Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-20 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про виселення без надання іншого житлового приміщення ,вказуючи ,що вона [PERSON] є власником будинковолодіння, що знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул. Чехова, 103 про що свідчить договір купівлі-продажу від 22.11.1978 року, зареєстрований в реєстрі за № 2-3692. Окрім неї, в будинку, що знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул. Чехова, 103 зареєстровані дочка [PERSON] та колишній цивільний чоловік [PERSON], що підтверджується будинковою книгою. Відповідач протягом тривалого часу здійснює дії, що призводять до руйнування будинку та псування житлового приміщення та систематично порушує правила співжиття, що робить неможливим для інших проживання з ним в одному будинку. Дані обставини підтверджуються актами від 08.05.2012 року, 13.08.2012 року, 08.04.2013 року, 02.06.2013 року, 08.11.2013 року. На зборах жителів будинку 20.06.2012 року ухвалено заборонити відповідачу вчиняти будь-які дії пов'язані з зміною фізичного стану домоволодіння, що ним систематично не дотримується. Стаття 41 Конституції України, надає право кожному володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності як сукупність правових норм, що закріплюють право людини володіти, користуватися і розпоряджатися належним їй майном та іншими матеріальними благами, і набувається в порядку, визначеному Цивільним кодексом України, є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до ст.157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Згідно зі ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 Житлового Кодексу України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення. Таким чином, наявні достатні підстави для виселення відповідача. Стаття З ЦПК України вказує, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. У зв'язку з відмовою відповідача добровільно виселитись з житлових кімнат я змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Просить виселити [PERSON] з будинку, що знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул. Чехова, 103 без надання іншого житлового приміщення. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] позов підтримав та просив його задовольнити та підтримав пояснення викладені на (арк..спр.38-43). Відповідач [PERSON] заперечував проти задоволення позову ,суду пояснив ,що з позивачкою він проживав разом в [INFO] кв.117 з 1985року по 1988 рік,яка була продана в 1993 році ,за кошти купили дачу в с. Чехівка та щоб туди їздити купили автомобіль. Від спільного проживання народилася дочка [PERSON],яка проживає в даний час з [PERSON] в домоволодінні по вул. Чехова 103 м. Черкаси. Позивачка на той час не могла проживати в спірному будинку ,оскільки була в поганих відносинах з вітчимом [PERSON],який в будинку проживав. В 2001-2002 роках взяли кредит 2,5 тисячі Євро ,він був поручителем та який він виплатив ,щоб позивачка поїхала в Італію , де вона знаходиться до теперішнього часу. З 24.04.1992 року він прописаний та проживає в домоволодінні по вул..Чехова 103 м. Черкаси, він колишній цивільний чоловік позивачки. Він робив ремонт ,добудував кухню ,ванну,які узаконені,воду завів у хату,зробив дві вигрібні ями під кухню і ванну,поміняли наріжні стіни,зробив новий вхід . Комунальні послуги дочка сплачує зараз через Інтернет, два годи назад сплачував і він. Кут будинку обвисав,тому його розібрали та залили фундаментом,гроші закінчились тому нічого не робить, кут розібраний стоїть 15 років,це прохання було власника,зять [PERSON] ,який проживає з його дочкою почав до нього пред»являти претензії. На кухні ложив за квартиру гроші,зараз ложить 200 грн. ,але дочка останні 3 місяці гроші не бере. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] просив в позові відмовити оскільки обставини викладені в позовній заяві не в повній мірі відповідають дійсності та не мають правової основи для виселення особи без надання іншого приміщення. Свідок [PERSON] суду пояснила ,що на території будинку є де кілька ям,кут будинку розібраний ,розібрана підлога та знята у кімнаті,з»явилася добудова з піччю, останні роки комунальні послуги оплачує вона особисто ,200грн. відповідач не оставляє,в будинку велика тріщина,необхідно проводити капітальний ремонт,була пропозиція батькові відремонтувати,за комунальні послуги залишав може 20-30грн.,а не по 200грн., акти склали ,оскільки було псування майна. Свідок [PERSON] суду пояснив ,що систематично проходить руйнування будинку,на їх попередження відповідач не реагує,за оплату комунальних послуг залишав відповідач мізерні суми,він особисто в руки гроші не брав,також відбулося будівництво частина якого з цегли та накрито брезентом,виведено пічне опалення,тому не має доступу до окремих частин будинку,тече дах,доступу до горища не мають,в даному будинку проживає більше 5 років не зареєстрований, підписав акт по факту що бачив,робить небезпечні відповідач прибудови літньої кухні в зв»язку з чим робив підрив там газова труба,відповідача дії призвели до руйнування будинку,за його кошти була відремонтована кухня, відповідач ремонт не робить ,а руйнує. Суд заслухавши представника позивача за довіреністю [PERSON] , відповідача [PERSON]І,представника відповідача за довіреністю [PERSON],свідків [PERSON],[PERSON] ,вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи ,суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Як передбачено ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК). Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.2,3 ст. 58 ЦПК). