Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-20 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у будинку [ADDRESS] Свої вимоги мотивує тим, що їй належить на праві приватної власності вказаний житловий будинок, у якому зареєстрований відповідач по справі. Відповідач по справі в даному будинку не проживає. У зв'язку з викладеним позивачка звернулась до суду з вказаним позовом. У судове засідання позивачка та її представник не з'явились, але позивачка надала заяву, в якій просила справу слухати у її відсутність, на позовних вимогах наполягала. Відповідач до судового засідання не з'явився, але від його представника [PERSON] надійшов відзив на позов, в якому вона просить в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що відповідач фактично проживає в спірному будинку, іншого житла у власності або у користуванні не має. В свою чергу в відповіді на відзив позивачка наголосила, що відповідач ніколи не проживав в її будинку, він постійно проживає в [ADDRESS], разом з її колишньою невісткою, членом її сім'ї він не був, оскільки шлюб між сином позивачки та невісткою розірвано. Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено у судовому засіданні, позивачка є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS], згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 20.07.2009 року (а.с. 6, 7). Згідно домової книги для прописки громадян, проживаючих у вказаному будинку та довідкою виконавчого комітету Біляївської міської ради Одеської області №1911 від 11.06.2018 року у вказаному будинку також зареєстрований відповідач по справі (а.с. 8-9, 13). Той факт, що відповідач [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS], підтверджується актами про не проживання від 10.06.2018 року, 29.07.2018 року (а.с. 10,11). Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно положень ст. 317 ЦК, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Перелік осіб, які є членами сім'ї власника житла визначено в статті 64 Житлового кодексу УРСР, зокрема, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і прибудинкової території та проведенню ремонту. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Судом беззаперечно встановлено, що відповідач спільно не проживав з власником спірного житлового будинку, спільним побутом не був пов'язаний, участь у витратах по утриманню будинку не брав, має для проживання інше житло, а тому членом сім'ї власника будинку не являється. Згідно правової позиції Верховного Суду України (постанова ВСУ від 15 травня 2017 р. у справі № 6-2931цс16) право відповідача на користування чужим майном (спірним житловим будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень ч. 2 ст. 406 ЦК. Посилань представника відповідача на те, що відповідач фактично проживає в спірному будинку, суд до уваги не приймає, оскільки суду не надано доказів щодо його проживання. У відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовна заява [PERSON] законна, обґрунтована, знайшла своє підтвердження у судовому засіданні і підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved