Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-09 00:00:00

позивачка звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на факт прийняття спадщини на спадкове майно: ? частину земельної ділянки загальною площею 0,3350 га, кадастровий номер 3221882201:19:195:0141, з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства та ? частину земельної ділянки загальною площею 0,0909 га, кадастровий номер 3221882201:19:211:0107, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташовані на території Київської області, Вишгородського району, с. Глібівка, вул. Кільцева, 2, після смерті 28 травня 2015 року чоловіка [PERSON]. В звязку з тим, що за життя спадкодавець не встиг оформити правоустановчі документи на земельні ділянки порушує питання про визнання за нею права власності на це майно в порядку спадкування за законом. У судовому засіданні позивачка просила про задоволення позову з викладених у ньому підстав. Представник відповідача та третьої особи, будучи повідомленими про розгляд справи, в судове засідання не прибули. Оскільки суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи, на підставі ст. 169 ЦПК України, в межах строку встановленого ст. 157 ЦПК України, дану справу слід розглянути на підставі наявних доказів у загальному порядку. Заслухавши позивачку, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Як убачається з матеріалів справи, після смерті 28 травня 2015 року [PERSON] (чоловіка позивачки) відкрилася спадщина на ? частину земельної ділянки загальною площею 0,3350 га, кадастровий номер 3221882201:19:195:0141, з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства та ? частину земельної ділянки загальною площею 0,0909 га, кадастровий номер 3221882201:19:211:0107, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташовані на території Київської області, Вишгородського району, с. Глібівка, вул. Кільцева, 2. Вказане майно належало спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07 грудня 2010 року, яке останній успадкував після смерті матері [PERSON]. Вказані земельні ділянки належали [PERSON] на підставі державного акту про право приватної власності на землю серії ІV-КВ №026067 виданого 05 квітня 2002 року на підставі рішення виконкому Глібівської сільської ради Вишгородського району Київської області №94 від 25 грудня 2001 року. Однак померлий [PERSON] не встиг оформити правовстановлюючі документи на успадковане після смерті матері майно й за життя виникле право на нього не зареєстрував. Зазначене також підтверджується і матеріалами спадкової справи №81/2015 від 27 жовтня 2015 року після майна померлого [PERSON] Згідно довідки форми №3 від 07 жовтня 2015 року та довідки Глібівської сільської ради Вишгородського району Київської області №273/02-33 від 07 жовтня 2016 року [PERSON] на день смерті чоловіка [PERSON] постійно проживала та була зареєстрована разом з ним за адресою Київська область, Вишгородський район, с. Глібівка, вул. Кільцева, 4. Позивачка дружина померлого, спадкоємець першої черги, яка відповідно до ст. 1261 ЦК України, прийняла спадщину шляхом постійного проживання зі спадкодавцем на день його смерті згідно вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Інших спадкоємців по справі не має, що підтверджується матеріалами згаданої спадкової справи. 07 квітня 2016 року приватний нотаріус Вишгородського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку з тим, що спадкодавець за життя свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті матері в органах Державного земельного кадастру або реєстраційної служби не зареєстрував. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав і обовязків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Як убачається з ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до вимог ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обовязковим, коли обєктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обовязковій державній реєстрації. Відповідно до ст. 1299 ЦК України якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 182 цього Кодексу). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна. Оскільки померлий [PERSON] не встиг оформити правовстановлюючі документи на успадковане після смерті матері майно й за життя виникле право на нього не зареєстрував, зазначене перешкоджає позивачці здійсненню права спадкування на нього і отриманню свідоцтва про право на спадщину. Таким чином спадкодавець набув право власності на спадкове майно шляхом отримання його в спадщину після смерті матері на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом. Вирішуючи цю справу, суд виходить з того, що в порядку спадкування за законом позивачка набула право власності на вказане спадкове майно, яке належало її чоловікові, який помер і не встиг його оформити, а тому це перешкоджає видачі свідоцтва про право власності на спадщину. Питання визначення належності цього майна має вирішуватись у судовому порядку, оскільки рішення суду буде правовстановлюючим документом для оформлення права на це майно. Таким чином, заявлене позивачами право підлягає захистові, а предявлений позов задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved