Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що 15.09.2007 року Ворожбянським виконкомом Лебединського району Сумської області було зареєстровано їх шлюб, актовий запис № 08. Від шлюбу вони мають дитину [PERSON] , [INFO] . Спільне життя між сторонами не склалося у зв`язку з різними поглядами на сімейне життя та обов`язки. На цьому підґрунті між ними відбувалися сварки. Близько десяти років вони разом не проживають. Подальше збереження шлюбу на думку позивачки не можливе і це суперечить її інтересам, а тому вона просить його розірвати. Крім цього, [PERSON] просить ухвалити рішення про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання доньки в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачка в судове засідання не з`явилася. В наданій заяві свої вимоги підтримала, просила справу розглянути без її участі та додатково врахувати при ухваленні рішення те, що розмір заявлених аліментів вона визначає з врахуванням того, що їх дитина є інвалідом, вона має важке захворювання та потребує постійного догляду з боку матері. Внаслідок цього вона позбавлена можливості працювати та отримує лише соціальну допомогу у незначному розмірі, який не забезпечує належного рівня догляду та утримання дитини-інваліда. Відповідач до суду також не прибув, в наданому відзиві вказав, що визнає вимоги [PERSON] в частині розірвання шлюбу, а при визначенні розміру аліментів просить врахувати те, що він жодним чином не ухиляється від утримання своєї доньки, регулярно сплачує аліменти на її утримання в розмірі 2000-25000 грн., а з січня 2020 року перераховує відповідачці щомісячно по 3000 грн., що становить ј частину його заробітної плати і такий розмір аліментів відповідач вважає достатнім. При цьому просить врахувати те, що відповідачка не заявляє вимог про стягнення додаткових витрат. Також звертає увагу суду на свій стан здоров`я, те, що він не має власного нерухомого майна, має іншу сім`ю, яку повинен також забезпечувати. З врахуванням викладеного, згоден сплачувати аліменти на утримання доньки у розмірі ј частини від свого догоду, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Беручи до уваги, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що між сторонами мають місце сімейні правовідносини, позов обґрунтований і підлягає задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного. В судовому засіданні було встановлено, що 15.09.2007 року Ворожбянським виконкомом Лебединського району Сумської області між позивачкою та відповідачем було зареєстровано шлюб, актовий запис № 08, від якого сторони мають дитину [PERSON] , [INFO] , що вбачається з свідоцтв про шлюб та про народження (а.с. 9, 10). Позивачка у своєму позові зазначає, що спільне життя між нею та відповідачем не склалося у зв`язку з різними поглядами на сімейне життя та обов`язки. Близько десяти років вони разом не проживають, сім`я розпалась остаточно і подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам. Зазначені обставини не оспорюються та у повному обсязі визнаються відповідачем, що вбачається з його відзиву на позовну заяву (а.с 40-43), в якому він також зазначає, що на даний час фактично має іншу дружину, з якою проживає без реєстрації шлюбу, та згоден з вимогами про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. ст. 104, 110, 112 СК України шлюб може бути припинений шляхом його розірвання, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Тому суд приходить до висновку про те, що шлюб між сторонами необхідно розірвати. У своєму позові позивачка посилається на те, що разом з нею увесь цей час проживає їх донька [PERSON] , що також стверджується довідкою про склад сім`ї (а.с. 11) і у зв`язку з цим вона бажає стягувати з відповідача на свою користь кошти на утримання дитини за рішенням суду. Згідно вимог ст. ст. 180-181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У зв`язку з цим суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. Визначаючи розмір стягуваних коштів, суд не може погодитися з доводами [PERSON] про необхідність зменшення заявленого позивачкою розміру аліментів, з оглядну на таке. Судом встановлено, що дитина, батьком якої є відповідач, має інвалідність у зв`язку з складним захворювання. Їй встановлено діагноз: Спинальна м`язева атрофія, в`ялий тетрапарез, стійкі тяжкі незворотні рухові порушення. Крім цього, [PERSON] має ряд супутніх захворювань. Внаслідок інвалідності дитина потребує постійного догляду з боку матері. З цих підстав позивачка позбавлена можливості працювати та отримувати внаслідок своєї праці дохід, здатний забезпечити її існування та який би був достатнім для забезпечення потреб доньки. Таким чином, сім`я отримує лише соціальну допомогу, встановлену державою до досягнення дитиною-інвалідом вісімнадцяти років, розмір якої складає лише 881,80 грн. Суд знаходить обґрунтованими та погоджується з такими доводами [PERSON] , оскільки вони об`єктивно стверджуються наявними доказами у справі, а саме посвідченням про призначення соціальної допомоги (а.с. 12), виписками із медичної карти стаціонарного хворого відділення для дітей з ураженням ЦНС та порушенням психіки № 4279 (а.с. 69) та № 7065 (а.с. 70), випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 453 (а.с. 71) та висновком молекулярно-генетичного дослідження (а.с. 72). Поряд з цим суд не може погодитися з запереченнями відповідача щодо його незадовільного стану здоров`я з посиланням на довідку (а.с. 44) та про відсутність особистого нерухомого майна, оскільки на думку суду таке його становище є значно кращим в порівнянні з матеріальним становище дитини та в порівнянні з її стан здоров`я (а.с. 69,70), а саме тяжкістю хвороби, в наслідок якої дитина не сидить, самостійно не пересувається, предмети в руках не утримує, активні рухи в н/кінцівках відсутні. Пересувається в колясці. Крім цього, суд не знаходить обґрунтованими доводи відповідача про наявності у нього інших утриманців, оскільки доказів на підтвердження того, що його теперішня співмешканка та її син є непрацездатними особами суду надано не було. Про наявність інших дітей чи непрацездатних батьків [PERSON] не заявляє. Щодо заперечень відповідача в тій частині, що позивачка не заявляє вимог про стягнення додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, то такі заперечення на думку суду є також необ`єктивними і не заслуговують на увагу, оскільки наведеними обставинами про стан здоров`я дитини [PERSON] обґрунтовує свої вимоги саме про стягнення аліментів, а не якихось інших витрат і суд їх розглядає, оцінює докази на їх підтвердження та враховує саме при визначені розміру аліментів, приймаючи до уваги усі обставини, які мають значення для ухвалення рішення, в тому числі стан здоров`я та матеріальне становище дитини. При ухваленні рішення слід також зауважити, що з часу пред`явлення позовної заяви до суду відповідач у добровільному порядку перераховував на користь відповідачки аліменти на утримання дитини і це нею не оспорюється. Останній платіж був здійснений у червні 2020 року, а тому аліменти слід стягувати з 01.07.2020 року. Таким чином, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача коштів на утримання дитини в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше гарантованого державою розміру, який становить 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 01.07.2020 року до досягнення дитиною повноліття. Ухвалюючи рішення, суд також вважає необхідним вирішити долю судових витрат, а саме в частині вимог про розірвання шлюбу стягнути з відповідача на користь позивачки сплачений нею судовий збір в розмірі 840,80 грн. та стягнути з нього на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн. в частині вимог про стягнення аліментів, від сплати якого [PERSON] була звільнення при зверненні до суду. На підставі вище наведеного,

Outcome: approved