Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-05 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання недійсним та скасування договору іпотеки, посилаючись на те, що 02.07.2007 року її батько [PERSON] уклав з ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» договір іпотеки. Предметом іпотеки стало нерухоме майно, а саме: житловий будинок, цегляний, критий шифером загальною площею 68,2 кв.м., розташований на неприватизованій земельній ділянці за адресою: [ADDRESS], який належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Уманської міської державної нотаріальної контори Кравчук І.І. 21.05.2007 року, зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно під № 18698848, витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно № 14926503, виданий Уманським виробничим підрозділом Черкаського обласного об?єднаного бюро технічної інвентаризації 16.06.1997 року, реєстрова книга № 46, номер запису 5348. Згідно п. 1.3 договору іпотеки заставна вартість предмету іпотеки, визначена сторонами, становила 128809 гривень. Однак її батько не мав права укладати договір іпотеки, предметом якого був згаданий будинок. На той час в будинку постійно проживала вона зі своїми малолітніми дітьми: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Про укладений договір іпотеки їй стало відомо лише тоді, коли в її будинку з?явились судові виконавці та представники «Райффайзен Банк Аваль», щоб на підставі рішення Уманського міськрайонного суду від 11.03.2011 року продати його з торгів, а батька та матір виселити. Це трапилось 22.05.2013 року. На її запитання батько пояснив, що в червні 2007 року її співмешканець [PERSON] та його батько [PERSON] умовили його виступити іпотекодавцем для забезпечення кредиту в сумі 80000 гривень, який [PERSON] брав нібито для започаткування власного підприємства, обіцяючи своєчасно погасити кредит, а також віддати половину прибутку їй, співмешканцю, та їхнім дітям, тобто онукам [PERSON] Працівник банку «Райффайзен Банк Аваль», до якого вони звернулись з питання оформлення договору іпотеки, пояснив, що при умові мого проживання з дітьми в будинку нотаріус не засвідчить такий договір, і запропонував виписати її. Не ставлячи її до відома, батько сам взяв її паспорт та будинкову книгу і 19.06.2007 року зняв її з реєстрації за місцем проживання. Особисто вона ніякої форми на зняття з реєстрації в паспортному підрозділі Уманського МВ УМВС України в Черкаській області не заповнювала і не підписувала. Це може підтвердити будь-яка експертиза. Так само без неї 17.07.2007 року її батько [PERSON] поновив її реєстрацію по місцю постійного проживання, тобто в будинку [ADDRESS]. Доказом того, що вона ніколи не змінювала свого місця проживання є амбулаторні медичні картки її синів, які в той час оформлялись нею в дитячий дошкільний заклад і проходили обстеження в Уманській міській дитячій поліклініці, що відмічено у вказаних картках. Крім її малолітніх синів в будинку проживає також і неповнолітній син її сестри [PERSON] [PERSON], [INFO]. В 2008 році вона припинила спільне проживання з [PERSON]. Він та його батько [PERSON], наробивши багато боргів при перепродажу автомобілів, з м. Умань виїхали в невідомому напрямку і ніяких звісток про їх місце перебування вона немає. Аліменти на утримання дітей вона також не одержує тому, що їй невідоме місце перебування їх батька. Вона вважає, що її батько [PERSON] не мав права укладати з ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» договір іпотеки, предметом якого став житловий будинок, розташований в [ADDRESS], в якому проживали його малолітні онуки. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а тому неприпустимим є зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. [PERSON] діяв так внаслідок обману, що припустились щодо нього працівники Уманського відділення ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», які спонукали його до фіктивного зняття її з реєстрації, а отже і дітей, що проживали разом з нею. Той же Закон в редакції, чинній на час укладання договору іпотеки, встановив що для здійснення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Ці положення закону підтвердив і Верховний Суд України в рішенні від 27.05.2009 року. Відповідно до ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім?ї наймача або власника жилого приміщення, мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов?язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень. Аналогічні положення містяться в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» (абз.3 п.4, пп. 14, 44). Тому,

Outcome: dismissed