Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

Позивачка звернулась з вказаним позовом посилаючись на те, що вона, є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . ЇЇ право власності на вказаний житловий будинок підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом за реєстром №2441 від 26.11.2018 та Витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №147796592 від 03.02.2018. Відповідачі у вказаному будинку жодного дня не проживали, проте в ньому зареєстровані. У добровільному порядку знятися з місця реєстрації не бажають. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити з підстав викладених в ньому. Відповідачка [PERSON] та її представник адвокат Кушнеренко Т.В. в судовому засіданні проти позову заперечували та зазначили, що відповідачка [PERSON] проживала у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , разом зі своїми батьками. Будинок був колгоспним. Згодом, у вказаному будинку почали разом жити, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, її мати та батько позивачки. Під час спільного проживання, батько позивачки оформив будинок на себе, а коли помер, його успадкувала та оформила на себе позивачка. Зазначила також, що у цьому будинку не проживає, але зареєстрована в ньому та просить суд не задовольняти позовних вимог позивачки, оскільки їй немає де зареєструвати своє місце проживання, а її повнолітні діти за своїм місцем реєстрації її не зареєструють. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання був належним чином повідомлений. Заслухавши сторони, їх представників, дослідивши матеріали справи та докази по справі в їх сукупності суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом за реєстром №2441 від 26.11.2018 та Витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №147796592 від 03.02.2018 позивачці на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки Чаплинської селищної ради від 10.06.2019 та Акту №289 від 10.06.2019 щодо перевірки факту проживання в житловому будинку, встановлено, що відповідачі [PERSON] \~та [PERSON] у вказаному будинку за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані, але фактично не проживають. З домової книги для прописки громадян, проживаючих за адресою [ADDRESS] , також вбачається, що у зазначеному будинку зареєстровані (прописані) відповідачі [PERSON] та [PERSON] .. Як зазначено позивачкою, відповідачі у вказаному будинку не проживають, проте в ньому зареєстровані, у добровільному порядку знятися з місця реєстрації не бажають. За змістом ч.1\~ст.\~16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У ст. 1 першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Принцип непорушності (недоторканності) закріплений і у статтях\~319,\~326 ЦК України. Згідно зі\~ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ч. 1\~ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Відповідно до ч. 1\~ст.\~383\~ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно з положеннями\~ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1\~ст.156 ЖК України\~з урахуванням положень ч.1\~ст.\~405\~ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному власником. Відповідно до ч.2\~ст.\~405\~ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно до ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» від 11.12.2003 року №1382-IV, громадянин Україна, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. У п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12.04.1985р. (Із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 2 від 10.03.89р., № 13 від 25.12.92р., №15 від 25.05.98р.) роз`яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Якщо ж він був відсутнім понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати його таким, що втратив право на жилу площу. На підтвердження вибуття, суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивачка є власником житлового будинку розташованого в [ADDRESS] . Відповідачі, які зареєстровані у вказаному будинку, не проживають в ньому без поважних причин, добровільно знятися з місця реєстрації відповідачі не мають наміру, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved