Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що вона із [PERSON] є співвласниками кв. [ADDRESS] , де зареєстровані, зокрема, її онуки, [PERSON] та неповнолітня [PERSON] , матір`ю яких є [PERSON] . Однак її онуки з 2014 року там не мешкають, бо разом зі своєю матір`ю, [PERSON] , виїхали до Росії, де залишались на постійне проживання, оформили громадянство Російської Федерації та зареєстрували там своє місце проживання. При цьому до України відповідачки повертатись не збираються. Оскільки реєстрація онук позивачки створює для неї перешкоди, як для співвласника такого майна, у користуванні та розпорядженні спірним житловим приміщення, то враховуючи наведене обґрунтування, додавала, що відповідачі не заперечують проти зняття їх з реєстрації за спірною адресою. Натомість для здійснення процедури зняття реєстрації особи необхідна особиста участь, чого неможливо досягти через проживання відповідачок за межами України та прийняття ними громадянства Росії. Таким чином єдиним засобом захисту прав позивачки є звернення до суду із вказаним позовом. На підставі переліченого просила суд визнати [PERSON] та неповнолітню [PERSON] такими, що втратили право користування кв. [ADDRESS] . Позивачка, [PERSON] , у судове засідання не з`явилась, надавши заяву з проханням вирішити спір за її відсутності, наполягаючи при цьому на задоволенні заявлених позовних вимог. Відповідачка, [PERSON] , у судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи. Відповідачка, [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] , у судове засідання також не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи. Третя особа, [PERSON] , у судове засідання не з`явився, надавши заяву з проханням вирішити спір за його відсутності, наполягаючи при цьому на задоволенні заявлених [PERSON] позовних вимог. Представник Органу опіки та піклування виконкому Маріупольської міської ради, Мамаєва С. В., у судове засідання не з`явилась, надавши суду заяву з проханням розглядом справи відкласти, зазначивши при цьому, що висновок органу опіки та піклування з приводу доцільності позбавлення неповнолітньої [PERSON] права користування кв. [ADDRESS] перебуває на узгодженні. Суд зазначає, що на підставі ч. 1 ст. 223 ЦПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Таким чином суд дійшов висновку про можливість провести розгляд справи за відсутності учасників процесу. Суд при цьому зазначає, що згідно із ч. 6 ст. 56 ЦПК органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть бути залучені судом до участі у справі або брати участь у справі за своєю ініціативою для подання висновків на виконання своїх повноважень. Участь зазначених органів у судовому процесі для подання висновків у справі є обов`язковою у випадках, встановлених законом, або якщо суд визнає це за необхідне. На підставі ч. 4 ст. 19 СК при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Згідно із ч. 5 ст. 19 СК орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що для розгляду справи щодо спору про позбавлення дитини права на користування житловим приміщенням, висновок органу опіки та піклування не є обов`язковим, а обов`язкова лише участь представників такого органу. На підставі переліченого суд дійшов висновку про можливість розглянути справу за позовом [PERSON] за відсутності висновку органу опіку та піклування з приводу доцільності позбавлення права користування спірним житлом неповнолітньої [PERSON] . Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що кв. [ADDRESS] належить на праві власності у розмірі 2/3 часток [PERSON] та у розмірі 1/3 часток [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 12 липня 1993 року № 6222 , та договором дарування від 17 березня 2017 року, реєстр № 214, які було зареєстровано в Маріупольському БТІ, реєстр № 37911. Суд також встановив, що [PERSON] є донькою [PERSON] , а також матір`ю [PERSON] та неповнолітньої [PERSON] , що підтверджується: свідоцтвом про народження [INFO] [PERSON] , виданим 23 серпня 1976 року відділом РАЦС Жовтневого райвиконкому м. Жданова, актовий запис № 1401; свідоцтвом про народження [INFO] [PERSON] , виданим 25 червня 1990 року адміністрацією Льовінської сільради Маршанського району Тамбовської області, актовий запис № 10; свідоцтвом про народження [INFO] [PERSON] , виданим 10 вересня 2004 року відділом РАЦС Орджонікідзевського районного управління юстиції м. Маріуполя, актовий запис № 616; свідоцтвом про укладення шлюбу 11 лютого 2020 року [PERSON] , виданим 11 лютого 2020 року ГУ РАЦС Рязанської області територіального відділу РАЦС № 2 по