Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-28 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із первісним позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики, в якому посилається на те, що 02.06.1998 року між нею та [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно умов якого вона передала в позику вказаним особам валютні цінності в розмірі 10 000 доларів США, що станом на 30.09.2014року, відповідно до повідомлення Національного банку України, становить 129491 грн. На початку березня 2012 року вона звернулась до [PERSON] з вимогою про повернення грошей, але [PERSON] повідомив їй, що віддасть гроші на початку літа 2012 року, але виконати своє зобов'язання не встиг, оскільки помер 29.03.2012 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на житловий будинок №108 по вул. Леніна в с. Щасливцеве, Генічеського району, Херсонської області. Відповідач [PERSON] прийняла спадщину, що підтверджується довідкою нотаріуса від 19.07.2012 року. Оскільки за життя [PERSON] не повернув їй борг, вона вважає, що відповідачка [PERSON], як особа, що прийняла спадщину, повинна сплатити їй суму боргу в розмірі 129491 грн., яку за договором позики заборгував їй померлий [PERSON] Відповідачка [PERSON], в інтересах якої на підставі довіреності діє [PERSON],звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання договору позики від 02.06.1998 року недійсним. Свої вимоги обґрунтовує тим, що її чоловік, [PERSON] за життя, ніяких грошей не позичав, тим більше у [PERSON], з якою він був у не зовсім добрих стосунках. Вона дружила з родиною [PERSON], знала покійну [PERSON] і ніколи покійні не казали про отримані грошові кошти у валюті від [PERSON], підписів на розписці вони не ставили. До [PERSON] в 2012 році [PERSON] з метою повернення боргу не зверталася, вважає, що і помираючи [PERSON] не знав про існування такої розписки. В звязку з зазначеним, просить суд визнати недійсним договір позики від 02.06.1998 року, який укладений між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] на суму 10000 доларів США. Ухвалою суду від 09.02.2015 року зустрічний позов [PERSON], в інтересах якої на підставі довіреності діє [PERSON], до [PERSON] про визнання договору позики від 02.06.1998 року недійснимприйнятий до спільного розгляду із первісним позовом [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики. В судовому засіданні представник [PERSON] [PERSON] збільшив первісні позовні вимоги та просить суд, з урахуванням збільшення курсу долара США по відношенню до національної валюти, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики в розмірі 220000 грн., викладені позивачкою [PERSON] в позові обставини підтримав, просить суд первісний позов задовольнити, в задоволенні зустрічного позову відмовити повністю. Представник [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні збільшила зустрічні позовні вимоги, просить суд збільшені позовні вимоги задовольнити повністю та визнати недійсним два договори позики грошових коштів від 02.06.1998 року та від 18.07.1998 року, в задоволенні первісного позову просить відмовити. Судом встановленні слідуючі фактичні обставини справи та відповідні правовідносини. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії І-КГ №059886 від 18.04.2011 року, виданого виконавчим комітетом Щасливцевської сільської радою Генічеського району Херсонської області, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, актовий запис №6, після шлюбу дружині визначено прізвище [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про смерть (повторне) І-КГ №144887 від 05.07.2012 року, виданого виконавчим комітетом Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області, [PERSON] помер 29.03.2012 року. Відповідно до повідомлення Генічеської державної нотаріальної контори після смерті [PERSON], який помер 29.03.2012 року, до нотаріальної контори звернулась дружина померлого [PERSON], яка є спадкоємцем першої черги за заповітом. Згідно копії заповіту, складеного від імені [PERSON], посвідченого 14.06.2002 року секретарем виконкому [PERSON], [PERSON] після своєї смерті заповів все своє майно [PERSON]. 02.06.1998 року [PERSON] та [PERSON] взяли в борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 10000 доларів США грн., які зобовязалися повернути за першою вимогою [PERSON], без виплати процентів. На підтвердження укладення договору позики, [PERSON] та [PERSON] видали [PERSON] розписку від 02.06.1998 року. Для страхування свого права, як кредитодавця, [PERSON] уклали ще один договір позики (дублікат) на суму 10000 доларів США, на підтвердження якого [PERSON] та [PERSON] видали [PERSON] розписку від 18.07.1998 року. 27.09.2012 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа Генічеська держнотконтора, про усунення від права на спадкування та визнання недійсним заповіту. Відповідно до рішення Генічеського районного суду від 30.09.2013 року в задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 10.12.2013 року рішення Генічеського райсуду від 30.09.2013 року залишено без змін. