Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила встановити на безоплатній основі їй земельний сервітут на право проходу та проїзду транспортними засобами до своєї земельної ділянки через частину земельної ділянки [PERSON], що належить їй на праві власності, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], в конфігурації та розмірах визначених згідно висновку експерта. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що вона являється власником житлового будинку по [ADDRESS], а також земельної ділянки площею 0,0536 га, наданої їй для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Крім того, являється власницею земельних ділянок площею 0,1294 га і 0,3149 га для ведення особистого селянського господарства. По сусідству з нею [ADDRESS] розташовані земельні ділянки відповідачки [PERSON], а саме 0,2500 га цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а також земельні ділянки 0,1195 га і 0,1130 га для ведення особистого селянського господарства, які належать відповідачці на праві приватної власності. Одна з ділянок позивачки, а саме ділянка площею 0,1294 га, яка використовується нею для вирощування городини та сінокосу знаходиться поза ділянкою площею 0,2500 га, яка належить відповідачці. Добратись позивачка до своєї земельної ділянки може лише за умови проходу та проїзду по вказаній земельній ділянці належної відповідачці. В 2012 році відповідачка [PERSON] приватизувала земельну ділянку, умисно не повідомила фахівців відділу Держкомзему Жмеринського району про наявність стежки загального користування по земельній ділянці, яку відповідачка приватизувала. Внаслідок цього відповідачка позбавила позивачку та її сім'ю можливості користування належної [PERSON] земельної ділянки. Відповідачка при використанні своєї земельної ділянки обгородила її парканом та закрила стежку, якою позивачка тривалий час користувалась для того, щоб пройти до свого городу, та яка є єдиним шляхом підходу та під'їзду до земельної ділянки позивачки. Позивачка неодноразово намагалася урегулювати питання про звільнення проходу до її земельної ділянки з відповідачкою, проте остання відмовилася. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] та адвокат [PERSON] уточнили заявлені позовні вимоги та просили встановити [PERSON] безоплатний, постійний земельний сервітут площею 78,0 кв.м. та конфігурації і в розмірах визначених згідно варіанту 1, додатку №2 висновку експерта на право проходу та проїзду транспортними засобами, які необхідні для обробки та користування земельної ділянки, до земельної ділянки площею 0,1294 га, що належить їй на праві приватної власності за адресою: [ADDRESS] через частину земельної ділянки відповідачки [PERSON], що належить їй на праві приватної власності, загальною площі 0,2500 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та просили позов задовольнити. В поясненнях вказали обставини, викладені в позовній заяві. Крім того зазначили, що в зв'язку з тим, що земельна ділянка, яка належить позивачці на праві власності буде використовуватись постійно просили встановити постійний сервітут. Так як, прохід на якому позивачка просить встановити постійний сервітут завжди існував та не потребує будь - яких затрат для створення проходу і проїзду, тому просили встановити безоплатний сервітут. Представник третьої особи на стороні позивача - Леляцької сільської ради Жмеринського району Вінницької області Дикальчук Г.В. в судовому засіданні не заперечував проти встановлення земельного сервітуту. Пояснив, що при розгляді звернення позивачки до сільської ради комісійно виходили на обстеження земельної ділянки, запропонували відповідачці [PERSON] укласти договір сервітуту на що вона категорично відмовилася та пояснила, що дане питання необхідно щоб вирішив суд. Відповідачка [PERSON], яка належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи в судове засідання двічі не з'явилася. Заперечень до суду не надала. Заяви про розгляд справи у її відсутність не надходило. Відповідно до вимог ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані в ній докази суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності від 04.07.2013 року виданого реєстраційною службою Жмеринського міськрайонного управління юстиції Вінницької області (а.с.18.) позивачка [PERSON] являється власником земельної ділянки площею 0,1294 га, яка розташована за адресою [ADDRESS] Як вбачається з кадастрового плану цієї земельної ділянки (а.с.11), вона межує ( від В до А) з земельною ділянкою, яка належить відповідачці [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 047131 виданого на підставі рішення Леляцької сільської ради 7 сесії 6 скликання від 16.11.2011 року, ( від А до Б) землі сільської ради, як пояснили учасники процесу, що там протікає струмок, ( від Б до В) землі [PERSON] Відповідно до акту обстеження земельної ділянки [PERSON] від 27.06.2013 року було встановлено, що земельна ділянка використовується з порушенням земельного законодавства. В даний час [PERSON] обгородила парканом свою земельну ділянку та закрила стежку та тепер [PERSON] не має можливості проходити до свого городу. На пропозицію комісії про вирішення питання мирним шляхом та оформити право сервітуту [PERSON] відмовилась (а.с.25). Частиною 1 ст. 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлений щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені інших способом. Крім цього, визначення змісту та види права земельного сервітуту і порядок його встановлення закріплено в статтях 98, 99, 100 ЗК України. Право земельного сервітуту, відповідно до вимог ст. 98 ЗУ України, це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою. Згідно з положеннями актів цивільного законодавства, метою сервітуту є задоволення потреб власника, а умовою для його встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в будь-який інший спосіб. За правилами ч. 1 ст. 404 ЦК України, право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередач, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Варто зазначити, що дана правова норма не містить вичерпного переліку видів земельного сервітуту, більш детально, однак не вичерпно узгоджується і доповнюється положеннями ст. 99 ЗК України. Системний аналіз зазначених вище правових норм дає підстави для висновку, що сутність права на чужу річ полягає у встановленні спеціального режиму щодо речі та наданні володільцю цього майна особливого статусу щодо користування ним. При цьому, таке користування завжди повинно бути за своїм обсягом меншим, ніж залишкове користування власника обслуговуючої речі. Як роз'яснив ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ в п. 5 Інформаційного листа від 28.01.2013р. «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності ті інших речових прав», при розгляді спорів щодо встановлення земельного сервітуту суд має встановити, чи можливе нормальне господарське використання земельної ділянки, яка належить позивачеві, без обтяження сервітутом. При поданні позовної заяви і в процесі розгляду спору істотне значення має доведеність обставин необхідності встановлення сервітуту, а також того, що єдино можливим способом задоволення потреб позивача на використання власної земельної ділянки є саме встановлення сервітуту. Згідно п. 22-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16.04.2004 року ( із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду від 19.03.2010 року) передбачено, що встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб. Згідно висновку судової будівельно - технічної експертизи №35 від 10.12.2013 року Подільського центру судових експертиз по першому питанню варіанту 1, додатку №2 площа земельної ділянки, яка пропонується для встановлення земельного сервітуту на право проходу та проїзду транспортним засобом до земельної ділянки площею 0,1294 га, яка розташована за адресою [ADDRESS], через земельну ділянку загальною площею 0,2500 га за адресою [ADDRESS] становить 78,0 кв.м.; по другому питанню враховуючи характеристики земельної ділянки площею 0,1294 га, кадастровий номер 0521083600:01:002:0466, а саме місце розташування земельної мідянки, адресу, цільове призначення «для ведення особистого селянського господарства», наявність в'їздів - виїздів на земельну ділянку, задоволення потреб власника земельної ділянки для ефективного її використання інших можливостей проходу та заїзду на земельну ділянку, яка належить [PERSON] не існує. Таким чином встановлено, що нормальне використання позивачем своєї земельної ділянки, без обмеження сервітутом земельної ділянки відповідача є неможливим, так як іншого способу для такого використання немає. З огляду на те, що при встановленні такого земельного сервітуту, права відповідача порушуватись не будуть, а нормальне господарське використання земельної ділянки позивача без встановлення земельного сервітут є неможливим, суд знаходить позовні вимоги підставними та ухвалює рішення про їх задоволення в повному обсязі. При цьому, враховує, що такий варіант встановлення земельного сервітуту, крім того, що не буде порушувати прав відповідача, є для нього ще й найменш обтяжливим. Оскільки пропозиції щодо встановлення плати за сервітут від сторони відповідача не надходило, суд встановлює безоплатний сервітут, а з врахуванням мети його встановлення постійний сервітут. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, приймаючи рішення, також виходить з того, що відповідачкою не надано доказів щодо недоцільності встановлення земельного сервітуту. Враховуючи зазначене, суд вважає, що позов обґрунтований, стверджений доказами, які не суперечать один одному та підлягає задоволенню. На підставі ст. 79, 88 ЦПК України судові витрати, які складаються з витрат в зв'язку з проведенням судової експертизи в розмірі 2700 грн. та судового збору в розмірі 114,70 грн. підлягають стягненню з відповідачки. Відповідно до Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні. Враховуючи, що адвокат позивачки [PERSON] приймала участь в судових засіданнях 4 год. 46 хв., що в розрахунку складає більше ніж 1500 грн., які просить стягнути позивачка, тому витрати на правову допомогу в розмірі 1500 грн. підлягають стягненню в повному обсязі. На підставі наведеного та

Outcome: approved