Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-11 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом, просить суд змінити розмір аліментів та щомісячно стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї третини від усіх доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з моменту ухвалення рішення суду і до повноліття дитини. В обґрунтування позову зазначає, що від спільного з відповідачем шлюбу, який розірвано, у них [INFO] народилася дочка [PERSON] . На даний момент дочка проживає з нею. Відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку приймати участь у додаткових витратах на утримання дитини у відповідності до ст. 185 СК України. Рішенням Таращанського районного суду Київської області з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання дочки [PERSON] , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 09 вересня 2008 року до досягнення нею повноліття. Разом із цим, враховуючи внесені зміни до СК України, вважає, що аліменти повинні стягуватися з відповідача в розмірі не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення повноліття дитиною. Зазначає, що вона працює, перебуває на обліку в УСЗН Таращанської РДА та отримує допомогу по догляду за дитиною інвалідом. Однак, її доходи невеликі і вона не може в повній мірі забезпечити потреби дитини. Відповідач сплачує аліменти, але на лікування дочки їх катастрофічно не вистачає. Участі у вихованні дочки, догляді за нею, відповідач не бере. Спираючись на викладене, змушена звернутися до суду із позовною заявою про збільшення розміру аліментів. У поданому відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що вважає даний позов безпідставним та надуманим, оскільки як до припинення шлюбу так і після, він постійно утримував і наразі утримує їхню неповнолітню дочку. Звертає особливу вагу суду, що ніколи б не відмовився брати участь у додаткових витратах, які необхідні на лікування дитини. Причиною звернення до суду слугувало те, що позивачка попросила його на день народження дочки подарити їй телефон, вартість якого складає понад 6000 грн. В свою чергу він вимушений був відмовитися, оскільки ця сума, це майже його заробітна плата за місяць та запропонував подарити дочці гроші в сумі 1000 грн. Саме ця ситуація і є причиною звернення позивача до суду. Повторно звертає увагу, що жодного офіційного звернення чи вимоги до березня 2020 року про участь у додаткових витратах, які необхідні на лікування дитини не було. Крім того, в даному випадку за останні роки його матеріальний стан не покращився, а навпаки погіршився. Він не має ні особистого житла, ні автомобіля. На даний час, проживає в цивільному шлюбі і вимушений винаймати житло. Докази, які б підтверджували, що позивачка вживала заходів щодо одержання з нього додаткових коштів на лікування дитини, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням від їх сплати, суду не надані. В зв`язку з чим, просить відмовити у позові, стягнути з відповідачки всі судові витрати, в тому числі і витрати на оплату правничої допомоги адвоката. У поданих письмових поясненнях відповідач додатково зазначає, що його мама [PERSON] , 1950 року народження, має тяжке захворювання, а саме цукровий діабет ІІ типу та за станом здоров`я вона потребує постійного догляду. Тому, в даному випадку, його матеріальний стан в жодному разі не покращився, а тому правових підстав для збільшення розміру аліментів немає. Звертає особливу увагу, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яка отримана ним 08.05.2020, позивачка є власником житлової квартири за [ADDRESS] . Дану квартиру вона придбала 24.07.2018 згідно договору купівлі-продажу. Зазначена обставина, на його думку, свідчить про те, що оскільки у позивачки є матеріальна можливість купувати нерухомість, а тому матеріальної потреби у збільшенні розміру аліментів немає. Крім того, зауважує, що не так давно він надавав дозвіл позивачці на виїзд їхньої дочки за кордон на відпочинок, що також свідчить про матеріальний стан позивачки, оскільки він собі не може дозволити навіть відпочивати і в Україні. Зважаючи на викладене, звертає увагу, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів того, що у нього змінився, а саме покращився матеріальний стан, який дозволяє йому сплачувати аліменти у більшому розмірі, ніж це зазначено у рішенні Таращанського районного суду Київської області від 29.10.2008. В свою чергу, позивачкою подано відповідь на відзив, у кому вона зазначає, що відповідач усунувся від додаткових витрат на спільну дитину відразу після розлучення (10 років тому). Звертає увагу суду, що вона звернулася до суду з даним позовом у зв`язку з хворобами дитини, які потребують постійного нагляду лікарів, контролю аналізів та лікування. Щодо витрат на правничу допомогу, вважає, що надані представником відповідача копії квитанції, походження якої неможливо встановити, не є належним доказом таких витрат. Також, просить суд врахувати, що адвокат не подав суду належних квитанції до прибуткового касового ордеру та викопіювання з Книги обліку доходів та витрат на підтвердження факту проведення розрахунків між відповідачем за складання відзиву та його представником. Тому, вважає, що викладені обставини є підставою для відмови у задоволенні заяви про стягнення