Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, в обґрунтування якого вказала, що з 11.11.2006 року перебуває у шлюбі з [PERSON], який було зареєстровано відділом РАЦС Вишгородського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 258. Від шлюб сторони мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які перебувають на повному утриманні позивачки. [PERSON] є дієздатним, офіційно ніде не працює, але має мінливий дохід, добровільно не оказує матеріальної допомоги на утримання їх дітей, але вони її потребують, тому позивачка вимушена звернутися до суду та просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей щомісячно, у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 гривень, на кожну дитину, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дітьми повноліття. В подальшому позивачка подала до суду заяву, у якій зазначила, що зменшує суму аліментів до 850 гривень, на кожну дитину, та просить суд справу розглянути без її участі. Уточненні позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявився, надав до суду заяву у якій зазначив, що уточненні позовні вимоги, щодо стягнення з нього аліментів на утримання дітей по 850 гривень, на кожного, визнає у повному обсязі, та просить розгляд справи провести без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає уточненні позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. У ст. 10 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що сторони з 11.11.2006 року перебувають у шлюбі, який було зареєстровано відділом РАЦС Вишгородського районного управління юстиції Київської області, актовий запис №258 (а.с.4). Від шлюб сторони мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідними свідоцтвами про їх народження, де батьками зазначено - [PERSON] та [PERSON] (а.с.5,6). Статтею 180 СК України, визначено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярній, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У судовому засіданні встановлено, що на теперішній час відповідач офіційно не працює, має мінливий дохід, документів щодо офіційного працевлаштування та отримання постійного доходу, заробітної плати , суду не надав. Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» прожитковий мінімум на дитину у віці з 06 років до 18 років, встановлений на 2016 рік, станом на 27.10.2016 року, встановлено у розмірі 1531 гривня, на дитину до 6 років у розмірі 1228 гривень. Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року, визначено, що відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених ст.198,199 СК України, і своїх повнолітніх дочку, сина. Пунктом 17 даної Постанови передбачено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідачем до суду не надано жодних належних та допустимих доказів, з врахуванням вимог ст.58.59,60 ЦПК України, щодо його важкого матеріального становища, які б перешкоджали йому здійснювати свій батьківський обовязок щодо утримання неповнолітніх дітей суду не надав. Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, зокрема статтею 18 визначено, що державою забезпечується визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини; статтею 27 визначено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини та батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У звязку із тим, що відповідач є дієздатним, на утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних батьків не має, не заперечує щодо стягнення з нього аліментів на утримання дітей, суд вважає, що з нього можуть бути стягнути аліменти на користь [PERSON], на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі, по 850 (вісімсот пятдесят) гривень, на кожного, але не менш 30% від прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 14 вересня 2016 року. Також з відповідача, у відповідності до ст.88 ЦПК України, на користь держави підлягають стягненню судові витрати у розмірі 551 гривні 20 копійок. Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць. На підставі Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року, ст.ст.75, 84, 180-184 СК України, ст.ст. 10,11,60, 130, 174, 212-215, 367 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved