Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення заборгованості по аліментам, з якого вбачається, що за рішенням суду зі [PERSON] стягнуто аліменти, але відповідач ухиляється від їх сплати. Згідно розрахунку, виданого Саксагнаським відділом ВДВС м. Кривого Рогу, заборгованість по аліментам станом на 05.03.2014 року складає 49545 грн. 07 коп., у зв'язку з чим позивачка звернулась до суду з даним позовом, та просила стягнути з відповідача суму заборгованості, а також пеню відповідно до ст.196 СК України в розмірі 10080,00 грн. Позивачка, в судовому засіданні, пояснила, що позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні. Відповідач, в судовому засіданні, позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами СК України. Згідно довідки-розрахунку виданої державним виконавцем Саксаганського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції від 14.10.2014р. № 08-54/673 сума боргу за аліментами, станом на 05.03.2014 р. складає 49545,07 грн. (а.с. 6-7). Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню за слідуючих підстав. Щодо позовних вимог про стягнення суми пені за прострочення зобов'язання, суд вважає за необхідне задовольнити, мотивуючи своє рішення наступним чином. Відповідно до ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. [PERSON] знав про обов'язок утримання неповнолітньої дитини, свідомо уникав виконання вказаного обов'язку Тому суд вбачає наявність вини відповідача в простроченні виплати аліментів. Таким чином, передбачена ст. 196 Сімейного кодексу України відповідальність у виді сплати неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів настає за наявності вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду. Положеннями частин 1, 3 статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Право на стягнення неустойки (пені) виникає в особи у зв'язку із юридичним фактом порушення особою обов'язку зі сплати аліментів на утримання дитини. При цьому, виконання такого обов'язку з порушенням строків сплати та наступне погашення заборгованості не звільняє особу від відповідальності у вигляді сплати неустойки (пені) за прострочення виконання обов'язку зі сплати аліментів. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства., материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у статті 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. З огляду на те, що внаслідок невиконання відповідачем свого обов'язку по сплаті аліментів, у нього виникла заборгованість зі сплати аліментів і позивачка звернулася до суду з вимогою про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Outcome: approved