понесених сторонами витрат на професійну правничу допомогу. Позивачка у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Пояснила, що дитина, крім іншого, ще знаходиться на обліку у окуліста. Дитині потрібне ортопедичне взуття, масаж, лікувальна фізкультура. У вересні-жовтні 2008 року вона працювала медичною сестрою в Таращанській ЦРЛ. Як і на час звернення з первісним позовом про стягнення аліментів, так і зараз вона отримує мінімальну заробітну плату. На час звернення з позовом про стягнення аліментів, дитина не мала захворювань. Зараз відповідач сплачує 2700 грн в місяць. Вона зверталась усно до відповідача щодо сплати додаткових коштів. Вона отримує у зв`язку з інвалідністю дитини 1700 грн. в місяць. Квартиру в Таращі рік назад їй купив брат. Дитина виїжджала за кордон на оздоровлення. Батьки відповідача самі себе забезпечують. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні 09.09.2020 позов підтримав повністю, прохав його задовольнити. В судове засідання 12.10.2020 представник позивачки не з`явився, та позивачка не заперечувала проти розгляду справи у відсутність представника. Представник відповідача - адвокат Якименко О.В. у судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позову. Зазначив, що відповідач не відмовляв у наданні додаткових витрат. Матеріальний стан відповідача погіршився. У нього на утриманні хвора мати на цукровий діабет, купляє їй ліки. Натомість матеріальний стан позивачки покращився: вона працює в ТОА «Сіріус» фармацевтом, отримує державну допомогу 1700 гривень у зв`язку з інвалідністю дитини. Крім того, згідно відомостей з Єдиного реєстру нерухомості 24.07.2018 року вона придбала квартиру. Також, у позивачки є можливість виїжджати за кордон, що підтверджується тим, що відповідач надавав дозвіл на виїзд дитини за кордон на відпочинок. Позивачкою обраний невірний спосіб захисту, оскільки потрібно звертатись з позовом про стягнення додаткових витрат. Відповідач у судовому засіданні зазначив, що сплачувати збільшений розмір аліментів йому не дозволяє матеріальний стан. Його батьки перенесли інсульти, він купляє їм медпрепарати, також сплачує комунальні послуги. Він знімає квартиру за адресою [ADDRESS] . Проживає у цивільному шлюбі, спільних дітей не має, але у жінки є дитина від попереднього шлюбу. Він працює в державній службі надзвичайних ситуацій пожежником. На руки отримує вісім тисяч гривень зарплати. Позивачка жодного разу до нього за додатковою допомогою не зверталась. Лише звернулась купити дитині телефон, але у нього не було таких коштів. Про інвалідність дитини взнав з позову. У додаткових витратах приймав участь. Дарив подарунки на дні народження, свята. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 02.06.2007 між сторонами було укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Таращанського районного управління юстиції Київської області, актовий запис за № 49 (а.с.13). Від спільного шлюбу мають дочку - [PERSON] , [INFO] (а.с.14). Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 23.10.2009 справа 2-448/2009 р. шлюб між сторонами розірвано, дочку залишено проживати з матір`ю (позивачкою) (а.с.15). 13.11.2009 відділом реєстрації актів цивільного стану Таращанського районного управління юстиції Київської області в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 76, позивачці видано свідоцтво про розірвання шлюбу серія [NUMBER] (а.с.16). Згідно рішення Таращанського районного суду Київської області від 29.10.2008 справа № 2-595/2008, з відповідача, зокрема, стягнуто на користь позивачки аліменти на утримання дочки в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 09.09.2008, до досягнення дочкою повноліття (а.с.17). З копії посвідчення серії [NUMBER] , виданого 07.10.2010 УПСЗН Таращанської РДА вбачається, що [PERSON] , [INFO] , є дитиною з інвалідністю (а.с.25). Відповідно до виписки із медичної картки амбулаторного хворого, виданої 13.02.20120 КНП ТРР «Таращанський центр первинної медичної (медико-санітарної) допомоги», [PERSON] перебуває на «Д» обліку з 2010 року (а.с.22). Згідно довідки № 345, виданої 04.03.2020 УСЗН Таращанської РДА позивачка перебуває на обліку в управлінні та отримує державну соціальну допомогу дітям з інвалідністю. За період з 09.2019 по 02.2020 позивачка отримала 9606,00 грн (а.с.10). З довідки про доходи № 27, виданої 03.03.2020 ТОВ «Сіріус-95» вбачається, що позивачка працює в ТОВ «Сіріус-95» на посаді фармацевта, за період з вересня 2019 року по лютий 2020 року їй нарахована заробітна плата у розмірі 30624,54 грн, до виплати - 24652,75 грн (а.с.23). Відповідно до акту про реєстрацію і проживання в м. Тараща громадян від 02.03.2020, складеного депутатом Таращанської міської ради Трохименком С.О. в присутності двох свідків, зареєстрованого секретарем Таращанської міської ради Київської області 05.03.2020 за № 94, встановлено факт, що позивачка зареєстрована на проживає зі своєю дочкою [PERSON] , 2008 р.н., за адресою: [ADDRESS] . Батько [PERSON] - [PERSON] з моменту розлучення з ними не проживає та не приймає участі у вихованні дитини (а.с.24). Таким чином, між сторонами склалися правовідносини з приводу сплати аліментів на неповнолітню дитину, які регулюються Сімейним кодексом України. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», яку кореспондує ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно зі ст.ст. 141, 180 СК України, батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, тобто такий обов`язок є особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 05.02.2014 року у справі № 6-143цс13, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннямист.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів), а тому у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Оскільки спір між сторонами виник з приводу розміру аліментів, тому при визначенні їх розміру та доцільності збільшення попередньо визначеного відповідно дост.182 СК України суд обов`язково враховує: стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших аліментних зобов`язань; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Щодо твердження позивачки про необхідність збільшення розміру аліментів у зв`язку із внесеними змінами до ч. 2 ст. 180 СК України, суд зазначає таке. У статті 192 СК України закріплено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів. Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий визначено законом. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначено законом (частина друга статті 182 СК України). Як зазначено в пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині 2 статті 182 Сімейного кодексу України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Таким чином, збільшення мінімального розміру аліментів на одну дитину, який визначено законом, не є підставою для пред`явлення позову про зміну розміру аліментів. Такий правовий висновок викладено, зокрема, у Постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №536/1557/17, провадження №61-7584св18; постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво19). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачкою у судовому засіданні зазначено, що зміни матеріального стану в сторону погіршення у неї не відбулося. Так, в 2008 році вона працювала медичною сестрою та отримувала мінімальну заробітну плату. З довідки про доходи № 27, виданої 03.03.2020 ТОВ «Сіріус-95» вбачається, що позивачка в даний час позивачка працює в ТОВ «Сіріус-95» на посаді фармацевта, за період з вересня 2019 року по лютий 2020 року їй нарахована заробітна плата у розмірі 30624,54 грн, до виплати - 24652,75 грн (а.с.23) Згідно довідки № 345, виданої 04.03.2020 УСЗН Таращанської РДА позивачка перебуває на обліку в управлінні та отримує державну соціальну допомогу дітям з інвалідністю. За період з 09.2019 по 02.2020 позивачка отримала 9606,00 грн (а.с.10). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 24.07.2018 року за позивачкою зареєстровано право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Підставою набуття права власності є договір купівлі-продажу квартири від 24.07.2018 року.(а.с.70). Доводи, що квартира куплена на кошти брата не підтверджені належними та допустимими доказами. Отже, у судовому засіданні не встановлено обставин погіршення матеріального стану та стану здоров`я позивачки, а також зміни сімейного стану. Щодо матеріального та сімейного стану відповідача в судовому засіданні встановлено наступне. Як вбачається з копії постанови ЛКК № 117, виданої 23.04.2020 КНП ТРР «Таращанський центр ПМСД», мати відповідача, [PERSON] , 1950 року народження, має, в тому числі, діагноз - цукровий діабет ІІ тип та за станом здоров`я потребує постійного догляду сина [PERSON] (а.с.68). Відповідно до акту обстеження умов проживання від 05 травня 2020 року, відповідач разом з матір`ю [PERSON] та батьком [PERSON] зареєстровані по [ADDRESS] . Батьки є пенсіонерами і пенсії складають 2706 та 2000 гривень. Працюючим в сім`ї є тільки відповідач, зарплата якого 8300 грн без врахування аліментів, які складають близько 2800 грн. [PERSON] є практично непрацездатною, тяжко хворіє. [PERSON] - ліквідатор аварії на ЧАЕС 3 категорії, часто хворіє. На лікування та утримання життєдіяльності подружжя [PERSON] витрачаються великі кошти і тому сім`я постійно відчуває їхню нестачу. (а.с. 69) Тобто, на утриманні у відповідача є батьки похилого віку та потребують лікування. Отже, обставин покращення матеріального стану відповідача в судовому засіданні не встановлено, як і підстав для збільшення розміру аліментів. Визначаючи збільшений розмір аліментів, позивач виходила із того, що дитина хворіє, потребує постійного нагляду лікарів та лікування, аліментів на лікування катастрофічно не вистачає. Однак, суд вважає, що позивачкою обрано невірний спосіб захисту права, оскільки витрати на лікування дитини в розумінні ст. 185 СК України є додатковими витратами, що викликані особливим обставинами (її хворобою тощо). В постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019 року № 320/383/19 зазначено: «Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.» Суд оцінив докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, давши їм оцінку в цілому так і кожному окремо, вислухав аргументи сторін, і дійшов висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити у повному обсязі, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження зміни матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я та обрано невірний спосіб захисту права. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed