Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-22 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що їй на праві власності належить буд. [ADDRESS] , де зареєстрований також відповідач, який ніколи у такому житловому приміщенні не мешкав, якого позивач ніколи не бачила та не знає. Місце фактичного знаходження відповідача їй також невідомо. Таким чином обмежуються права позивачки, як власника такого нерухомого майна. На підставі переліченого просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування буд. [ADDRESS] . У судовому\~засіданні [PERSON] \~заявлені позовні\~вимоги повністю\~підтримала,\~надавши пояснення\~по суті\~таких вимог,\~внаслідок чого\~просила суд\~визнати відповідача\~таким,\~що втратив\~право користування\~буд.\~ [ADDRESS] , не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач, [PERSON] , в судове засідання за невідомих суду причин не з`явився повторно, будучи належним чином про час та місце розгляду справи повідомленим. За ч. 4 ст. 223 ЦПК суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши учасників процесу, які з`явились, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що буд. [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 4 вересня 2020 року, реєстр нотаріусу № 1107, що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 24 вересня 2020 року (а. с. 4, 5). За відомостями від 1 жовтня 2020 року та 13 листопада 2020 року Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради вбачається, що по [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , [INFO] (а. с. 6, 16). Відповідно до свідчень допитаних у судовому засіданні свідків, [PERSON] та [PERSON] , сусідів по домоволодінню [ADDRESS] , останні повідомили суд, що позивачку добре знають, оскільки її сестра тривалий час мешкає по проїзду Свободи 18, де до своєї смерті також мешкала мати [PERSON] . Натомість, свідки не знають [PERSON] , 1962 р. н., бо про такого ніколи не чули, ніколи не бачили та не знають, де він може перебувати. При цьому свідки стверджували, що [PERSON] ніколи не мешкав по [ADDRESS] . Таким чином суд на підставі досліджених доказів встановив, що відповідач, [PERSON] , фактично в буд. [ADDRESS] не мешкав без поважних причин, починаючи з моменту реєстрації в такому житловому приміщенні. За змістом ст. 316, 317, 319 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК) право власності є правом особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд. На підставі ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника житла користуватись ним може існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якої вони є, та проживання разом із власником такого житла. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 2 вересня 2019 року по справі № 731/34/17-ц. Суд натомість зазначає, що за фактичних обставин, встановлених у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що відповідач не є членом родини позивачки, залишаючись зареєстрованим у спірному житловому приміщенні, однак не користуючись ним без поважних причин, тому фактично втратив право користування буд. [ADDRESS] . Таким чином в судовому засіданні було підтверджено факт того, що не проживання у спірному житловому приміщенні з моменту реєстрації [PERSON] свідчить про фактичну втрату ним права на користування таким житлом, через що наявні законні підстави для задоволення поданого позову [PERSON] шляхом позбавлення відповідача права користування буд. [ADDRESS] . На підставі ст. 141 ЦПК з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved