overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-10 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з цивільним позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем з тих підстав, що спільне життя з відповідачем не склалося.Після народження дитини відповідач дуже мало приділяв уваги позивачці та спільній дитині,намагання вплинути на чоловіка з боку позивачки виявились марними,через що виникали постійні сварки і в решті решт призвели до розпаду сім»ї.Шлюбні відносини між ними припинені, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Через відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів, подальше сумісне життя і збереження сім'ї вважає неможливим. Спору про розподіл майна, що є спільною сумісною власністю не виникає. Відповідач визнав позовні вимоги та підтвердив підстави позову, заявлені позивачем, вважає примирення неможливим. Перед початком судового засідання сторони, заявили клопотання про слухання справи без фіксації судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20.11.2014 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина : [PERSON] [INFO]. Шлюбно-сімейні відносини між ними припинені, у кожного з них різні погляди на сімейне життя, сім'я існує формально. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Як вбачається з матеріалів справи, у них склались абсолютно різні погляди на життєві ситуації, вирішення побутових питань, вони втратили почуття взаємоповаги та любові, у зв'язку з чим збереження шлюбу суперечить інтересам обох з подружжя та їх неповнолітній дитині. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з цивільним позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем з тих підстав, що спільне життя з відповідачем не склалося.Протягом декількох останніх років відносини з відповідачем істотно погіршилися, на момент розгляду позовної заяви сімейні відносини між сторонами фактично припинились, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Через відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів, подальше сумісне життя і збереження сім'ї вважає неможливим. Спору про розподіл майна, що є спільною сумісною власністю не виникає. Відповідач визнав позовні вимоги та підтвердив підстави позову, заявлені позивачем, вважає примирення неможливим. Перед початком судового засідання сторони, заявили клопотання про слухання справи без фіксації судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26.08.2005 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина : [PERSON] [INFO]. Від позивачки надійшло клопотання, що після розлучення вона залишає собі прізвище «[PERSON]» Шлюбно-сімейні відносини між ними фактично припинилися, у кожного з них різні погляди на сімейне життя, сім'я існує формально. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Як вбачається з матеріалів справи, у них склались абсолютно різні погляди на життєві ситуації, вирішення побутових питань, вони втратили почуття взаємоповаги та любові, у зв'язку з чим збереження шлюбу суперечить інтересам обох з подружжя та їх неповнолітній дитині. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з цивільним позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем з тих підстав, що спільне життя з відповідачем не склалося, у зв»язку з тривалими суперечками та непорозумінням між сторонами.Шлюбні відносини між ними припинені, через відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів, подальше сумісне життя і збереження сім'ї вважає неможливим. Спору про розподіл майна, що є спільною сумісною власністю не виникає. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовну заяву,просила задовільнити позовні вимоги. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги визнав, проте не згоден був щодо причин викладених в позовній заяві про розірвання шлюбу. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21.09.1991 року. Від шлюбу сторони мають дітей : [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Від позивачки надійшло клопотання, що після розлучення вона залишає собі прізвище «Карнаух» Шлюбно-сімейні відносини між ними припинені, у кожного з них різні погляди на сімейне життя, сімя існує формально. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Як вбачається з матеріалів справи, у них склались абсолютно різні погляди на життєві ситуації, вирішення побутових питань, вони втратили почуття взаємоповаги та любові, у звязку з чим збереження шлюбу суперечить інтересам обох з подружжя. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-22 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з цивільним позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем з тих підстав, що спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини між ними припинені, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Через відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів, подальше сумісне життя і збереження сім'ї вважає неможливим. Спору про розподіл майна, що є спільною сумісною власністю не виникає. Відповідач визнав позовні вимоги та підтвердив підстави позову, заявлені позивачем, вважає примирення неможливим. Перед початком судового засідання сторони, заявили клопотання про слухання справи без фіксації судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18.07.1998 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку: [PERSON] [INFO]. Від позивачки надійшло клопотання, що після розлучення вона залишає собі прізвище «[PERSON]» Шлюбно-сімейні відносини між ними припинені, у кожного з них різні погляди на сімейне життя, сім'я існує формально. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Як вбачається з матеріалів справи, у них склались абсолютно різні погляди на життєві ситуації, вирішення побутових питань, вони втратили почуття взаємоповаги та любові, у зв'язку з чим збереження шлюбу суперечить інтересам обох з подружжя та їх неповнолітній дитині. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з цивільним позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем з тих підстав, що спільне життя з відповідачем не склалося.Шлюбні відносини між ними припинені, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Через відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів, подальше сумісне життя і збереження сім'ї вважає неможливим. Спору про розподіл майна, що є спільною сумісною власністю не виникає. Відповідач визнав позовні вимоги та підтвердив підстави позову, заявлені позивачем, вважає примирення неможливим. Перед початком судового засідання сторони, заявили клопотання про слухання справи без фіксації судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26.08.2011 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина : [PERSON] [INFO]. Від позивачки надійшло клопотання, що після розлучення вона залишає собі прізвище «СТРОНА» Шлюбно-сімейні відносини між ними припинені, у кожного з них різні погляди на сімейне життя, сімя існує формально. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Як вбачається з матеріалів справи, у них склались абсолютно різні погляди на життєві ситуації, вирішення побутових питань, вони втратили почуття взаємоповаги та любові, у звязку з чим збереження шлюбу суперечить інтересам обох з подружжя та їх неповнолітній дитині. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-13 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з цивільним позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем з тих підстав, що спільне життя з відповідачем не склалося. Шлюбні відносини між ними припинені, через відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів, подальше сумісне життя і збереження сім'ї вважає неможливим. В судове засідання сторони не з'явилися, через канцелярію суду подали заяви, про розгляд справи без їх участі, позивач позов підтримала, а відповідач його визнав. Дослідивши матеріали справи, суд задовольняє позовні вимоги позивачки, виходячи з наступного: Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17.12.2004 року. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина : [PERSON] [INFO]. Шлюбно-сімейні відносини між ними припинені , у кожного з них різні погляди на сімейне життя, сім'я існує формально. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Як вбачається з матеріалів справи, у них склались абсолютно різні погляди на життєві ситуації, вирішення побутових питань, вони втратили почуття взаємоповаги та любові, у зв'язку з чим збереження шлюбу суперечить інтересам обох з подружжя та їх малолітній дитині. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхньої дитини , а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. На підставі викладеного,з урахуванням Постанови № 11 від 21 грудня 2007 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділу спільного майна подружжя»

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з цивільним позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем з тих підстав, що спільне життя з відповідачем не склалося. Шлюбні відносини між ними припинені, через відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів, подальше сумісне життя і збереження сім'ї вважає неможливим. Спору з приводу поділу майна сторони не мають. Малолітня дитина мешкає з позивачкою, спору з даного питання між сторонами не має. В підготовче судове засідання сторони не з'явилися, через канцелярію суду подали заяви, про розгляд справи без їх участі, позивач позов підтримала, а відповідач його визнав. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд задовольняє позовні вимоги позивачки, виходячи з наступного: Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12.09.2003 року. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку : [PERSON] [INFO]. Шлюбно-сімейні відносини між ними припинені , у кожного з них різні погляди на сімейне життя, сім'я існує формально. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Як вбачається з матеріалів справи, у них склались абсолютно різні погляди на життєві ситуації, вирішення побутових питань, вони втратили почуття взаємоповаги та любові, у зв'язку з чим збереження шлюбу суперечить інтересам обох з подружжя та їх малолітній дитині. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхньої дитини , а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. На підставі викладеного,з урахуванням Постанови № 11 від 21 грудня 2007 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділу спільного майна подружжя»

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з цивільним позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем з тих підстав, що спільне життя з відповідачем не склалося. Шлюбні відносини між ними припинені, через відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів, подальше сумісне життя і збереження сім'ї вважає неможливим. Спору з приводу поділу майна сторони не мають. Малолітня дитина мешкає з позивачкою, спору з даного питання між сторонами не має. В підготовче судове засідання сторони не з'явилися, через канцелярію суду подали заяви, про розгляд справи без їх участі, позивач позов підтримала, а відповідач його визнав. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд задовольняє позовні вимоги позивачки, виходячи з наступного: Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21.08.2010 року. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина : [PERSON] [INFO]. Шлюбно-сімейні відносини між ними припинені , у кожного з них різні погляди на сімейне життя, сім'я існує формально. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Як вбачається з матеріалів справи, у них склались абсолютно різні погляди на життєві ситуації, вирішення побутових питань, вони втратили почуття взаємоповаги та любові, у зв'язку з чим збереження шлюбу суперечить інтересам обох з подружжя та їх малолітній дитині. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхньої дитини , а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. На підставі викладеного,з урахуванням Постанови № 11 від 21 грудня 2007 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділу спільного майна подружжя»

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з цивільним позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем з тих підстав, що спільне життя з відповідачем не склалося. Шлюбні відносини між ними припинені, через відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів, подальше сумісне життя і збереження сім'ї вважає неможливим. Спору з приводу поділу майна сторони не мають. Малолітня дитина мешкає з позивачкою, спору з даного питання між сторонами не має. В підготовче судове засідання сторони не з'явилися, через канцелярію суду подали заяви, про розгляд справи без їх участі, позивач позов підтримала, а відповідач його визнав. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд задовольняє позовні вимоги позивачки, виходячи з наступного: Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27.07.2013 року. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина : [PERSON] [INFO]. Шлюбно-сімейні відносини між ними припинені , у кожного з них різні погляди на сімейне життя, сім'я існує формально. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Як вбачається з матеріалів справи, у них склались абсолютно різні погляди на життєві ситуації, вирішення побутових питань, вони втратили почуття взаємоповаги та любові, у зв'язку з чим збереження шлюбу суперечить інтересам обох з подружжя та їх малолітній дитині. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхньої дитини , а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. На підставі викладеного,з урахуванням Постанови № 11 від 21 грудня 2007 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділу спільного майна подружжя»

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з цивільним позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем з тих підстав, що спільне життя з відповідачем не склалося.Шлюбні відносини між ними припинені.Через відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів, подальше сумісне життя і збереження сім'ї вважає неможливим. Спору про розподіл майна, що є спільною сумісною власністю не виникає. Відповідач визнав позовні вимоги та підтвердив підстави позову, заявлені позивачем, вважає примирення неможливим. Перед початком судового засідання сторони, заявили клопотання про слухання справи без фіксації судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22.02.2014 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку : [PERSON] [INFO]. Від позивачки надійшло клопотання, що після розлучення вона залишає собі прізвище «[PERSON]» Шлюбно-сімейні відносини між ними фактично припинені, у кожного з них різні погляди на сімейне життя, сім'я існує формально. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Як вбачається з матеріалів справи, у них склались абсолютно різні погляди на життєві ситуації, вирішення побутових питань, вони втратили почуття взаємоповаги та любові, у зв'язку з чим збереження шлюбу суперечить інтересам обох з подружжя та їх неповнолітній дитині. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-13 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з цивільним позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем з тих підстав, що стосунки між подружжям погіршились, та вона не бажає перебувати у шлюбі з відповідачем, а також просить стягнути з відповідача на утримання неповнолітньої дитини у розмірі ? частини його заробітку (доходу) щомісячно аліментів , але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач визнав позовні вимоги та підтвердив підстави позову, заявлені позивачкою, вважає примирення неможливим та не заперечував проти позовних вимог щодо стягнення аліментів щомісячно і до досягнення дитиною повноліття починаючи з дня пред'явлення позовної заяви. Перед початком судового засідання сторони, заявили клопотання про слухання справи без фіксації судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07.08.1999 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина: [PERSON], [INFO], який мешкає з позивачкою - [PERSON]. Також від позивачки надійшло клопотання, що після розлучення вона залишає собі прізвище «[PERSON]» Шлюбно-сімейні відносини між ними припинені з 2012 року, у кожного з них різні погляди на сімейне життя, сім'я існує формально. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Як вбачається з матеріалів справи, у них склались абсолютно різні погляди на життєві ситуації, вирішення побутових питань, вони втратили почуття взаємоповаги та любові, у зв'язку з чим збереження шлюбу суперечить інтересам обох з подружжя та їх неповнолітньої дитини. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча є здоровим, працездатним чоловіком. Згідно зі ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення їм повноліття. У відповідності зі ст.181 СК України засоби виконання батьками обов'язків по утриманню дитини визначаються батьками за згодою. З матеріалів справи вбачається, що між позивачкою та відповідачем по даній справі згоди на виконання обов'язків по утриманню неповнолітньої дитини не досягнуто. У відповідності зі ст.183 Сімейного Кодексу України частина заробітної плати/доходу/ матері, батька, що буде утримуватися як аліменти, визначається судом. Стосовно розміру стягуваних аліментів, суд вважає достатнім визначити їх у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, проти такого розміру не заперечує і відповідач. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved