Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідачів про визнання права власності на будинковолодіння у порядку спадкування за заповітом. Заявлений позов обґрунтовувала тим, що у звязку з оформленням спадщини після смерті 29.04.2015 р. матері [PERSON] їй стало відомо, що згідно рішення виконкому Тисменицької районної ради народних депутатів № 46 від 10.03.1989 р. за її матірю [PERSON] як головою колгоспного двору визнано право власності на будинковолодіння № 32 по вул. Шевченка в с. Тязів Тисменицького району Івано-Франківської області. Виконавчим комітетом Тязіської сільської ради 22.03.1989 р. матері видано свідоцтво про право власності, реєстрація права власності матері на будинковолодіння проведена Івано-Франківським ОБТІ 24.03.1989 р. Інвентаризаційна вартість будинковолодіння на даний час складає 259971 грн. Будинковолодіння мало статус колгоспного двору, майно якого відповідно до вимог ст.ст. 121, 123 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.) належало його членам у рівних частках на засадах спільної сумісної власності. Станом на 1991 р. у дворі проживала [PERSON], а позивачка, її чоловік [PERSON] та їх сини [PERSON] та [PERSON] були прописані у дворі, але фактично у ньому не проживали, тому не набули права власності на майно колгоспного двору. Лише матір позивачки [PERSON] мала право власності на майно колишнього колгоспного двору, оскільки на день набрання чинності Законом України «Про власність» (15 квітня 1991 р.) проживала у даному колгоспному дворі, свого права на частку в зазначеному майні не втратила, вона стала одноосібним власником спірного будинковолодіння. Матір за життя склала заповіт, посвідчений 16.01.2008 р. секретарем виконкому Тязівської сільської ради, згідно якого все належне їй майно заповіла позивачці. Після смерті 29.04.2015 р. матері позивачка як єдиний спадкоємець за заповітом прийняла спадщину відповідно до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. У звязку з тим, що спірне будинковолодіння належить колгоспному двору, частки співвласників не визначені, нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Просила визнати за нею право власності на спірне будинковолодіння у порядку спадкування за заповітом після смерті матері. Позивачка у судове засідання не зявилась, у поданій суду заяві просила справу розглянути в її відсутності, позов підтримала і просила його задовольнити. Відповідачі у судове засідання не зявилися, у поданих суду заявах позов визнали, просили справу розглядати у їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що згідно рішення виконкому Тисменицької районної ради народних депутатів № 46 від 10.03.1989 р. за матірю позивачки [PERSON] як головою колгоспного двору визнано право власності на будинковолодіння № 32 по вул. Шевченка в с. Тязів Тисменицького району Івано-Франківської області. Виконавчим комітетом Тязіської сільської ради 22.03.1989 р. [PERSON] видано свідоцтво про право власності, реєстрація права власності проведена Івано-Франківським ОБТІ 24.03.1989 р. Інвентаризаційна вартість будинковолодіння на даний час складає 259971 грн. Будинковолодіння мало статус колгоспного двору, майно якого відповідно до вимог ст.ст. 121, 123 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.) належало його членам у рівних частках на засадах спільної сумісної власності. Станом на 1991 р. у дворі проживала [PERSON], а позивачка, її чоловік [PERSON] та їх сини [PERSON] та [PERSON] були прописані у дворі, але фактично у ньому не проживали, тому не набули права власності на майно колгоспного двору. Лише [PERSON] мала право власності на майно колишнього колгоспного двору, оскільки на день набрання чинності Законом України «Про власність» (15 квітня 1991 р.) проживала у даному колгоспному дворі, свого права на частку в зазначеному майні не втратила, вона стала одноосібним власником спірного будинковолодіння. Після смерті 29.04.2015 р. матері позивачка як єдиний спадкоємець за заповітом, посвідченим 16.01.2008 р. секретарем виконкому Тязівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, прийняла спадщину відповідно до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Вказані обставини, які відповідачами не оспорювались, підтверджуються наявними у матеріалах справи письмовими доказами. З огляду на те, що спірне будинковолодіння належало колгоспному двору, частки співвласників якого не визначені, нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Тому за останньою слід визнати право власності на спірне будинковолодіння у порядку спадкування за заповітом після померлої матері. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 1223, 1268 ЦК України,

Outcome: approved