливим. Установивши, що відповідачка та її неповнолітній син не є членами сім`ї позивачки у розумінні статті 64 ЖК Української РСР, а також те, що у добровільному порядку відповідачка разом зі своїм сином не бажає знятися з реєстрації з належного позивачці будинку, а тому суд вважає, що захист права власності позивачки обраним способом захисту відповідає легітимній меті, не є непропорційним втручанням у право на житло відповідачки та її дитини, що зумовлює неспівмірний індивідуальний тягар та приймає рішення про задоволення позову.

Outcome: approved