м. Рязань та Рязанському району, актовий запис № 120209620000500192002. Відповідно до відомостей з Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 21 липня 2021 року вбачається, що у кв. [ADDRESS] зареєстровані, зокрема, з 1 грудня 2004 року [PERSON] , [INFO] , та з 20 жовтня 2000 року [PERSON] , [INFO] . Натомість, за актом від 12 серпня 2021 року ОСББ «Олімп-279» за свідченнями сусідів по буд. [ADDRESS] вбачається, що фактично по [ADDRESS] , будучи там зареєстрованими, [PERSON] та неповнолітня [PERSON] не мешкають в кв. [ADDRESS] з 2014 року, що також вбачається з довідки ОСББ «Олімп-279» від 12 серпня 2021 року. З іншого боку, суд встановив, що 2 вересня 2021 року відповідачка, [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] , як мати такої дитини, надала нотаріально посвідчену заяву, реєстр нотаріусу № 68/21-н/68-2021-2-429, де зазначала, що підтримує заявлені вимоги [PERSON] та не заперечує проти зняття з реєстраційного обліку з кв. [ADDRESS] . Також суд зазначає, що 7 вересня 2021 року відповідачка, [PERSON] , 1999 р. н., будучи громадянкою Російської Федерації з 26 липня 2019 року та зареєстрованою [ADDRESS] , надала нотаріально посвідчену заяву, реєстр нотаріусу № 36/124-н/36-2021-2-1001, де зазначала, що підтримує заявлені вимоги [PERSON] та не заперечує проти зняття її з реєстраційного обліку з кв. [ADDRESS] . Суд зауважує, що за змістом ст. 316, 317, 319 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК) право власності є правом особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд. На підставі ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За ст. 3 Сімейного кодексу України (далі за текстом - СК) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом та мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом. В контексті ст. 405 ЦК вимога спільного проживання є додатковою і має обов`язковий характер. Тому можна виділити такі умови, за наявності яких особа матиме право на користування житлом поряд з власником: користувач повинен, по-перше, бути членом сім`ї власника житла, а по-друге, повинен проживати разом із ним. Суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] , 2004 р. н., набувши право користуванням чужим майном, будучи онуками позивачки, не проживають у спірному житлі, починаючи з 2014 року. За таких обставин суд дійшов висновку, що [PERSON] , залишаючись зареєстрованою у спірному житловому приміщенні, однак не користуючись ним понад передбачені законом строки без поважних причин, є такою, що втратила право користування кв. [ADDRESS] на підставі ст. 405 ЦК. При цьому суд встановив, що [PERSON] , 2004 р. н., та [PERSON] набули громадянство Російської Федерації 7 травня 2019 року й 13 березня 2020 року відповідно на підставі паспортів громадян РФ (6119112760 та [NUMBER] ), та які є зареєстрованими разом по [ADDRESS] , РФ, починаючи з 15 лютого 2017 року. Отже, на підставі досліджених доказів встановлено, що неповнолітня [PERSON] також, починаючи з 2014 року по [ADDRESS] не мешкає, оскільки разом із матір`ю, яка представляє її інтереси, [PERSON] , прийняли добровільне рішення мешкати в іншій країні на постійній основі за іншою адресою. Згідно зі змісту ч. 1, 2 ст. 29 ЦК місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Аналіз вказаних норм свідчить про те, що неповнолітня [PERSON] самостійно обрала собі місце постійного проживання, а факт її не проживання у спірному житловому приміщені є доказом такої волі [PERSON] на підставі ч. 2 ст. 29 ЦК. В той же час неповнолітня [PERSON] не мешкає у спірній кв. [ADDRESS] , мешкаючи разом із своєю матір`ю, [PERSON] , на території Російської Федерації на постійній основі. Таким чином в судовому засіданні було підтверджено факт того, що не проживання у спірному житлі з 2014 року неповнолітньої [PERSON] є свідомим вибором такої особи та її матері. Вказані обставини у сукупності свідчать про відсутність порушення права на житло неповнолітньої [PERSON] . За таких обставин суд дійшов висновку, що [PERSON] , 2004 р. н., залишаючись зареєстрованою у кв. [ADDRESS] , однак не користуючись зазначеним житловим приміщенням понад передбачені законом строки без поважних причин, також є такою, що втратила право користування таким житлом. З огляду на викладене вмотивування, через відсутність порушення прав дитини, місце проживання якої визначено нею відповідно до ч. 2 ст. 29 ЦК, суд вважає наявними підстави для повного задоволення позову [PERSON] шляхом визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили права користування кв. [ADDRESS] .

Outcome: approved