Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідачів про визнання нерухомого майна об'єктом спільної сумісної власності, про визнання права власності на ? частину нерухомого майна, про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом частково недійсним. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона з 1993 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] по день його смерті, тобто [INFO] року. У 2002 році вона і її чоловік [PERSON] придбали за спільні кошти , які були здобуті спільною працею, нерухоме майно для спільного проживання. Спільно зробили ремонт , набували меблі , оплачували комунальні послуги. Вона та [PERSON] були постійно працевлаштовані і щомісяця отримували заробітну плату. Вважає, що придбання квартири було здійснено за спільні кошти їх сім'ї, внаслідок спільної праці . Також вказала, що її син - [PERSON] постійно проживав разом з ними, а син [PERSON] - [PERSON], проживав зі своєю матір'ю і отримував аліменти на своє утримання до повноліття. З моменту придбання квартири і по теперішній час вона вважала і вважає, що вона є законним власником квартири, оскільки володіла, користувалася і розпоряджалася вищевказаним майном. Її право власності ніким і ніколи не було оскаржено, ніхто не перешкоджав їй у здійсненні права власності . Більше того, з моменту придбання квартири , а саме з 22 липня 2002 року, по день своєї смерті, а саме по [INFO] року, [PERSON], визнавав її право власності, користування і розпорядження спірної квартирою і не оскаржував його . Протягом всього спільного життя вона і [PERSON], оплачували всі податки та обов'язкові платежі спільно. Оплата проводилася з їх спільного з [PERSON] сімейного бюджету. [INFO] року [PERSON] помер, а спірна квартира за договором купівлі - продажу від 22 липня 2002 року, оформлена тільки на [PERSON] 7 лютого 2011року, відповідачі отримали свідоцтво про право на спадщину за законом, на всю спірну квартиру, і воно пройшло реєстрацію. Вважає, що має право на ? частину квартири [ADDRESS].. Просила суд визнати квартиру [ADDRESS] об'єктом права спільної сумісної власності - її та [PERSON], визнати за нею право власності на ? частину квартири [ADDRESS], визнати свідоцтво про право на спадщину за законом від 07 лютого 2011 року, частково недійсним, скасувати Державну реєстрацію права власності на нерухоме майно у вигляді квартири [ADDRESS], яка була здійснена на ім'я відповідачів. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позивні вимоги підтримали дали пояснення аналогічні обставинам викладеним у позовній заяві. Позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі. Відповідачка [PERSON], та її представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнали. [PERSON] пояснила, що позивачка [PERSON] не приймала участі у придбанні спірної квартири. Квартира [ADDRESS] була придбана на їх з чоловіком кошти та за кошти її сина [PERSON] Вважає, що позивачка [PERSON] не має ніякого права на спірну квартиру. Окрім того, позивачка [PERSON] забезпечена житлом, де і зареєстрована. Просили суд відмовити у задоволенні позову. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явились, про час слухання справи були повідомлені належним чином, надали заяви суду з проханням слухати справу у їх відсутність, позовні вимоги не визнали та просили у їх задоволенні відмовити. Представник співвідповідача - Ворошиловського РУЮ м. Донецька Реєстраційної служби відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у судове засідання не з'явився, про час слухання був повідомлений належним чином, надав заяву з проханням слухати справу у відсутність представника Ворошиловського РУЮ м. Донецька Реєстраційної служби відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. Представник третьої особи - Сьомої Державної Донецької нотаріальної контори у судове засідання не з'явився, про слухання справи був повідомлений належним чином, надав заяву з проханням слухати справу у відсутність представника Сьомої Державної Донецької нотаріальної контори, рішення по справі винести на розсуд суду. Третя особа - Приватний нотаріус Донецького міського нотаріального округу [PERSON] - у судове засідання не з'явилася, про час слухання справи була повідомлена належним чином, надала до суду заяву з проханням слухати справу у її відсутність. Свідки [PERSON], [PERSON] пояснювали, що позивачка мешкала разом з [PERSON] з 1993 року, а з 2002 року після придбання спірної квартири, у цій квартирі. Вони вели спільне господарство, жили однією сім'єю, вихідні проводили на дачі відповідачів. Спірну квартиру придбали за спільні кошти, разом шукали її у різних районах. Свідки [PERSON], [PERSON] пояснювали, що [PERSON] з 1983 року по 1998 рік проживав разом з нею, дружиною [PERSON], їм нічого не відомо про створення нової сім'ї [PERSON]. Спірна квартира була придбана фактично за кошти які надали батьки [PERSON], який працював на металургійному заводі і мав високу заробітну плату, яка теж використовувалась для придбання спірної квартири. Свідок [PERSON], яка була попереднім власником спірної квартири, пояснювала, що продавала свою квартиру саме [PERSON], який вів з нею переговори щодо угоди, він же передавав гроші та приймав участь в оформленні угоди. Ніякої жінки з ним не було, про громадянську дружину він не згадував, казав що квартиру йому купують фактично його батьки. Суд заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи вважає, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню з наступних підстав. Так судовому засіданні встановлено, що [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] до 1998 року, відповідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 21.10.2998 року (а.с.16). 12 липня 2002 року [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS], відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 12.07.2002 року, з якого вбачається, що покупцем спірної квартири є [PERSON] (а.с.5-6). Також у договорі купівлі-продажу квартири від 12.07.2002 року не зазначено про те, що позивачка [PERSON] надала згоду [PERSON] як цивільна дружина на купівлю спірної квартири. Дані обставини також були підтверджені поясненнями свідка [PERSON]. даними нею у судовому засіданні. [INFO] року [PERSON] помер, про що у відділ реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції м. Донецька, актовий запис №683 (а.с.14). Відповідно до матеріалів спадкової справи №53/2010 до майна померлого [INFO] року [PERSON], свідоцтво про право на спадщину за законом було отримано відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.62-103) правомірно, як спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON], що відповідає положенням ст. 1261 ЦК України. У зв'язку з вищезазначеними обставинами суд не вбачає підстав для визнання свідоцтва про право на спадщину за законом від 07 лютого 2011 року, яке посвідчене приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] по реєстру за №290 частково недійсним. До того ж доводи позивачки [PERSON] викладені нею у позовній заяві не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, окрім пояснень свідків [PERSON] та [PERSON], яким нічим не підтверджені, а також повністю спростовані поясненнями свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України сторони повинні довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень. Однак позивачка [PERSON] жодного належного, допустимого доказу на підтвердження своїх позовних вимог суду не надала, зокрема щодо того, який грошовий внесок вона внесла у придбання спірної квартири. Більш того, суд враховує і той факт, що і укладенню шлюбу з [PERSON] і оформленню договору купівлі-продажу спірної квартири з урахуванням інтересів позивачки нічого не заважало, але чому позивачка відповідних дій не виконала, не змогла пояснити, як і того у якого нотаріуса, при яких обставинах оформлювалась угода. Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вказані норми, а також вищевказані обставини, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. На підставі ст. ст. 1261, 1268 -1270 ЦК України,

Outcome: dismissed