Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, вказавши, що їй на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.05.2016 року належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS]. Відповідачі у зазначеному житловому приміщенні зареєстровані та проживають без її згоди та фактично є такими, що самоправно зайняли його на підставі правочину (договору дарування) від 22.10.2014 року між [PERSON] та [PERSON], який рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 28.12.2015 року визнано недійсним та скасовано реєстраційний запис внесений до Реєстру прав власності за [PERSON]. Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 29.03.2016 року залишено без змін зазначене рішення, апеляційні скарги [PERSON] та [PERSON] відхилені. Враховуючи те, що вона є власником спірного житлового будинку і має право на володіння, користування та розпорядження належним їй майном на власний розсуд, наявні перешкоди, які відповідачі чинять у користуванні належним їй на праві власності майном, що виражається у відмові знятися з реєстрації та виселитися, у перешкоджанні доступу до нього, користуються ним без відповідної правової підстави, тому вважає, що [PERSON], [PERSON] та їх діти повинні бути виселені з житлового приміщення без надання їм іншого житлового приміщення. Просила суд усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження власністю шляхом виселення [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з житлового будинку [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення та скасувати реєстрацію їх місця проживання за цією адресою. В судовому засіданні позивачка, представник позивачки зменшили позовні вимоги та уточнили підстави позову, зазначивши, що з моменту отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на спірний житловий будинок [PERSON] стала його власницею, а відповідачі безпідставно проживають у вказаному житловому будинку та зареєстровані в ньому і на її прохання не звільняють будинок та не знімаються з реєстраційного обліку, чим порушують її права як власника житла, передбачені ст. 41 Конституції України та ст. 317, 319 ЦК України. Просили суд усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження власністю шляхом виселення [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з житлового будинку [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення, стягнути з відповідачів всі судові витрати та витрати на правову допомогу в сумі 3000 грн. Відповідачі [PERSON], [PERSON], що діє також в інтересах неповнолітніх та малолітніх дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та їх представник позову не визнали, пояснивши, що не перешкоджають [PERSON] користуватися житловим будинком, їй виділена окрема кімната, якою вони не користуються, до цього часу тривають судові засідання, вони вселилися до житлового будинку на законних підставах, оскільки [PERSON], яка була спадкоємицею за заповітом надала згоду на вселення їх та реєстрацію в житловому будинку, в подальшому власником будинку став [PERSON], діти були зареєстровані за адресою проживання їх батьків. Представник третьої особи Новокаховської міської ради в судовому засіданні пояснив, що Новокаховська міська рада не має відношення до реєстрації відповідачів у спірному житловому будинку, вказаними питаннями займається відділ реєстрації Новокаховської міської ради, що є самостійною юридичною особою. Представник служби у справах дітей виконавчого комітету Новокаховської міської ради заперечував проти позову, оскільки вказаним позовом порушуються житлові права неповнолітніх та малолітніх дітей. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.05.2016 року [PERSON] є власницею житлового будинку [ADDRESS], що є спадковим майном її батька [PERSON], що помер [INFO]. Вказане право власності зареєстроване в реєстрі речових прав на нерухоме майно 30.05.2016 року. Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 28.12.2015 року позов [PERSON] задоволено частково. Визнано правочин - дарування, укладений 22.10.2014 року між [PERSON] та [PERSON] 5/6 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою : [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Новокаховського міського нотаріального округу Херсонської області Крамчаніним С.А. зареєстрованим за № 1577 недійсним. Скасовано реєстраційний запис, внесений до Реєстру прав власності на нерухоме майно про право власності на 5/6 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою :[ADDRESS] за [PERSON]. Вказане рішення залишене без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 29 березня 2016 року. З довідки відділу реєстрації Новокаховської міської ради Херсонської області від 31.08.2016 року вбачається, що за адресою : [ADDRESS] зареєстровані : [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], всього 7 осіб. Рішенням Райської сільської ради м. Нова Каховка Херсонської області від 30.06.2016 року № 96 [PERSON] надано у власність земельну ділянку площею 0,2500 га, за адресою : [ADDRESS] для розміщення та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, на землях житлової та громадської забудови-за функцією використання - для індивідуального житлового будівництва, кадастровий номер [NUMBER]. Рішенням Райської сільської ради від 24.05.2016 року № 81 припинено договір оренди земельної ділянки площею 0, 3424 га, яка знаходиться по [ADDRESS], укладений з [PERSON] 16.10.2014 року. З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 28.09.2016 року слідує, що право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га зареєстровано за [PERSON] 28.09.2016 року, місце розташування земельної ділянки [ADDRESS]. З висновку Новокаховського ВП ГУНП в Херсонській області від 08.06.2016 року слідує, що [PERSON] звернулася із заявою про вжиття заходів до [PERSON], який проживає в її будинку, не звільняє його разом з родиною, чим порушує її право власності. З пояснень [PERSON] встановлено, що вона разом із своїм чоловіком [PERSON] та дітьми на законних підставах проживають та зареєстровані в будинку, звільнять будинок тільки за рішенням суду. Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 10.04.2014 року в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно відмовлено. Зобов'язано реєстраційну службу Новокаховського міського управління юстиції в Херсонській області скасувати реєстраційний запис внесений до Єдиного Державного реєстру прав власності про право [PERSON] на 5/6 частин будинку за адресою : [ADDRESS], зробленого на підставі скасованого заочного рішення Новокаховського міського суду від 22.08.2012 року. Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 27 лютого 2014 року скасовано рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 26.11.2013 року та визнано недійсним заповіт від 24.01.2011 року, посвідчений керуючою справами Райської сільської ради Херсонської області Даніною І.О., за яким [PERSON] заповів [PERSON] все належне йому майно, а також житловий будинок [ADDRESS], вказане рішення залишене без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.01.2016 року. З будинкової книги на житловий будинок [ADDRESS] вбачається, що в ньому зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з 24.12.2013 року та [PERSON] з 27.07.2016 року. Постанова про закриття кримінальної справи від 03.08.2016 року за заявою [PERSON], повідомлення про скасування вказаної постанови, пояснення [PERSON], матеріали кримінального провадження за заявою [PERSON] про незаконне проникнення [PERSON] та її чоловіка на територію спірного будинку не приймаються судом до уваги, оскільки вони мають відношення до подій, що відбувалися до набуття позивачкою права власності на житловий будинок [ADDRESS]. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст..317, 319, 321, 386 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 29 ч.3,4 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом після [PERSON] 24.05.2016 року на житловий будинок [ADDRESS] та зареєструвавши вказане право власності в Реєстрі речових прав на нерухоме майно 30.05.2016 року стала власником спірного житлового будинку, з цього часу відповідачі [PERSON] та [PERSON] і їх неповнолітні діти втратили правові підстави для користування цим житловим будинком, бо вселилися в нього та були зареєстровані за згодою власниці житлового будинку [PERSON] - спадкоємиці за заповітом. До цього часу відповідачі проживають в житловому будинку, на прохання [PERSON] виселитися з житлового будинку не звільняють його, чого не заперечували в судовому засіданні. Своїм проживанням в житловому будинку [PERSON], відповідачі чинять їй перешкоди в користуванні та розпорядженні власністю, оскільки вона не має змоги в повній мірі користуватися своєю власністю, розпоряджатися нею, здійснювати ремонтні роботи, здавати в оренду, продати тощо. Суд не приймає до уваги заперечення відповідачів та їх представника щодо того, що вони не забороняють [PERSON] проживати в житловому будинку, оскільки власник має право на власний розсуд здійснювати право користування та розпорядження власністю без будь-яких обмежень в цьому, а проживання родини [PERSON] та [PERSON] з неповнолітніми дітьми в житловому будинку створюють зазначені обмеження позивачці. З цих підстав суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з урахуванням зменшених позовних вимог про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження власністю шляхом виселення [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з житлового будинку [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. . Окрім того, суд вважає, що при цьому не будуть порушені житлові права малолітніх та неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], оскільки місцем проживання дітей до 14 років є місце проживання їх батьків, відповідачі [PERSON] та [PERSON] втратили право проживання в спірному житловому будинку з моменту набуття позивачкою права власності у вказаному житловому будинку, вказане житло не є соціальним та іпотечним, тому батьки, які повинні піклуватися про дітей до їх повноліття, повинні забезпечити своїх неповнолітніх та малолітніх дітей житлом. Позивачкою сплачено за надання правової допомоги грошові кошти в сумі 3 000 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера. Враховуючи тривалість судових засідань 179 хв. та розмір компенсації витрат на правову допомогу, передбачений ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» із змінами від 06.12.2016 року, з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати та прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2016 року -1378 грн. та прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2017 року, на користь позивачки підлягають стягненню витрати на правову допомогу в сумі 1711,01 грн., які слід стягнути відповідно до ст. 84,88 ЦПК України з відповідачів в рівних частинах, по 855, 50 грн. з кожного, а також судовий збір в сумі 551,20 грн. по 276,50 грн. з кожного. Тому в цій частині позов підлягає частковому задоволенню. На підставі ст. 41 Конституції України, ст. 317,319,321, 386 ЦК України,

Outcome: partial