Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-29 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, за яким просила встановити факт, що має юридичне значення, а саме: проживання разом зі спадкодавцем. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона є спадкоємицею після смерті матері [PERSON], померлої 31.07.2012. Після її смерті залишилось спадкове майно у вигляді квартири [ADDRESS] (50 років СРСР) у м.Маріуполі. У вересні 2017 року позивачка звернулась до нотаріуса з заявою з метою оформлення спадщини, але їй було відмовлено у звязку з ненаданням підтверджуючих документів спільного мешкання з [PERSON] У звязку з тим, що позивачка не може підтвердити факт мешкання з спадкодавцем вона змушена звернутись до суду з вищезазначеною заявою. Представник позивачки зазначила, що встановлення факту спільного проживання [PERSON] та [PERSON] необхідно її довірителю для отримання в подальшому свідоцтва про право на спадщину. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, наполягала на його задоволенні в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] до залу судового засідання не зявився, надав на адресу суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] до залу судового засідання не зявився з невідомих суду причин, про день та час розгляду справи був повідомлений у встановлений Законом порядок. Згідно з ч.3 ст.3 ЦПК України, в редакції Закону №2147-VIII від 03.10.2017, провадження в цивільних справах здійснюються відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Дослідивши матеріали справи в їхній сукупності, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. Відповідно до копії свідоцтва про смерть [PERSON] померла 31.07.2012, про що у Книзі реєстрації смертей 31.07.2012 було зроблено відповідний актовий запис №1402 (а.с.10). Згідно з п.2 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. З заповіту, зареєстрованому у реєстрі за №2-2678 та посвідченому 22.09.2009 державним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори [PERSON], вбачається, що [PERSON] на випадок її смерті заповідала [PERSON] належну їй на праві приватної власності частину квартири №73, яка складається з трьох жилих кімнат, загальною площею 61,7 кв.м., що знаходиться у м.Маріуполі, вул.50 років СРСР, б.55 (а.с.11). Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. З копії паспорту [PERSON] вбачається, що вона зареєстрована за адресою: [INFO] (а.с.6). З довідки ККП «УК Західна» №1991 від 02.10.2017 вбачається, що [PERSON] мешкала без реєстрації за адресою: м.Маріуполь, вул. Троїцька (СРСР) б.55, кв.73 з 24.02.2007 по 30.07.2012 (а.с.19). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що [PERSON] мешкала разом з батьками з 2007 року за адресою: м.Маріуполь, вул. Троїцька (50 років СРСР) б.55,кв.73. Згідно з інформацією за результатами розгляду заяви від 30.12.2017 №4596/01-16 державним нотаріусом [PERSON] повідомляється, що для заведення спадкової справи позивачці треба надати нотаріусу ряд документів, серед яких довідку компетентного органу про підтвердження місця реєстрації спадкодавця та спадкоємця за однією адресою або рішення суду (про визначення додаткового строку для прийняття спадщини або про підтвердження факту спільного проживання зі спадкодавцем на момент смерті). З відповіді Першої маріупольської нотаріальної контори №4389/01-09 від 14.12.2017 вбачається, що з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] ніхто не звертався (а.с.27). З огляду на вищенаведене, з тих підстав, що від встановлення даного юридичного факту для [PERSON] виникає право спадкування після смерті [PERSON], суд встановлює факт спільного проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] на момент смерті останньої.

Outcome: approved