Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з цим позовом, посилаючись на те, що вона з 1990р. по 1998р. доглядала за своїм дядьком [PERSON], який 02.08.1991р. заповів належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS]. Після смерті останнього у вказаній квартирі проживала його дружина [PERSON], яка [INFO] теж померла. На даний час там проживає відповідач. Заповіт, зазначений вище, [PERSON] не скасований, тому позивач просила суд визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS]. У судовому засіданні позивачка позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідачка проти позову заперечувала. Третя особа до суду не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, просила розглянути справу у її відсутності (лист №1552/01-16 від 18.09.2014р.). Вислухавши пояснення сторін та свідка [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного. [PERSON] на підставі рішення виконкому Вишгородської районної ради депутатів трудящих Київської області від 11.12.1978р. №361 було видано ордер [NUMBER] від 22.12.1978р. на квартиру [ADDRESS]. 02.08.1991р. [PERSON] заповів належну йому двокімнатну кооперативну квартиру [ADDRESS] позивачці, а [INFO] - помер. Зважаючи на те, що спадкодавець помер у 1998 році, з врахуванням ст.5 ЦК України, суд застосовує вимоги ЦК УРСР 1963р. (ст.128 ЦК УРСР 1963р.), чинного на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] Згідно ч.1 ст.549 ЦК УРСР (у редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Отже, враховуючи вимоги ст.548, п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР 1963р., дружина померлого [PERSON] [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, оскільки була зареєстрована та постійно проживала з ним, що підтверджується ордером [NUMBER] від 22.12.1978р. (зворот), довідкою-характеристикою №280 від 08.04.2014р. Крім того, рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 15.11.1999р. заповіт, складений [PERSON], складений 02.08.1991р., частково визнано недійсним та право власності на спірну квартиру визнано за [PERSON] Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. 14.11.2003р. [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті її чоловіка [PERSON] На підставі свідоцтва про право власності від 26.01.1999р., виданого згідно рішення Вишгородської міської ради №36 від 04.04.1996р. станом на 31.12.2012р. спірна квартира зареєстрована за [PERSON] (дружиною померлого [PERSON])., що підтверджується довідкою-характеристикою №280 від 08.04.2014р., виданою КП «Вишгородське БТІ». [INFO] [PERSON] померла. Внаслідок смерті особи або оголошення її померлою відкривається спадщина (ч.1 ст.1220 ЦК України). Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Позивачка 22.04.2014р. звернулась до Вишгородської районної державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті померлої [INFO] [PERSON], однак отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій у зв'язку з відсутністю доказів родинних стосунків між нею та [PERSON] Так, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS] і спадкоємцем за заповітом, посвідченого приватним нотаріусом Вишгородського райооного нотаріального округу Київської області [PERSON] 09.08.2000 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2956, на підставі якого видано свідоцтво про право на спадщину від 02.08.2014р. № 1404 на ім'я [PERSON] Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Отже, заповіт, на підставі якого, як вважає позивачка, вона має право на спірну квартиру, рішенням суду частково визнано недійсним, право власності на цю квартиру визнано за [PERSON] (дружиною спадкодавця), яка померла [INFO] і спадкова справа після її смерті не заводилась (лист Вишгородської районної державної нотаріальної контори № 1693 від 05.11.2014р.). Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання права власності на квартиру [ADDRESS] за позивачкою, а тому слід у позові відмовити. На підставі ст.ст. 1218, 1222, 1223 ЦК України, ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР 1963 року, ст.ст. 3, 10, 11, 58, 60, 61, 88, 213-215 ЦПК України, -

Outcome: dismissed