Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідачів про звільнення майна з-під арешту та визнання права власності на майно. Ухвалою суду від 07.02.2018 року до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача залучено [PERSON]. Свої вимоги позивачка обгрунтовує тим, що постановою головного державного виконавця Богородчанського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області [PERSON] від 09.10.2017 року відкрито виконавче провадження щодо виконання ухвали Богородчанського районного суду від 04.10.2017 року № 338/997/17 про накладення арешту на майно, що знаходиться на вул.Чорновола,51 в с.Бабче Богородчанського району Івано-Франківської області у володінні [PERSON]. На виконання цієї ухвали головним державним виконавцем Здерко М.М. 16.11.2017 року проведено опис та накладено арешт на майно, зокрема, й на набір спальні «Фотура» та набір меблів для кухні, які вона придбала за власні кошти, є її власністю та які вона надала відповідачці у тимчасове користування. Оскільки накладення арешту на її майно порушує її права як власника, просить позов задовольнити. В останнє судове засідання, призначене на 02.04.2018 року, учасники справи не зявилися, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялися в установленому законом порядку, у звязку із чим суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів. У попередніх засіданнях позивачка позов підтримала з викладених підстав та просила його задовольнити. Відповідачка [PERSON] у попередніх засіданнях позов визнала та просила його задовольнити. Представник Богородчанського ВДВС в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечила та пояснила, що арешт на спірне майно накладено на виконання ухвали суду у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Оскільки спірне майно є обєктом поділу у іншій цивільній справі, яка перебуває на розгляді у суді, то вважає, що відсутні підстави для задоволення позову. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача [PERSON] у попередніх засіданнях щодо задоволення позову заперечив та пояснив, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] На даний час Богородчанським районним судом розглядається справа за його позовом про поділ спільного майна подружжя. Ствердив, що спірне майно, зокрема, набір спальні «Фотура» та набір меблів для кухні, він разом з [PERSON] придбали під час перебування у шлюбі за зароблені ним кошти. За таких обставин вважає позов безпідставним, а тому у його задоволенні просить відмовити. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з вимогами\~статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Позивачка стверджує, що вона є фактичним власником набору спальні «Фотура» та набору меблів для кухні, які перебувають у користуванні її дочки, та на які Богородчанським ВДВС накладено арешт. Однак, належних та допустимих доказів на обгрунтування своєї позиції суду не подала. Обгрунтовуючи свої вимоги позивачка посилається на накладну від 15.06.2011 року (а.с.6) про придбання спальні «Фотура», на договір про тимчасове користування цією спальнею та набором для кухні (а.с.7) та розписку про передачу цього майна у користування [PERSON] (а.с.7 зворот). Однак, до матеріалів справи позивачка долучила тільки копії цих письмових доказів, а вимогу суду подати їх оригінали позивачка не виконала. Крім того, згадана вище накладна відповідно до Закону України від 16.07.1999 «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Закону України від 06.07.1995 «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» не є розрахунковим документом. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 81 цього ж кодексу передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки в судовому засіданні позивачка не довела факту належності їй спірного майна, суд вважає її вимоги необгрунтованими, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання розподілу судових витрат. Зазначена позовна заява містить вимогу прозвільнення майна з-під арешту та визнання права власності на майно. Відповідно до ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Оскільки під час подання позовної заяви позивачкою сплачено тільки 640 грн. судового збору, то з неї слід додатково стягнути 640 грн. судового збору. На підставі викладеного, ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.4, 12, 81 ЦПК України,

Outcome: approved