Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить суд про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням житлового будинку [ADDRESS], посилаючись на те, що зазначений житловий будинок є власністю позивачки. У вказаному будинку за її згодою зареєстрований відповідач [PERSON], який є її сином, але починаючи з 2007 року не проживав і не проживає по теперішній час в зазначеному будинку. Позивачка зазначає, що її син є повнолітнім та вправі обирати своє місце проживання, він не користується житловою площею її будинку, у ньому відсутні особисті речі відповідача. За таких обставин, позивачка вважає, що відповідач втратив право користування жилим приміщенням, в якому вона проживає. Визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням позивачці необхідно для того, щоб вільно розпоряджатися своїм правом власності на житловий будинок. Від позивачки [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, що відповідає положенням ч. 2 ст. 158 ЦПК України, при цьому відповідно до письмової заяви позивачка позовну заяву підтримала, просила задовольнити її у повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи у разі неявки відповідача у судове засідання. Відповідач [PERSON] неодноразово повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, однак до суду повторно не з'явився, про причину своєї неявки суд не повідомив. Суд вважає, що відповідач належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, оскільки в силу ч. 5 ст. 74 ЦПК України судові повістки про виклик до суду надсилалися за зареєстрованим його місцем проживання, відомості про яке отримані судом в порядку ч. 3 ст. 122 ЦПК України, однак згідно поверненим повідомленням відповідач за цією адресою не проживає, а відповідно до абз. 5 ч. 5 ст. 74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. В зв'язку з повторною неявкою в судове засідання відповідача [PERSON], повідомленого належним чином, суд відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Крім того, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з таких підстав. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із житлового законодавства, пов'язані з правом особи користуватися жилим приміщенням, в якому зареєстроване її місце проживання, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Житловим Кодексом України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії договору купівлі-продажу, посвідченого 24.08.1988 року державним нотаріусом Арцизької державної нотаріальної контори Одеської області Іщенко В.А., зареєстрованого в реєстрі за № 2-1902, укладеного між [PERSON] (Продавець) та [PERSON] (Покупець), а також технічної документації, будівельного паспорту житловий будинок [ADDRESS], належить позивачці [PERSON] на праві приватної власності (а.с. 5 - 19, 22 - 28) [PERSON] також є власницею земельних ділянок, на яких розташований вказаний житловий будинок та господарські споруди, що підтверджено відповідними державними актами (а.с. 29 - 30). Згідно копії паспорту позивачки [PERSON] вона зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 3 - 4). Відповідно даних, що містяться у будинковій книзі на житловий будинок [ADDRESS], у ньому зареєстроване місце проживання у тому числі відповідача [PERSON] починаючи з 25 лютого 2002 року (а.с. 20 - 21). Крім того, згідно довідки Арцизького РС ГУДМС України в Одеській області [PERSON] зареєстрований [ADDRESS] (а.с. 33). Актом опитування свідків від 16.12.2016 року, підтверджується, що [PERSON] не проживає у будинку, що належить позивачці, з 2007 року по теперішній час. Зазначений факт також підтверджено довідкою виконавчого комітету № 3787 від 27.12.2016 року (а.с. 41 - 42). Отже, в судовому засіданні встановлено, що за вищевказаною адресою відповідач не проживає більше одного року, що підтверджується вищезазначеними дослідженими доказами. У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до положень частини 1 статті 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Тимчасова відсутність особи повинна бути безперервною, та за визначеним частиною 1 статті 71 ЖК України загальним правилом не повинна перевищувати шести місяців. Початок спливу часу відсутності визначається з дня не проживання особи в займаному приміщенні. Епізодична поява особи в жилому приміщенні лише для виду з метою його утримання не може розглядатися як повернення, що перериває сплив шестимісячного строку. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 ЖК України). У разі розгляду такого спору встановленню підлягають причини відсутності особи понад шість місяців в жилому приміщенні. Особа підлягає визнанню такою, що втратила право користування жилим приміщенням, у разі доведеності не користування приміщенням понад шість місяців без поважних причин. Ці норми закону є гарантією житлових прав громадян, тимчасово відсутніх у місці постійного проживання, однак вони встановлюють різну правову природу та особливості припинення права користування жилим приміщенням (ст. ст. 71, 72 ЖК України стосуються збереження жилого приміщення за наймачем або членом його сім'ї в будинках державного і громадського фонду, а ст. 405 ЦК України - визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням в приватному жилому фонді). Право користування приватним житлом має речово-правовий характер, у зв'язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України, зокрема житловий сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи без поважних причин понад один рік у спірному житловому приміщенні. В судовому засіданні встановлено, що даний спір виник між позивачкою, яка є власницею житлового будинку згідно договору купівлі-продажу та відповідачем, у зв'язку з чим чинним є правило ст. 405 ЦК України. Як встановлено в судовому засіданні із досліджених доказів, відповідач не проживає на спірній житловій площі більш ніж один рік без поважних причин, також його відсутність за вказаною адресою понад шість місяців не відповідає випадкам, передбаченим пунктами 1 - 7 ст. 71 ЖК України, які передбачають, що право користування житловим приміщенням зберігається за відсутніми впродовж шести місяців з дня закінчення строку, вказаного у відповідному пункті. Суд вважає, що, враховуючи той факт, що відповідач [PERSON] не проживає на спірній житловій площі, його можна визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням житлового будинку, який належить позивачці на праві приватної власності, у зв'язку з чим позов [PERSON] підлягає задоволенню повністю. Суд також вважає за необхідне у відповідності до ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивачки сплачений судовий збір по справі у розмірі 551,20 гривень.

Outcome: approved