Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

позивачка звернулась до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 2007 року по 2008 рік вони з відповідачем перебували у фактичних шлюбних відносинах. Відповідач переважно знаходився у [PERSON] Федерації за місцем свого проживання, періодично приїжджав до м.Кролевець Сумської області України, де вона його чекала. 28 березня 2008 року у них народився син [PERSON]. Батьківство відповідачем визнається і ніколи не оспорювалось. Після народження сина фактичні шлюбні відносини вони припинили і [PERSON] повернувся до [PERSON] Федерації. З того часу він участі у вихованні та утриманні сина не брав, подібного бажання не проявляв. Кілька разів з часу народження дитини відповідач пересилав їй кошти, проте це було несистематично, хоч вони і домовлялись, що він буде щомісяця пересилати кошти на спеціально відкритий нею рахунок в банківській установі. Так, в листопаді 2013 року [PERSON] зробив переказ коштів на її ([PERSON]Ю.) імя на суму 15 тисяч російських рублів, більше коштів не надходило. На сьогодні відповідач кошти на утримання сина не надає, жодним чином не пояснює своїх дій, чим ставить її та дитину в скрутне матеріальне становище. Син [PERSON] проживає разом з нею у будинку її батьків. Вона працює менеджером з продажу в ФОП [PERSON] і її середній дохід на місяць становить 1300 грн. Як їй відомо, відповідач є капітаном поліції за місцем свого проживання, розлучений, на його утриманні перебувають троє малолітніх дітей від попереднього шлюбу. Посилаючись на викладене, позивачка, уточнивши в суді позовні вимоги, просить стягнути з [PERSON] аліменти на сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/6 частки його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи в порядку, передбаченому Конвенцією про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, в судове засідання не зявився. Розгляд справи просить проводити без його участі, позовні вимоги не визнає. При цьому він зазначає, що з позивачкою [PERSON] він знайомий, однак в шлюбних відносинах з нею не перебував, дитину не знає і ніколи не бачив, її батьком він не являється. Він проживає в [PERSON] Федерації з 1990 року, має російське громадянство. З 2002 року перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], за час якого народилось троє дітей. В 2007 році шлюб між ним та [PERSON] розірвано, однак вони продовжують проживати однією сімєю, що вбачається з протоколу судового засідання, проведеного на виконання судового доручення (а.с. 51). Також від відповідача до суду надійшло заперечення проти позову, які мотивує тим, що в фактичних шлюбних відносинах з позивачкою він не перебував, а просто був з нею знайомий. Яким чином він записаний батьком [PERSON], [INFO], йому невідомо, оскільки в відділ ДРАЦС з відповідною заявою він не звертався, в шлюбі з [PERSON] не перебував. Він має трьох неповнолітніх дітей від шлюбу з [PERSON], на утримання яких сплачує кошти. Заслухавши пояснення позивачки, врахувавши позицію відповідача, викладену в письмовій формі, дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку про задоволення позову. Згідно з даними свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], його батьками є [PERSON] (відповідач у справі) та [PERSON] (позивачка у справі) (а.с.10). Як вбачається з пояснень позивачки і не заперечується відповідачем, дитина [PERSON] проживає з матірю та знаходиться на її утриманні, що також підтверджується довідкою КП Кролевецька ЖЕК від 8 квітня 2015 року (а.с.5). Згідно довідки про доходи від 10.04.2015 року №2/04-15 позивачка працює менеджером зі збуту у ФОП [PERSON] і отримує заробітну плату, розмір якої з жовтня 2014 року по березень 2015 року становить 7800 грн. (а.с.11), і потребує коштів на утримання їхньої спільної з відповідачем дитини. [PERSON] працює заступником начальника відділу в УМВС міста Нижнєвартовськ, що вбачається з його пояснень в судовому засіданні, проведеному на виконання судового доручення (а.с.51). У нього на утриманні перебувають його діти від шлюбу з [PERSON] [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], на яких він сплачує аліменти на користь [PERSON] у розмірі 1/2 частини його заробітку та (або) інших доходів, щомісяця відповідно до судового наказу мирового судді судової дільниці №1 міста окружного значення Нижнєвартовська Ханти-Мансійського автономного округу - Югри від 29 червня 2015 року. Дані обставини підтверджуються свідоцтвами про народження дітей, вказаним судовим наказом (а.с.34, 48, 49, 50). Як зазначає позивачка, відповідач декілька разів пересилав їй кошти для дитини, однак після грошової допомоги у листопада 2013 року в сумі 15000 російських рублів, коштів на утримання сина [PERSON] більше не надає, тому вона бажає, щоб він стабільно сплачував аліменти за рішенням суду. Відповідач не заперечував щодо того, що він не бере участі у матеріальному забезпеченні сина [PERSON]. Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Мати і батько мають рівні права та обовязки щодо дитини. Проживання батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини (ст.141 СК України). Аналізуючи заперечення відповідача та виходячи з положень сімейного законодавства, суд зважає на те, що сам факт перебування чи не перебування у шлюбі, наявності чи відсутності фактичних шлюбних відносин (що заперечує відповідач) не є підставою для стягнення аліментів; саме існування батьківства породжує обовязок батьків утримувати дитину, як і ряд інших обовязків нематеріального характеру. Посилання відповідача на те, що він не являється батьком [PERSON] спростовується даними свідоцтва про народження дитини, у якому відповідач [PERSON] записаний батьком, і ним не надано доказів протилежного, як то висновку судово-медичної експертизи, судового рішення тощо. Виходячи з положень статей 212, 213 Цивільного процесуального кодексу України судове рішення має бути ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, суд при винесенні рішення не може ґрунтуватися на запереченнях відповідача щодо його батьківства. Як передбачено ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Оскільки відповідач, як вбачається з його пояснень, має постійне місце роботи і отримує заробітну плату, то є підстави для присудження аліментів у частці від його заробітку (доходу). Згідно з ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Проаналізувавши і врахувавши вищезазначені обставини, матеріальне становище дитини, яке на сьогодні залежить від доходів матері, а також те, що з відповідача стягуються аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей, суд приходить до висновку, що є обґрунтовані підстави для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на малолітню дитину у розмірі 1/6 частки його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача судовий збір в дохід держави у розмірі 487 грн. 20 коп. На підставі п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах платежу за місяць. Відповідно до ст.ст.180-183, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved