overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-16 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом в якому зазначила, що з 26.08.2003 року вона є власником будинку [ADDRESS]. Також в спірній квартирі зареєстрований відповідач по справі - [PERSON]. Відповідач ніколи не проживав в [ADDRESS], його місцезнаходження позивачці невідоме, особистих речей і документів відповідача в будинку немає, будинком не цікавиться. У зв'язку з тим, що відповідач не бажає добровільно знятись з реєстрації, позивачка просить усунути перешкоди в реалізації свого права власності, визнавши відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням - будинком [ADDRESS] В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, з посиланням на викладені в позові доводи та обґрунтування просить позов задовольнити. Представник третьої особи до суду не з'явився, в заяві просив розглядати справу без його участі, проти задоволення позову не заперечує. Відповідач, повідомлений належним чином до суду двічі не з'явився, у зв'язку з чим суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних і доказів (постановляє заочне рішення). Перевіривши докази, суд встановив певні юридичні факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З матеріалів справи встановлено, що позивачка є власником будинку [ADDRESS] (а.с.12-13). Згідно довідки від 14.04.2015 року за вищезазначеною адресою до теперішнього часу зареєстрований [PERSON], [INFO] (а.с.14). Згідно довідки Квартального комітету №51 Заводського району м.Запоріжжя, від 14.04.2015 р., відповідач [PERSON] за адресою: [ADDRESS], не прожив і не проживає. У відповідності до ч.9 ст.110 ЦПК України позови до відповідача місце проживання якого невідоме пред'являються за останнім відомим його місцем проживання. Останнє відоме місце проживання відповідачки є м. Запоріжжя. Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 71 ЖК України встановлює порядок збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми особами, встановлюючи певні підстави для цього. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин більш шістьох місяців, цей термін за заявою відсутнього може бути продовжений. Оскільки відповідач за вказаною адресою відсутній більш шістьох місяців та судові не надано доказів його відсутності з поважних причин, суд вважає, що він, згідно до ст.72 ЖК України втратив право користування жилим приміщенням у вищезазначеному будинку. На підставі вищенаведеного, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що з 30 квітня 1993 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають одну малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Сімейні стосунки припинені у зв'язку із відсутністю взаєморозуміння та через суттєві суперечки на побутовому ґрунті. З цих причин вважає, що шлюбні стосунки з відповідачем зберегти неможливо. Спорів про поділ майна та місце проживання дитини не виникає. Просив шлюб розірвати. В судове засідання позивачка [PERSON] надала заяву, в якій просила позов задовольнити та розглянути справу за її відсутності, після розірвання шлюбу просила залишити прізвище [PERSON]. Відповідач [PERSON] проти розірвання шлюбу не заперечував, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та задовольняє його у повному обсязі. За умовами ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на добровільній згоді чоловіка та жінки. Примушування до шлюбу не допускається. Судом встановлено, що на теперішній час між подружжям шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться, сім'я фактично розпалась, подружжя не має наміру досягти примирення, а тому шлюб між ними має бути розірваний. При розірванні шлюбу суд залишає позивачу прізвище - [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-27 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом в якому зазначила, що за [INFO] помер її батько [PERSON], після смерті якого залишилася спадщина у вигляді ? частки будинку [ADDRESS]. На час смерті батька позивачка проживала разом з ним, тобто фактично прийняла спадщину. Звернувшись у 2014 році до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадкове майно, але нотаріус відмовив у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно, який був втрачений. Оскільки відновити правовстановлюючий документ неможливо, позивачка звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності в порядку спадкування на ? частку будинку [ADDRESS], інших спадкоємців немає. Сторони до суду не з'явилися, надавши заяви про розгляд справи за їх відсутністю. Позивачка позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Перевіривши матеріали справи, суд встановив юридичні факти та відповідні до них правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні рішенням суду 3-го дільниці Орджонікідзевського району міста Запоріжжя від 14.1.1959 року за [PERSON] визнано право власності на ? частку будинку [ADDRESS], право власності на іншу ? частку будинку визнано за [PERSON], право власності [PERSON] зареєстроване в БТІ 5.4.1978 року. Рішення набуло законної сили. Згідно довідки Запорізького МБТІ від 24.4.2014 року № 3569 житловий будинок по [ADDRESS] мав старі адреси: [ADDRESS] та [ADDRESS] Згідно свідоцтва про народження [NUMBER] від 19.10.1960 року [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] Згідно свідоцтва про укладення шлюбу [PERSON] 30.9.1982 року уклала шлюб з [PERSON], змінивши прізвище на [PERSON]. [PERSON] помер [INFO]. Згідно спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON], окрім позивачки про вступ до спадкування ніхто заяв не подав. Згідно довідки від 14.4.2014 року № 57 [PERSON] з 2002 року проживає в будинку [ADDRESS]. З вищенаведеного суд робить висновок, що позивачка є єдиною спадкоємицею майна [PERSON], яка прийняла спадок у відповідності до ст.549 ЦК України (1963 року). Згідно постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії від 29.4.2014 року підставою відмови у вчинені нотаріальної дії була відсутність правовстановлюючого документу на спадкове майно - ? частку будинку [ADDRESS]. Одним із способів захисту права власності є визнання його в судовому порядку. Так, відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі вищенаведеного, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивачки - позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що з відповідачем мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом з нею та перебуває на її повному утриманні.Оскільки матеріальної допомоги на утримання доньки відповідач не надає, позивачка змушена звернутися до суду з позовом. Позивачка в судове засідання не з'явилась, надіславши до суду заяву, в якій просить слухати справу без її участі, позовні вимоги підтримує, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. У зв'язку з зазначеним, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов до наступних висновків. Відповідно до вимог статей 1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Частиною 1 ст. 11 Цивільно-процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільну справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області, батьками [PERSON], [INFO], є громадяни [PERSON] та [PERSON] Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положенням ст. ст. 181, 182 СК України встановлено способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину. В разі відсутності домовленості між батьками дитини про її утримання, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі її матері, батька. При визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. В зв'язку з тим, що відповідач не виконує своїх батьківських обов'язків по утриманню дитини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-31 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що з відповідачем мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею та перебуває на її повному утриманні, однак в зв'язку з його навчанням, він потребує матеріальної допомоги. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надіславши до суду заяву, в якій просить слухати справу без її участі та стягнути з відповідача аліменти в розмірі 300, 00 гривень. Відповідач в судове засідання не з'явився, надіславши до суду заяву, в якій просив слухати справу за його відсутності, позовні вимоги визнає. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], батьками [PERSON], [INFO], є громадяни [PERSON] та [PERSON] Відповідно до довідки виданої Національним університетом фізичного виховання і спорту України №14667 від 06 травня 2015 року, [PERSON] є студентом ІІ курсу факультету здоров'я, фізичного виховання і спорту України, термін навчання з [INFO] по [INFO]. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При прийнятті рішення по справі суд враховує положення ч.3 ст..181 Сімейного кодексу України, згідно якого за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері(батька) і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, доньки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Приймаючи до уваги те, що син позивача та відповідача продовжує навчатися, та потребує додаткових матеріальних витрат, а також враховуючи, що відповідач позов визнає, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, а позивачка звільнена від оплати судових витрат згідно ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судові витрати у вигляді судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

позивачка звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що з відповідачем спільне подружнє життя не склалося, оскільки вони мають різні погляди на життя. Шлюбно-сімейні відносини між нею та [PERSON] припинено, проживають окремо з січня 2017 року, спільного господарства не ведуть, а тому подальше збереження сім'ї вважає неможливим. Позивачка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала в повному обсязі та наполягала на його задоволенні з викладених у ньому підстав. Відповідач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі, збереження сім'ї вважав неможливим. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 08 жовтня 2010 року, що підтверджується долученою до матеріалів справи копією свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER]. Від спільного шлюбу дітей не мають. Згідно ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як передбачено ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відтак, судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та інтересам позивачки не відповідає, що згідно ч. 2 ст. 112 СК України є підставою для розірвання шлюбу. Таким чином, позовні вимоги ґрунтуються на вимогах Закону й підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом в якому зазначила, що її батьку [PERSON], який помер [INFO] року, на праві власності належала квартира [ADDRESS]. За життя 25.11.2009 року, батько склав заповіт за яким вищевказану квартиру заповів позивачці з обов'язком надання права довічного користування квартирою третій особі по справі. Відсутність правовстановлюючих документів на квартиру є перешкодою для нотаріального оформлення спадщини, що й стало причиною звернення до суду. Просить суд визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право власності на квартиру [ADDRESS], яка належала її батьку [PERSON], померлому [INFO] року. Сторони до суду не з'явились, надавши заяви про проведення розгляду справи за їх відсутності, позивач позовні вимоги підтримує, просить задовольнити, представник відповідача позов визнав, третя особа, проти задоволення позову не заперечує. Перевіривши докази по справі, суд встановив певні юридичні факти та відповідні до них правовідносини. Згідно ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як встановлено в судовому засіданні позивачка є донькою [PERSON] та [PERSON], уклавши шлюб, змінила прізвище на [PERSON] (а.с.7). Згідно нотаріально посвідченого заповіту від 25.11.2009 року, [PERSON] заповів належну йому квартиру [ADDRESS] [PERSON] з покладанням обов'язку надання права довічного користування вказаною квартирою [PERSON] (а.с.8,9). [PERSON] помер [INFO] року (а.с.11). Згідно витягу з ДРРПРМ від 4.8.2014 року відомості щодо реєстру речових прав на нерухоме майно - квартири [ADDRESS] - відсутні (а.с.29,30). Постановою нотаріуса від 27.8.2014 року позивачці [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS], у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів (а.с.39). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права ї обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Час та місці відкриття спадщини після померлого [PERSON] не суперечать змісту ст.ст.1220,1221 ЦК України. У зв'язку з наявністю заповіту спадкування майна, яке залишилося після смерті [PERSON] здійснюється за заповітом. Згідно копії спадкової справи після померлого [INFO] року [PERSON] єдиним спадкоємцем майна [PERSON] є [PERSON] Приймаючи до уваги, що представник відповідача позовні вимоги визнав і визнання позову не суперечить закону та не порушує права свободи та інтереси інших осіб, що за змістом ст.174 ЦПК України є для суду підставою для задоволення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом в якому зазначила, що їй на праві власності належить 57/150 часток житлового будинку [ADDRESS]. На даний час він має намір розпорядитись належним йому майном, але не може цього зробити, оскільки на вищезазначене майно постановою АА № 803303 ДВС Заводського РУЮ м. Запоріжжя від 18.6.2004 року накладений арешт. На теперішній час в Заводському відділі ДВС Запорізького МУЮ відсутні будь-які виконавчі провадження щодо належного їй майна, отже й скасувати арешт ДВС самостійно не в змозі, оскільки виконавче провадження за яким був накладений арешт знищено. У зв'язку з наявності арешту на належне їй майно й неможливості скасування цього арешту, вона змушена звернутися до суду з позовом про зняття цього арешту, оскільки це перешкоджає в реалізації права на розпорядження належнім їй майном. Сторони до суду не з'явилися, позивач та третя особа надали заяви про проведення розгляду справи за їх відсутністю, позивач позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Відповідачі, повідомлені належним чином повторно не з'явилися, у зв'язку з чим, суд відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів (постановляє заочне рішення). Перевіривши докази по справі суд встановив певні юридичні факти та відповідні до них правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні, згідно витягу з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.3.2014 року за [PERSON] зареєстроване право власності на об'єкт житлової нерухомості - 57/150 часток житлового будинку літ.А по [ADDRESS], на підставі мирової угоди, затвердженої ухвалою суду від 28.7.2009 року по справі № 2-226/09 (а.с.8). Згідно витягу з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11.7.2014 року, 18.8.2004 року на підставі постанови АА № 803303, виданої 18.6.2004 року ДВС Заводського РУЮ м. Запоріжжя накладено арешт на об'єкт житлової нерухомості - житловий будинок літ.А по [ADDRESS], як на майно [PERSON] (а.с.9). Згідно листа Заводського ВДВС Запорізького МУЮ № 110/4 від 23.6.2014 року, відсутня можливість надання копії постанови АА № 803303 від 18.6.2004 року, щодо арешту майна [PERSON] у зв'язку зі знищенням виконавчого провадження (а.с.10). З вищенаведеного суд приходить до висновку, що за змістом листа Заводського ВДВС № 110/4 від 23.6.2014 року виконавче провадження про арешт майна - об'єкту житлової нерухомості - житлового будинку літ.А по [ADDRESS] знищено у зв'язку з виконанням зобов'язань боржника, в даному випадку, примусом для виконання яких й було накладення арешту на будинок. Згідно ч.2 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження, протягом якого було накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. На підставі вищенаведеного, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані й підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS]. У зазначеній квартирі зареєстрований її син- відповідач, який з 2012 року не мешкає за даною адресою без поважних причин. Перешкод щодо його проживання ніхто не чинив. У звязку з цим вона просила суд визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням та зняти його з реєстрації, оскільки його реєстрації у належній їй квартирі перешкоджає оформленню субсидії на оплату житлово- комунальних послуг. В судове засідання позивачка не зявилася , надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності через похилий вік та незадовільний стан здоровя, на заявлених позовних вимогах наполягала, просила суд задовольнити їх в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не зявився, належним чином був повідомлений про дату та місце розгляду справи, заяву про причину неявки суду не надав, тому суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.224-226 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що власницею квартири [ADDRESS], є позивачка- Сердюк Л.М. , про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. З довідки № 276 від 16.09.2015 року, виданої МКП «Будинкоуправління №1» встановлено, що відповідач, який є сином позивачки, зареєстрований за вказаною адресою. Згідно ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ ( майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст. 156 ЖК України , право членів сімї власника будинку (квартири) щодо користування будинком (квартирою), є похідним від права власника майна на користування зазначеною жилою площею. Згідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом при відсутності його без поважних причин більше одного року, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. З матеріалів справи вбачається, що відповідач не є власником квартири [ADDRESS], зареєстрований за даною адресою як член сімї власника позивачки. З 2012 року він не проживає у зазначеній квартирі, що підтверджується актом обстеження житлово- матеріальних умов від 11.08.2015 року ( а.с. 9) . Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки відповідач понад одного року не проживає у квартирі, перешкод щодо проживання за даною адресою на протязі останніх років йому ніхто не чинив, мешкає за межами України з 2012 року, а значить, не має права бути зареєстрованим у квартирі без дозволу власника, а власник не бажає, щоб відповідач був там зареєстрований. На підставі ст.ст. 316, 391, 405 Цивільного Кодексу України,

Outcome: approved