Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-13 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що вона за контрактом працює в Державному підприємстві «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів «НДІБМВ» на посаді старшого наукового співробітника лабораторії полімерних, покрівельних та теплоізоляційних матеріалів. Згідно з штатним розкладом від 02.12.2013 року місячний фонд заробітної плати становить 5 241 гривню. За січень, лютий та березень 2014 року позивачка пропрацювала 61 повний робочий день, а заробітну плату отримувала щомісячно в розмірі 1 218 гривень. Позивачка вважає, що підприємство заборгувало їй заробітну плату за січень - лютий 2014 року в загальному розмірі 12 069 гривень. Позивачка просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 12 069 гривень. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги з тих же підстав, просила позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити в задоволенні позову. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] працює в Державному підприємстві «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів «НДІБМВ» на посаді старшого наукового співробітника лабораторії полімерних, покрівельних та теплоізоляційних матеріалів згідно із наказом №60к від 29.09.2011 року про продовження дії контракту від 06.12.2010 року (а.с. 89 - копія сторінки трудової книжки). Згідно зі штатним розкладом станом на 02.12.2013 року посадовий оклад [PERSON] становить 4 032 гривні, надбавка за науковий стаж 1 209 гривень, а отже місячний фонд зарплати за цією посадою становить 5 241 гривню (а.с.83-87). З табелю обліку робочого часу за січень - березень 2014 року (а.с.80-82) вбачається, що [PERSON] працювала повні місяці по 8 годин щоденно. Відповідно до довідки про доходи від 10.06.2014 року за №26/03 (а.с.5) та копії особового рахунку по заробітній платі (а.с.88) [PERSON] отримала заробітну плату у січні, лютому та березні 2014 року в розмірі 1 218 гривень. В статті 94 КЗпП України та ст. 1 Закону України «Про оплату праці» зазначається, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Положеннями ст. 97 КЗпП України та ст. 15 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці. Відповідно до ст. 103 КЗпП України і ст. 29 Закону України «Про оплату праці» про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни. Згідно з ст. 30 Закону України «Про оплату праці» роботодавець зобов'язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. За приписами ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Розмір заробітної плати може бути нижчим за встановлений трудовим договором та мінімальний розмір заробітної плати у разі невиконання норм виробітку, виготовлення продукції, що виявилася браком, та з інших, передбачених чинним законодавством причин, які мали місце з вини працівника. Забороняється будь-яке зниження розмірів оплати праці залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об'єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання. Судом встановлено, що [PERSON] пропрацювала в 2014 році повні місяці - січень, лютий та березень і отримала у кожному місяці заробітну плату в розмірі 1 218 гривень, хоча мала б отримати у кожному місяці 5 241 гривню. Отже, заборгованість по зарплаті становить за вказані місяці 12 069 гривень. Позивачка в судовому засіданні зазначила, що про зменшення заробітної плати її не повідомляли і не вказували підстави для такого зменшення. Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що мінімальна заробітна плата була виплачена позивачці на підставі п.5 розділу ІУ колективного договору, оскільки обсяги виконаних робіт не давали можливості для нарахування і виплати позивачці заробітної плати у повному розмірі. Пунктом 5 розділу ІУ колективного договору передбачено, що сторони домовились, що заробітну плату працівникам інституту нараховувати за фактично виконані і реалізовані обсяги робіт кожною лабораторією, відділом з урахуванням фактичних витрат і відпрацьованим часом по табелю. Представник відповідача не надав суду жодних доказів на підтвердження тих обставин, що обсяги виконаних робіт позивачкою не відповідали розміру її зарплати. Позивачці не скорочувався робочий день, вона не повідомлялась у встановленому законом порядку про зменшення розміру оплати її праці. За таких обставин суд вважає, що відповідачем неправомірно нараховувалась [PERSON] заробітна плата в нижчому розмірі, а тому на її користь має бути стягнута різниця між виплаченою зарплатою та встановленою штатним розкладом заробітною платою. Таким чином, враховуючи викладене вище, суд вважає, що позов в судовому засіданні доведений, а тому підлягає задоволенню. Стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір. На підставі наведеного, ст.ст. 94, 97, 103, 231 КЗпП України, ст.ст. 1, 15, 21, 29, 30 Закону України «Про оплату праці»,

Outcome: approved