Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування вказує, що від зареєстрованого шлюбу, сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Дитина проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Після припинення у липні 2015 року шлюбних відносин, відповідач добровільно не надає їй матеріальної допомоги на утримання дитини. Відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу для дитини, оскільки є особою працездатного віку, інших неповнолітніх дітей на своєму утриманні не має, відрахування по виконавчим документам з нього не проводяться. Таким чином, позивачка просить задовольнити позов. В судове засідання позивачка не зявилась, від неї надійшла заява з проханням слухати справу у її відсутність, на позові наполягає, проти ухвалення заочного рішення суду у разі неявки відповідача не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився. Про час і місце слухання справи був повідомлений належним чином, шляхом оголошення в пресі, відомостей про поважні причини своєї неявки суду не повідомив, заяв про відкладення справи або про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило. Відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене належним чином, тому суд визнає його неявку в судове засідання неповажною та вважає можливим розглядати справу за його відсутністю, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви позивачки про розгляд справи за її відсутності та в звязку з неявкою відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. В силу ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, або визначаються судом. В судовому засіданні встановлено, що 07.10.2006 року між сторонами зареєстровано шлюб, про що відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Мелітополю Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області в книзі реєстрації зроблено відповідний актовий запис № 1158. /а.с. 6/. Від даного шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, де її батьками записані [PERSON] та [PERSON]. /а.с. 7/. Дитина проживає разом з матірю, про що свідчать довідки голови Терпіннівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької №№ 3052, 3053 від 27.10.2016 року. /а.с. 8, 9/. На підставі викладених вище обставин, приймаючи до уваги те, що відповідач не надає в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання малолітньої доньки [PERSON], хоча є працездатним та має можливість надавати таку допомогу, суд дійшов висновку, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання малолітньої доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку /доходу/, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 28 жовтня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved