Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, де зазначила, що 14.03.2012 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис № 200. Від шлюбу у сторін дітей не має, однак розірвати шлюб за спільною заявою подружжя неможливо, оскільки відповідач не погоджується на розірвання шлюбу. Подружнє життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя, погрози по телефону не тільки їй, також її рідним - матері, сестрі, дітям від першого шлюбу. Відповідач в даний час перебуває в місцях відбування покарання, незабаром закінчується строк його ув'язнення. Позивачка переконана, що майбутнього в шлюбі для неї та її дітей від першого шлюбу немає. Позивачка надала до суду заяву в якій просила справу розглянути без її участі, позов підтримала та просила задовольнити, а також повідомила, що спільних дітей з відповідачем у них немає, спільного господарства не ведуть і не вели, спільно нажитого майна немає, оскільки з [PERSON] познайомилася по телефону, протягом двох років до реєстрації шлюбу спілкувалися у телефонному режимі, раз в півроку їздила до нього на побачення до колонії, відвозила передачі, передавала гроші. 14.03.2012 року зареєстрували шлюб, однак разом не проживали, оскільки відповідач перебуває в місцях відбування покарання. Відповідач надав суду заяву та просив провести розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнав, оскільки намагається зберегти сім'ю тому що кохає [PERSON] та бажає з нею жити після звільнення з установи виконання покарання. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Дослідивши письмові докази, враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 14.03.2012 року відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського юстиції, актовий запис № 200 (а.с. 3). У сторін ні спільних дітей, ні нажитого майна, а також ніяких зобов'язань один перед одним не має. Сімейні стосунки подружжя існують тільки формально, з 14.03.2012 року (реєстрація шлюбу) сторони разом не проживали, спільного господарства не вели, не нажили спільного майна подружжя, відповідач до реєстрації шлюбу та після реєстрації шлюбу по даний час перебуває в місцях позбавлення волі. Суд констатує, що правовідносини, яким відповідають встановлені судом факти, врегульовані нормами Сімейного кодексу України. У відповідності до ст. ст. 110-112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У відповідності до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Отже, розглянувши цивільну справу за позовом [PERSON] у межах заявлених вимог та на підставі поданих доказів, оцінивши досліджені докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що вимоги позову є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки подальше збереження зареєстрованого шлюбу між сторонами є недоцільним, суперечить інтересам позивачки та її малолітнім дітям від першого шлюбу. Відповідно до ч. 8 ст. 235 ЦПК України, у рішенні суду зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Встановлено, що під час реєстрації шлюбу прізвище змінила позивачка (дошлюбне прізвище [PERSON]), в заяві поданій до суду зазначила, що бажає відновити прізвище «[PERSON]». В заяві поданій до суду позивачка зазначила, що від повернення судового збору відмовляється.

Outcome: approved