Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-29 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком в [ADDRESS] . Вимогу мотивує тим, що будинок, який розташований в [ADDRESS] , належить їй на праві приватної власності. В даному будинку, крім позивачки, зареєстровані її дочка [PERSON] , 1994 р. н., сини [PERSON] , 1984 р. н., [PERSON] , 1986 р. н., внуки [PERSON] , 2013 р. н., [PERSON] , 2019 р. н., а також відповідач [PERSON] , 1992 р. н., який за місцем реєстрації не проживає з 2016 року. Відповідач добровільно виписуватися з будинку не бажає. Позивачка вважає, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням, яке належить їй. В судове засідання позивачка не з`явилася, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила справу розглянути у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надіслав до суду телефонограму, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, просив розглянути справу у його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ст.206 ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідач [PERSON] , згідно довідки Ємільчинської селищної ради №3423 від 15.09.2020 року, значиться зареєстрованим в [ADDRESS] . Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної власності належить [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК. Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для особистого проживання, проживання членів їх сімей, інших осіб і розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. Згідно ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У відповідності до ст.42 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З правової позиції висловленої у постанові Верховного Суду України в справі №6-709цс16 слідує, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Таким чином матеріалами справи встановлено, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , однак за зазначеною адресою не проживає з 2016 року та втратив право користування житловим будинком, який розташований за вказаною вище адресою. Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України, ч.3 ст.7 ЗУ «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Зважаючи на те, що відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позов, суд вважає за необхідне повернути позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову. На підставі ст.ст. 16, 319, 321, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст.71. 72 ЖК України, ст. 47 Конституції України, ст.ст. 10, 12, 13, 263, 265, 288, 350, 354 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved