Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-25 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про визначення порядку користування квартирою № 14 в будинку № 13-Б по вул. Полякова в м. Запоріжжі. В позові зазначила, що вона та відповідач є учасниками спільної сумісної власності на вказане житло на підставі свідоцтва про право власності. Частки співвласників є рівними і становлять ? частину квартири. Квартира загальною площею 44,18 квадратних метри, жилою площею 29,5 квадратних метри складається з двох кімнат площею 14,8 квадратних метри і 14,7 квадратних метри, які є ізольованими; кухні площею 6,3 квадратних метри; ванної кімнати площею 1,9 квадратних метри; туалету площею 1 квадратний метр; коридору площею 4,7 квадратних метри; балкону (лоджії), що примикає до кімнати площею 14,7 квадратних метри. Між співвласниками склався порядок користування жилими кімнатами, який полягає в тому, що відповідач займає кімнату 14,7 квадратних метри з лоджією, позивач користується кімнатою 14,8 квадратних метри. Через необхідність впорядкування користування житлом, викликану вирішенням питання про розподіл витрат зі сплати комунальних послуг, позивач звернулась до суду для визначення порядку користування житлом. У звязку з викладеним [PERSON] просить встановити порядок користування квартирою у відповідності до того, що фактично склався, шляхом виділення їй в користування кімнати площею 14,8 квадратних метри, а відповідачу - кімнати площею 14,8 квадратних метри з балконом. Кухню, вбиральню, ванну кімнату, коридор просить залишити в загальному користуванні. В судове засідання позивач не зявилася, надавши суду письмове звернення, яке містять прохання про задоволення позову і вирішення справи без її участі, а також згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Наведені обставини в силу ст. ст. 211, 223 ЦПК України є підставою для проведення судового розгляду у відсутність позивача. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце вирішення справи, до суду не зявився з невідомих причин, заперечень проти позову, заяви про розгляд справи у його відсутність не надав. За згаданих обставин зі згоди позивача, висловленої у його письмовому зверненні, суд у відповідності до ст. 280 ЦПК України ухвалює про вирішення спору при заочному розгляді. Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, з наступних міркувань. Судом встановлено, що сторони є учасниками спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло № 15186 від 11.11.2003 року (а. с. 11). Зазначене право зареєстроване товариством з обмеженою відповідальністю «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» (а. с. 6-9). Відповідно до ст. 355 ЦК України майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. За змістом ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Із змісту ст. 358 ЦК України витікає, що співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. З наведеної норми законодавства випливає, що порядок користування майном, що перебуває у спільній власності, може бути визначений, якщо визначені частки співвласників у спільному майні. У звязку викладеним суд знаходить за необхідне напередодні встановлення порядку користування спільною власністю визначити розмір часток учасників права цієї власності. При вирішенні цього питання суд виходить з такого. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (ст. 355 ЦК України). Ані законом, ані договором не встановлено право спільної сумісної власності на житло, яке належить сторонам, тому їхню спільну власність на нерухомість можна вважати частковою. Згідно із ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. З урахуванням принципу рівності часток співвласників у праві спільної власності на майно суд вважає за необхідне встановити, що розмір часток сторін як учасників права спільної часткової власності є рівним і становить ? частину квартири. В силу ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. В силу ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Згідно з ч. 3 ст. 319 ГК Украины всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення права. Виходячи з наведених положень закону учасники права спільної часткової власності мають рівні права в здійсненні права власності на належну їм частку відповідно до її розміру. Оцінюючи запропонований позивачкою варіант порядку користування спільним майном, суд вважає його прийнятним, оскільки він не містить невигідних для будь-кого із співвласників умов через те, що площа кімнат є майже рівною. Відступ від площі, що припадає на відповідача є незначним (14,7 квадратних метри порівняно з 14,75 квадратних метри, що становлять розмір його частки (29,5 квадратних метри жилої площі: 2), а неотримання відповідачем 0,05 квадратного метра у разі встановлення запропонованого позивачем порядку буде компенсовано правом користування балконом, яким оснащена менша за площею кімната. Встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно, тому за умови прийняття цього порядку користування право відповідача на рівність частки в праві спільної часткової власності жодним чином не буде обмежено. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України в справі № 6-12цс13 від 03.04.2013 року, відповідно до якої , виходячи з аналізу ст. 358 ЦК України слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності , тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема, при встановленні порядку користування будинком (квартирою) кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку (квартири), виходячи із його частки в праві спільної власності на будинок (квартиру). Разом з тим виділені у користування приміщення можуть бути і неізольованими і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Відмова ж в задоволенні позову лише з міркувань невідповідності площі, що виділяється, розміру частки, прирекла б сторони на неможливість реалізації передбаченого законом права на визначення порядку користування спільним майном і позбавила б захисту права лише з формальних міркувань, оскільки виділення в користування приміщень з тотожною площею в багатьох випадках є майже неможливим.

Outcome: partial