Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, зареєстрованого між ними 12.08.2008 року за актовим записом №169 у відділі РАЦСу Хустського РУЮ та ставить вимогу про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітніх дітей - [PERSON], 29.06.2010 р. н. та [PERSON], 20.03.2012 р. н. в розмірі по 1000 гривень щомісячно на кожну дитину до їх повноліття. Причиною розірвання шлюбу позивачка вважає те, що вони люди різних характерів та поглядів на життя, внаслідок чого у них виникали часті сварки, вони втратили повагу один до одного і збереження сімї є не можливе. На даний час вони проживають окремо одне від одного, їхні стосунки не покращилися, примирення між ними не можливе, тому просить суд шлюб між ними розірвати. Крім цього, позивачка зазначила, що відповідач не надає їй матеріальної допомоги для забезпечення та утримання двох неповнолітніх дітей, не приймає участі у їх забезпеченні, ухилившись таким чином від виконання своїх батьківських обовязків, тому вона просить суд вирішити питання про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей в сумі по 1000 гривень щомісячно на кожну дитину, до досягнення ними повноліття. В судове засідання позивачка не зявилася. Її адвокат [PERSON], який діє згідно угоди про надання правової допомоги, в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обємі, просив вирішити справу задовольнивши позовні вимоги, оскільки позивачка категорично не бажає проживати у шлюбі з відповідачем, фактично сторони вже припинили шлюбні відносини разом не проживають і підстав для збереження шлюбу не має. Крім цього, вважає, що позивачка обґрунтовано ставить вимогу про стягнення з відповідача аліментів для утримання дітей, так як відповідач фактично усунувся від свої батьківських обовязків по матеріальному забезпеченню дітей. Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, під розписку в судовому засіданні в Хустському районному суді, яке проводилося по даній справі 25.07.2016 року, однак причини його неявки суду не відомі. З врахуванням наведеного, у відповідності до ст. 169 ч. 4 ЦПК України, беручи до уваги наявні у справі дані про права і взаємовідносини сторін, суд ухвалив провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача [PERSON] Заслухавши пояснення захисника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов слід задовольнити частково з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 12.08.2008 року, який зареєстрований у відділі РАЦСу Хустського РУЮ Закарпатської області за актовим записом №169. За час проживання в шлюбі у подружжя народилося двоє дітей: [PERSON], 29.06.2010 р. н. та [PERSON], 20.03.2012 р. н. Зі змісту позовної заяви та пояснень захисника позивачки вбачається, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, ствердивши про неможливість відновлення шлюбу між сторонами. Додані до позовної заяви докази підтверджують факт утримання та виховання позивачкою двох неповнолітніх дітей. В судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами існує формально, на час розгляду справи в суді сторони не проживають спільно і на протязі тривалого часу не підтримують між собою шлюбних взаємовідносин. Про наявність вимог майнового характеру щодо спільного майна подружжя позивачка не заявляла. З огляду на встановлене, суд дійшов до висновку, що підстав для збереження шлюбу між сторонами в судовому засіданні не встановлено, їхній шлюб існує формально, не виконує свого прямого призначення, позивачка не бажає проживати в шлюбі з відповідачем і вони фактично спільно не проживають, а тому шлюб між сторонами доцільно розірвати. Зясувавши фактичні обставини справи, дійсні причини позову, суд, у відповідності до ст.180 СК України, приходить до висновку, що батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Позивачкою ставиться питання про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей в розмірі по 1000 грн. на кожну дитину до досягнення ними повноліття, але позивачка не має відомостей про місце роботи відповідача та його доходи. Згідно ч.3 ст. 181, ч.2 ст. 182 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі; розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача, може визначити розмір у твердій грошовій сумі. Суд вважає доведеними вимоги позивачки про стягнення з відповідача на її користь аліментів для утримання малолітніх дітей які перебувають у неї на утриманні. А тому, відповідно до вимог ст.ст.180,184 СК України, суд вважає за можливе задовольнити цю вимогу частково, визначивши розмір аліментів на утримання дітей в твердій грошовій сумі, оскільки в судовому засіданні не встановлено доказів про наявність у відповідача постійного місця праці та стабільних доходів. Встановлені по справ докази дають суду підставу для часткового задоволення позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дітей. Враховуючи наведене та

Outcome: partial