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59ЦПК). В судовому засіданні встановлено ,що позивачка [PERSON] є власником будинку з надвірними спорудами , що знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул. Чехова, 103 про що свідчить договір купівлі-продажу від 22.11.1978 року, зареєстрований в реєстрі за № 2-3692 та відповідно до довідки ЧООБТІ від 14.06.2005 року зареєстровано на праві приватної власності за позивачкою. В домоволодінні, що знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул. Чехова, 103 зареєстровані дочка [PERSON] та колишній цивільний чоловік [PERSON], з 24.04.1992 року, що підтверджується будинковою книгою. Відповідно вимог ч.1 ст.156 Житлового Кодексу України , члени родини власника житла користуються цим помешканням нарівні з власником. А тому головним критерієм для доведення користування житловим приміщенням є постійне проживання особи. Відповідно до частини 1 статті 156 Житлового кодексу України, члени сім'ї власника житлового будинку (квартири), що проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить йому, користуються житлом нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних стосунків з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. За змістом статті 116 ЖК України, виселення члена сім'ї наймача (власника) будинку і інших осіб, що проживають разом з ним, можливо у тому випадку, якщо вони систематично руйнують або псують житло, або використовують його не за призначенням, або систематично порушують правила спільного проживання і роблять неможливим для інших проживання з ними в одному будинку, а заходи запобігання і громадського спливу виявилися безрезультатними користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Також підстави виселення членів сім»ї (колишніх членів сім»ї) власника будинку передбачені ст. 157, ч.І ст. 116 ЖК України. Відповідно до акту обстеження (арк..спр.100)матеріально побутових умов сім»ї за адресою м. Черкаси ,вул..Чехова 103 від 13.11.2015 року ,який затверджений самоорганізацією мікрорайону «Кривалівський» у складі голови КСН»Кривалівський», [PERSON] ,секретаря КСН»Кривалівський» [PERSON],члена комітету КСН»Кривалівський « [PERSON] відвідали зазначене домоволодіння з метою виявлення порушень в утриманні будівлі та прибудинкової території. Обстеження проводилось в зв»язку з усною заявою [PERSON],комісією встановлено ,що в зазначеному домоволодінні проживають [PERSON],[INFO],[PERSON]А ,1986 року,[PERSON],[INFO],які займають житлове приміщення загальною площею 80кв.м,4 кімнати..Санітарно-гігієнічний стан домоволодіння задовільний. В кімнатах прибрано,подвір»я охайне .Наявність дефектів:задня ліва балка будинку прогнила знизу,що спричинило часткове просідання стіни. Під балкою викопано невеликий котлован,залитий новим бетоном для укріплення фундаменту під балкою. Ремонтні роботи проводились [PERSON] Позивачка вважає,що відповідач протягом тривалого часу здійснює дії, що призводять до руйнування будинку та псування житлового приміщення та систематично порушує правила співжиття, що робить неможливим для інших проживання з ним в одному будинку. Дані обставини на думку суду не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не доведені позивачем. Також суд не може взяти до уваги акти від 08.05.2012 року, 13.08.2012 року, 08.04.2013 року, 02.06.2013 року, 08.11.2013 року (арк.спр.11,13,14,15,16,) ,які складені на підставі зборів жителів будинку вул. Чехова ,103 м. Черкаси за участю [PERSON], [PERSON] , [PERSON] Збори жителів домоволодіння по вул. Чехова ,103 м. Черкаси 20.06.2012 року відповідно до протоколу (арк.спр.12) були проведені без участі [PERSON] та комітету КСН»Кривалівський» та було ухвалено заборонити відповідачу [PERSON] вчиняти будь-які дії пов'язані з зміною фізичного стану домоволодіння, що ним систематично не дотримується про що [PERSON] не повідомили. На актах відсутній підпис відповідача та печатки КСН»Кривалівський. Також як вбачається з характеристики (арк.спр.101) КСН»Кривалівський відповідач [PERSON] позитивно характеризується,до комітету самоорганізації та дільниці інспекторів на відповідача скарг та зауважень не надходило. Доказів що до відповідача вживались заходи попередження та заходи громадського впливу з приводу можливого виселення не надано. Також відповідно до акту(арк.спр.102) та в судовому засіданні відповідач пояснив ,що пристроїв кухню,ванну,туалет ,завів в хату воду провів газ також в судовому засіданні надав доказ про повірку лічильника води в будинку ,оскільки [PERSON]В відмовився та викликав майстра для опломбування,але в акті контролер зазначив позивачку [PERSON], як власника будинку ,але в акті від 23.09.2015 року розписався він , та оплатив послуги в сумі 31грн.71коп.(арк.спр.33). Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов»язаний утримувати майно,що йому належить,якщо інше не встановлено договором або законом. На думку суду ,як встановлено в судовому засіданні позивачка [PERSON] самоусунулась від утримання будинку , з 2002 року перебуває за кордоном . А тому враховуючи ,вищевикладене ,суд вважає ,що в позові необхідно відмовити ,оскільки в судовому засіданні позивачем не доведено належними та допустимим доказами, що відповідач протягом тривалого часу здійснює дії, що призводять до руйнування будинку та псування житлового приміщення та систематично порушує правила співжиття, що робить неможливим для інших проживання з ним в одному будинку. На підставі ст. ст.ст., 116,156, 157,160,162 Житлового кодексу України, 322ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України»

Outcome: dismissed