Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 07.10.2016 вона уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося у звязку з різними поглядами на сімейне життя та ведення спільного господарства. Примирення, подальше спільне проживання та збереження сімї не можливе, втрачені почуття любові та взаємоповаги. З наведених підстав просила розірвати шлюб та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. 04.10.2018 до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому заперечив проти підстав поданої позовної заяви, просив надати строк на примирення та зменшити суму витрат на правничу допомогу. 16.10.2018 до суду надійшла відповідь позивачки на відзив, в якій вона просила відмовити відповідачу у наданні строку на примирення, оскільки це не приведе до відновлення і зміцнення сімї та просила розірвати шлюб. Представник позивачки адвокат [PERSON] та позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали. Крім того, надаючи пояснення позивачка зазначила, що причиною розірвання шлюбу, крім іншого, є постійні непорозуміння з відповідачем, які зазвичай стають причиною сварок, тому наполягала на розірванні шлюбу, так як не вбачає підстав для його збереження. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти розірвання шлюбу, зауважив, що до останнього мав надію зберегти сімю, щоб дитина зростала в повноцінній родині, проте зважаючи на категоричний намір позивачки розірвати шлюб, зрозумів, що розлучення буде доцільним в даній ситуації. Також зауважив, що не всі зазначені в позовній заяві підстави для розірвання шлюбу відповідають дійсності, оскільки не рідко ініціатором сварок була сама позивачка. Представник відповідача адвокат [PERSON] в судовому засіданні погодилася з позицією [PERSON] щодо можливості розірвання шлюбу між ним та відповідачкою, також зауважила, що в переважній більшості підстави, на які позивачка посилалася в позовній заяві про розірвання шлюбу, не доведені. Просила зменшити суму понесених позивачкою витрат на професійну правничу допомогу, яка підлягає стягненню з відповідача, посилаючись на не співмірність таких витрат з обсягом виконаної представником роботи, а також на характер спірних правовідносин щодо складності справи. Заслухавши доводи учасників цивільного процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Аналогічні приписи викладені у статті 24 Сімейного Кодексу України (далі СК України), у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини 3 статті 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. За змістом статті 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд встановив, що сторони 07.10.2016 зареєстрували шлюб, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб від 07.10.2016 серії [NUMBER], актовий запис № 452 (а.с. 9). Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON], [INFO] народження, що підтверджується копією свідоцтва про народження від 24.03.2017 серії [NUMBER], актовий запис № 368 (а.с. 8). Як зазначалось вище відповідно до норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. При цьому, збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Під час судового розгляду справи встановлено, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та взаємоповага, що притаманні подружжю, їх примирення, подальше спільне проживання як сімя та збереження шлюбу між ними є неможливим і суперечить інтересам як позивачки так і відповідача. Таким чином, суд дійшов висновку, що збереження сімї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і може бути розірваним. Відповідно до частин 1, 3 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат пов'язаних з розглядом судової справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Вимогами частини 1 та пункту 1 частини 2 статті 141 визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші Судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Частинами 1, 3, 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Як вбачається з матеріалів справи, позивачкою за подання до суду позовної заяви сплачено 704,80 грн. судового збору (а.с. 1). Також в судовому засіданні за клопотанням позивачки долучено документи на підтвердження понесених нею витрат на оплату послуг адвоката. Як вбачається з розрахунку та квитанції № 0392109 такі витрати складають 4235 грн. Суд вважає, що розрахований адвокатом позивачки розмір витрат на правову допомогу в сумі 4235 грн. не є співмірним до заявлених позовних вимог, наданих адвокатом послуг по складанні позовної заяви, відповіді на відзив, незначного ступеню складності справи та часу витраченого адвокатом для участі в судовому засіданні, тому з урахуванням вказаних критеріїв, а також виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості, самостійно визначає розмір витрат на оплату послуг адвоката в розмірі 1800 грн. Отже з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки витрати зі сплати судового збору в розмірі 704,80 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 1800 грн. На підставі статей 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved