Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом посилаючись на те, що 26.12.2014 року помер її чоловік [PERSON], який залишив на її імя заповіт. Звернувшись до нотаріальної контори вона отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки, а у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на домоволодіння №23 по вулиці Дорофєєва в селі Суженка Володарського району Донецької області нотаріусом було відмовлено, у звязку з відсутністю реєстрації права власності на імя померлого, про що складено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Просила суд визнати право власності в порядку спадкування за заповітом на будинок №23 по вулиці Дорофєєва в селі Суженка Володарського району Донецької області. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, пояснила, що зазначене домоволодіння чоловік придбав за договором купівлі-продажу ще в 1985 році. В тому ж році чоловік отримав земельну ділянку для будівництва жилого будинку та дозвіл на будівництво. Перебуваючи в шлюбі вони збудували новий будинок, будівництво якого завершили в 1989 році. до теперішнього часу будинок не введений в експлуатацію, реєстрація права власності на домоволодіння відсутня. Просила суд визнати за нею право власності на домоволодіння №23 по вулиці Дорофєєва в селі Суженка Володарського району Донецької області в порядку спадкування за заповітом після смерті чоловіка. Представник відповідача до судового засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти позову не заперечував. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Так судом встановлено, що [PERSON] помер 26.12.2014 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 30.12.2014 року виконкомом Боївської сільської ради Володарського району Донецької області, актовий запис №51(а.с.11). З матеріалів спадкової справи вбачається, що 25.11.2014 року [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно заповідав [PERSON] Як вбачається зі свідоцтва про укладення шлюбу, серії V-НО №251219 від 28.11.1987 року, [PERSON] є дружиною [PERSON] (а.с.8). Відповідно до\~ст. 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК\~встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, і не припинилися внаслідок його смерті. Постановою Володарської держноконтори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10.09.2015 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у звязку з відсутністю реєстрації права власності на домоволодіння №23 по вулиці Дорофєєва в селі Суженка Володарського району Донецької області на імя померлого [PERSON] (а.с.12). Відповідно до виписки з рішення загальних зборів колгосників колгоспу імені Щорса, протокол № 3 від 01.03.1985 року, постановлено виділити земельну ділянку в кількості 0,40 га [PERSON] для будівництва будинку по вул. Дорофєєва (а.с.10). Згідно виписки з рішення виконкому Боївської сільської ради народних депутатів № 29 від 23.03.1985 року «Про дозвіл будівництва індивідуального жилого будинку, сараю, підвалу, гаражу, гр-ну [PERSON], проживаючому в [INFO]» вирішено дозволити [PERSON] будівництво індивідуального жилого будинку на чотири кімнати, сараю, підвалу, гаражу на присадибній ділянці 0,40 га, виділену рішенням правління колгоспу імені Щорса та рішенням загальних зборів від 01.03.85 р., а також зобовязано [PERSON] забудову ділянки виконувати в строгій відповідності з Будівельним паспортом (а.с.9). Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 08.12.2015 року відомості щодо права власності на будинок № 23 по вул. Дорофєєва в с. Суженка Володарського району Донецької області відсутні, про що також зазначено у листі від 23.11.2015 року за вих. № 50 КП Володарської районної ради «Бюро технічної інвентаризації» (а.с.36,30). Згідно рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Володарського РУЮ Донецької області [PERSON] про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 25373400 від 19.10.2015 року позивачці [PERSON] відмолено у державній реєстрації права власності на житловий будинок, що розташований Донецька область, Володарський район, с. Суженка, вул. Дорофєєва, буд. 23, оскільки подані документи не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, відсутні правовстановлюючі документи. 29 липня 2015 року КП Володарської районної ради «Бюро технічної інвентаризації» на замову технічної інвентаризації [PERSON] було виготовлено технічний паспорт на одноквартирний (садибний) житловий будинок № 23 по вул. Дорофєєва с. Суженка. Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За положеннями ст. 86 ЦК України 1963 року (в редакції на момент надання дозволу за рішенням виконкому ради народних депутатів на будівництво індивідуального житлового будинку у 1985 році), т.б. на час виниклих правовідносин, право власності це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. У 1985 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ), і постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова), які, зокрема, визначали умови і правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 цього Указу кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити і збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числа кімнат від однієї до пяти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 вказаної Постанови визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом та Постановою від 26.08.1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок з проведенням його реєстрації. Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31.01.1966 року, передбачено обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Згідно з пунктами 6, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції). Зокрема, за пунктом 10 цього Переліку таким правовстановлюючим документом про право власності на жилий будинок, збудований після видання Указу від 26.08.1948 року, є затверджений виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Проте, відповідне рішення ради, акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію, в тому числі з прибудовами відсутні, також відсутні відомості про дотримання при будівництві державних протипожежних та санітарних норм, що є необхідним і здобутим у процесуальний спосіб експертним шляхом, в числі з іншим, для задоволення позову в судовому порядку. Відсутні також відомості з посвідчення права власності [PERSON] на нерухоме майно у вигляді ухваленого органом місцевого самоврядування рішення про оформлення права власності [PERSON] на будинок або відмови виконкому місцевої ради в оформленні права власності. Крім цього, як встановлено судом, на теперішній час право власності на будинок №23 по вул. Дорофєєва в с. Суженка Володарського району Донецької області за даними КП Володарської районної ради «Бюро технічної інвентаризації» та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ні за ким не зареєстроване. Тому відсутні підстави вважати, що будівництво житлового будинку, який є обєктом спадщини, відбувалось відповідно до вимог законодавства чинного на час його будівництва і що на момент смерті спадкодавця цей будинок був повністю збудований і прийнятий в експлуатацію, що мало свідчити про набуття [PERSON] за життя статусу власника житлового будинку. Таким чином, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, незважаючи на визнання позову стороною відповідача, вважає, що оскільки за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, то спадкоємець також не набуває права власності в порядку спадкування, а тому в задоволенні позову [PERSON] необхідно відмовити.

Outcome: dismissed