Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача директора ТОВ «Декант» Александрова Ю.С. в якому просили зобовязати відповідача привести її звільнення у відповідність до вимог КЗпП України, нарахувати та виплатити всі належні при звільненні суми, а також зобовязати виплатити компенсацію за невикористану щорічну відпустку. В обґрунтування предявлених вимог посилається на те, що з 12 листопада 2013 року вона перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Вента», яке у подальшому у звязку зі зміною власника змінило назву на ТОВ «Декант» та працювала на посаді завідувача складом товариства. Наказом директора ТОВ «Декант» Александрова Ю.С. №07-к від 27 березня 2015 року позивачку звільнено з посади завідувача складом з 27 березня 2015 року за згодою сторін на підставі п.1. ст. 36 КЗпП України. Разом з тим, зазначає позивачка, відповідач при звільненні відмовився внести відповідні записи до трудової книжки та й у подальшому не вчинив таких дій, що позбавило її можливості належним чином подати до відповідних установ документи, в тому числі трудову книжку, з метою оформлення дозволу по догляду за її матірю, яка є інвалідом 1 групи. Посилаючись на вищевикладені обставини позивачка просила суд задовольнити предявлені вимоги. Позивачка у судовому засіданні підтримала предявлені вимоги. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що з 12 листопада 2013 року позивачка перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Вента», яке у подальшому у звязку зі зміною власника змінило назву на ТОВ «Декант» та працювала на посаді завідувача складом товариства. Вказана обставина підтверджується відповідними записами трудової книжки, копія якої міститься в матеріалах справи. Наказом директора ТОВ «Декант» Александрова Ю.С. №07-к від 27 березня 2015 року позивачку звільнено з посади завідувача складом з 27 березня 2015 року за згодою сторін на підставі п.1. ст. 36 КЗпП України. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачка посилається на те, що відповідач директор ТОВ «Декант» Александров Ю.С. всупереч вимогам трудового законодавства відмовився внести відповідні записи до трудової книжки та й у подальшому не вчинив таких дій, що позбавило її можливості належним чином подати до відповідних установ документи, в тому числі трудову книжку, з метою оформлення дозволу по догляду за її матірю, яка є інвалідом 1 групи. Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частина 1 ст. 30 ЦПК України визначає, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Відповідачем є особа, на яку вказує позивач як на порушника своїх прав. Між тим, як вбачається з матеріалів справи позивачка перебувала у трудових відносинах з юридичною особою ТОВ «Декант», а відповідач як керівник установи виконує лише відповідні функції передбачені установчими документами товариства. Таким чином, з матеріалів справи не вбачається наявність трудових відносин між позивачкою як працівником ТОВ «Декант» та директором зазначеного товариства як роботодавцем. Суть вимог позивачки зводиться до зобовязання привести її звільнення з ТОВ «Декант» у відповідність до вимог чинного законодавства, проте позивачкою заявлені вимоги саме до директора товариства Александрова С.Ю. як керівника установи у трудових відносинах з яким вона не перебувала. З огляду на викладене, у судовому засіданні не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що директор ТОВ «Декант» Александров Ю.С. порушував права позивачки, з метою захисту яких вона звернулася до суду з даним позовом. В ході розгляду справи судом неодноразово роз'яснювалось позивачці та її представнику право на заміну відповідача на належного, а саме роботодавця з яким у позивачки виникли спірні правовідносини. Проте ані позивачка ані її представник таким правом не скористались. З огляду на положення ст. 33 ЦПК України суд позбавлений можливості без заяви позивача залучати до участі у справі належного відповідача. Таким чином, виходячи з предмету та підстав предявленого позову та враховуючи, що відповідач не оспорює будь-яких прав позивачки, в тому числі і трудових, та на ці права не претендує, суд дійшов висновку про те, що позивачка звернулася до суду з даними вимогами до неналежного відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed