Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, зазначивши, що 21 липня 2011 року між нею та відповідачем в усній формі був здійснений правочин на предмет купівлі мотокоси FS 55 вартістю 2599грн. На даний час вартість мотокоси, згідно до видаткової накладної, становить 5599 гривень. Факт покупки відповідачем даної мотокоси стверджується підтвердженням про її продаж для заводу, підписаним відповідачем. Однак до даного часу відповідач не сплатив вартість мотокоси, хоча відповідно до усного договору вона передала у власність відповідача мотокосу, а він повинен був сплатити її вартість в сумі 2599 гривень. З дня придбання мотокоси минуло 44 місяці, а тому вона вважає, що відповідач зобов`язаний сплатити їй пеню за порушення виконання взятого на себе зобов`язання у вигляді 20% від суми боргу за кожний місяць прострочення, що буде становити 22871,20грн. 20.03.2015 року вона направила відповідачеві повідомлення-попередження про сплату боргу, але останній борг не погасив, у зв`язку з чим вона просить стягнути з нього вартість мотокоси в сумі 2599 гривень, пеню в розмірі 22871 гривень та судовий збір в розмірі 254грн.70коп. В судовому засіданні позивачка збільшила свої позовні вимоги та прохала стягнути з відповідача вартість коси станом на 05.08.2015 року в сумі 5399 гривень, пояснивши суду, що в 2011 році вона продала відповідачу мотокосу, за яку він обіцяв сплатити кошти чи хтось інший мав заплатити за неї гроші найближчим часом. При зустрічах з відповідачем останній обіцяв вирішити це питання. На протязі всього часу вона надіялась, що відповідач сплатить кошти за придбання мотокоси, а коли зрозуміла, що цього не станеться, то звернулася до суду. У зв`язку з цим просить стягнути з відповідача вказаний борг та судові витрати. Відповідач позов не визнав та пояснив суду, що дійсно звертався до позивачки з приводу продажу мотокоси, яка необхідна була для викошування трави на стадіоні «Колос». Одну коси вони придбали, а іншу взяв в магазині, за яку обіцяв розрахуватися стадіон «Колос». Це було в 2011 чи на початку 2012 року. В 2015 році він отримав лист від позивачки про сплату коштів за мотокосу, але це питання до міської ради і до стадіону «Колос», оскільки мотокосу він брав не для власних потреб. Вислухавши сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Як передбачено ст.698 ЦК України, за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов'язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов'язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов'язується прийняти товар і оплатити його. Договір роздрібної купівлі-продажу є публічним договором. Таким чином, на нього поширюються норми ст.633 ЦК України, якими визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Як встановлено судом і вбачається з свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця № 462051 та свідоцтва платника єдиного податку № 462046, оригінали яких оглянуто в судовому засіданні, а також виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичної особи-підприємця від 20.07.2015 року, позивачка є суб`єктом підприємницької діяльності і займається роздрібною торгівлею відповідного товару. Також в судовому засіданні встановлено та підтверджується даними видаткової накладної № 7418 від 19.05.2011 року, оригінали якої було оглянуто судом, що позивачка отримала для реалізації мотокосу FS 55 вартістю 2599 гривень, яку 21.07.2011 року продала відповідачеві, що слідує з підтвердженням про її продаж для заводу, чого не заперечує і відповідач. Таким чином, прийняття покупцем товару від продавця засвідчує укладення між сторонами договору купівлі-продажу. Разом з тим судом встановлено та підтверджено в судовому засіданні відповідачем, що кошти за придбання вище вказаної мотокоси відповідачем сплачені не були. У відповідності до положень ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Незважаючи на це, позивачка лише 20 березня 2015 року (поштове повідомлення від 20.03.2015 року) письмово звернулася до відповідача з вимогою сплатити кошти за придбану ним мотокосу, на яку відповіді не отримала, що встановлено в судовому засіданні з показів сторін. Як передбачено ст.692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Як вже зазначалося вище і вбачається з матеріалів справи, позивачкою, як продавцем, 21.07.2011 року було продано, а відповідачем, як покупцем отримано мотокосу, згідно підтвердження про продаж. Виходячи з цього, у відповідача виник обов`язок оплати товару, а в позивачки виникло право вимагати цієї оплати 21.07.2011 року. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. А згідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною першою статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У відповідності до ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, чим скористався відповідач, подавши заяву про застосування строків позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, зазначено в ч.4 ст.267 ЦК України. Позивачкою позов було подано до суду 16.07.2015 року, тобто з порушенням визначеного статтею 257 ЦК України загального строку позовної давності, при цьому вона посилається на те, що надіялась на повернення їй коштів за мотокосу відповідачем та на його порядність і їй стало відомо про порушення її прав лише після того, як вона не отримала від відповідача відповіді на її попередження, надіслане йому 20.03.2015 року, що не відповідає фактичним обставинам справи. В судовому ж засіданні позивачка обґрунтувала своє несвоєчасне звернення до суду за захистом своїх прав тим, що надіялась і чекала, що відповідач заплатить кошти, що вказує на те, що вона з самого початку продажу мотокоси знала про порушення своїх прав. Про те, що відповідач зобов`язаний був оплатити вартість товару в момент його придбання, свідчить і строк нарахування позивачкою пені, який починається з дня продажу мотокоси. Також, згідно до ч.1 ст.706 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, оголошеною продавцем у момент укладення договору, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті зобов`язання, у зв`язку з чим вимоги позивачки про стягнення вартості мотокоси станом на 05.08.2015 року є безпідставними, як і стягнення неустойки, для чого встановлена спеціальна позовна давність відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.258 ЦІК України в один рік. З врахуванням цього судом встановлено, що право позивачки щодо неотримання коштів за продаж відповідачеві мотокоси в сумі 2599 гривень порушено, але вона пропустила строк звернення до суду за захистом свої прав без поважних причин. А, як випливає з листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-150/0/4-13від 28.01.2013 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», коли судом на підставі досліджених у судовому засіданні доказів буде встановлено, що право особи, про захист якого вона просить, порушене, а стороною у спорі до винесення рішення буде заявлено про застосування позовної давності, і буде встановлено, що строк позовної давності пропущено без поважних причин, суд на підставі статті 267 ЦК України ухвалює рішення про відмову в задоволенні позову за спливом позовної давності. Отже, суд вважає необхідним відмовити позивачці в задоволенні її позовних вимог у зв`язку зі спливом позовної давності. Оскільки позов задоволенню не підлягає, то суд не вбачає підстав і для стягнення з відповідача сплаченого позивачкою судового збору у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного та,

Outcome: dismissed