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], який зазначений в розписці від 02.06.1998р., суду пояснив, що в 1998 році при ньому гроші в борг [PERSON] та [PERSON] не передавались. До нього приїжджав [PERSON], який також зазначений в розписці від 02.06.1998р., та просив його підписатися на чистому бланку, для того щоб родичка [PERSON] мала змогу в суді підтвердити факт родинних відносин з померлим [PERSON] З [PERSON] він не знайомий, до нього приїжджав [PERSON] один. За змістом ст. 530, ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти ) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до положень ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Виходячи із змісту ст.1219 ЦК України, вищевказані правовідносини допускають правонаступництво, а тому у відповідності до положень ст.1282 ЦК України, відповідачка [PERSON] дійсно повинна відповідати за зобовязанням, яке виникло у її чоловіка внаслідок укладання вищевказаного договору позику. В той же час, відповідно до положень ч.1 ст.1281 ЦК України, спадкоємці зобовязані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Однак, із поданої до суду зустрічної позовної заяви [PERSON] слідує, що останній нічого не було відомо про укладений між його чоловіком та [PERSON] договору позики. Зазначені твердження [PERSON] жодним чином матеріалами справи не спростовуються. Відповідно до ч.2 ст.1281 ЦК України, кредитору спадкодавця належить протягом шести місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 08.04.2015 р. у справі № 6-33 цс 15, що прийнята за наслідками розгляду заяв про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах. Верховний Суд України при розгляді цієї справи зробив правовий висновок, відповідно до якого зі смертю боржника зобовязання з повернення кредита включаються до складу спадщини, то умови договору щодо строків повернення боргу не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статей 1281, 1282 ЦК України, щодо строків предявлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора. Недотримання кредитором передбачених ст. 1281 ЦК України строків предявлення вимог, (які є присічними, преклюзивними) позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Відповідно дост.360-7 ЦПК України ці судові рішення є обов'язковими для всіх судів України і суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із цими рішеннями Верховного Суду України. Приймаючи до уваги, що [PERSON] 27.09.2012 року звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа Генічеська держнотконтора, про усунення від права на спадкування та визнання недійсним заповіту, тобто на момент подачі позову [PERSON] знала про відкриття спадщини, та відповідно до ч.2 ст.1281 ЦК України, протягом шести місяців мала право звернутися до [PERSON] з позовом про стягнення суми боргу за договором позики. Однак, [PERSON] ні в позовній заяві, ні в інших доданих документах не вказує, що з обєктивних причин вона не знала і не могла знати, що позичальник [PERSON] помер та що після його смерті відкрилась спадщина. За таких обставин, суд приходить до висновку, що первісний позов не підлягає задоволенню, оскільки [PERSON] пропущені строки предявлення своїх вимог до [PERSON], яка прийняли спадщину після смерті [PERSON], передбачені ч.2 ст. 1281 ЦК України. Щодо вимог заявленого [PERSON] зустрічного позову про визнання договорів позики недійсними, суд вважає, що вони задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Відповідно до ст.ст.374, 375 ЦК УРСР, який діяв на час укладення оспорюваного договору позики, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність гроші, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей. Договір позики на суму понад п'ятдесят карбованців повинен бути укладений у письмовій формі. Згідно ст.154 ч.2 ЦК УРСР, якщо згідно з законом договір повинен бути укладений в письмовій формі, він може бути укладений як шляхом складання одного документа, підписаного сторонами, так і шляхом обміну листами, телеграмами, телефонограмами та ін., підписаними стороною, яка їх надсилає. В судовому засіданні представник [PERSON] [PERSON] підтримуючи заявлені зустрічні позовні вимоги, пояснила, що [PERSON] станом на 1998 рік перебував у шлюбі із [PERSON] [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON], після чого [PERSON] неодноразово зверталася до неї із вимогою про повернення коштів, які нібито передавала померлим [PERSON] та [PERSON], згідно розписки від 02.06.1998 року, але вказані кошти померлі не отримували, свої підписи в розписках від 02.06.1998р. та 18.07.1998р. не ставили. Оскільки за первісним відповідачем позовні вимоги не визнаються, а також заявлений зустрічний позов з посиланням на те, що [PERSON] та [PERSON] не отримували грошові кошти від [PERSON], та що підписи в розписках не належать померлим, для усунення зазначених протиріч, судом задоволено клопотання представника [PERSON] [PERSON] про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи для встановлення належності зазначених підписів [PERSON], [PERSON] Ухвалу суду від 26.03.2015р. про призначення почеркознавчої експертизи не виконано, оскільки клопотання експерта від 28.04.2015р. про необхідність сплати вартості експертизи, яка покладена на [PERSON], проігноровано, станом на 09.06.2015 року проведення експертизи не оплачено. Суд не приймає посилання представника відповідача не недотримання письмової форми договору, передбаченої ЦК УРСР, бо з наданої суду розписки від 10.09.1997 р. вбачається, що вона написана у простій письмовій формі відповідачем, має його підпис, а тому договір є укладеним відповідно до ст.154 ЦК УРСР. Інших доказів, які б підтвердили неналежність підписів [PERSON] та [PERSON] на розписках від 02.06.1998р. та 18.07.1998р., [PERSON] та її представником [PERSON] суду не надано. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Проаналізувавши наведене, суд приходить до висновку, що [PERSON] за достовірністю не доведено того факту, що підписи [PERSON] та [PERSON] в боргових розписках від 02.06.1998р. та 18.07.1998р. їм не належать, тому вважає, що в задоволенні зустрічного позову [PERSON] слід відмовити за недоведеністю.

Outcome: dismissed