Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-01 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовною заявою до відповідача про зняття арешту, на обґрунтування якого зазначила, що після смерті її чоловіка [PERSON] вона звернулась до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину. однак отримала відмову ,оскільки на все майно яке належало померлому накладено арешт від 23.09.2004 року. Відповідно до постанови ВДВС на підставі рішення суду при примусовому виконанні в/л №2-1219/02 від 17.05.2002 року накладено арешт, оскільки існувала заборгованість перед ВКП «Обухівводоканал», яка станом на 2021 рік погашена у повному обсязі. При звернені до Обухівського ВДВС, позивачці було відмовлено у знятті арешту, оскільки виконавче провадження вже знищене, та рекомендовано звернутись до суду за захистом своїх прав. Позивачка в судове засідання не з`явилася, подала до суду клопотання про розгляд справи без її участі, позов підтримала та просила задовольнити, проти ухвалення заочного рішення заперечень не висловила. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, клопотань, заяв до суду не направив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Положеннями ст. 280 ЦПК України передбачається, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд визнав можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, враховуючи те, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, дослідивши письмові докази приохоть до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено наступні фактичні обставини справи. Судом встановлено, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, власником квартири за адресою [ADDRESS] належить [PERSON] . [PERSON] , чоловік позивачки, помер [INFO] , що підтверджуються копією свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] , виданого 09.12.2020 року Обухівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Позивачка звернулась до державного нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] 14.07.2021 року листом № 885/02-14 державного нотаріуса Коваленко Л.О. повідомлено, що свідоцтво про право на спадщину не може бути видане, оскільки згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на все майно, яке належить [PERSON] , зокрема на квартиру [ADDRESS] , накладено арешт від 23.09.2004 року № 1324188 та арешт від 23.09.2004 року № 1324176. Як вбачається віз постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 30.10.2002 року №1468дв2, державним виконавцем А.П.Куцовол відділу Державної виконавчої служби Обухівського РУЮ при примусовому виконанні в/л №2-1219/02 виданого 17.05.2002 року Обухівським районним судом про стягнення з [PERSON] 804 грн. 99 коп. на користь ВКП «Обухівводоканал», накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] 11.08.2021 року позивачка звернулась до Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою № 21 про зняття арешт. Однак, листом начальника відділу від 15.09.2021 року № 72465 було повідомлено, що відомості про накладення арешту відсутні, оскільки виконавчі провадження зберігаються в архіві лише три роки та рекомендовано звернутись до суду. Як вбачається із довідки №56/21 від 06.08.2021 року виданої Обухівським водопровідно-каналізаційним підприємством, заборгованість за послуги з централізованого водопостачання та/або послуги централізованого водовідведення у житловому приміщенні, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] - відсутня. Згідно ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Основною метою ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини. Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено у статті 1 Першого Протоколу, зокрема, вказано на необхідність дотримання обґрунтованої пропорційності між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Європейський Суд з прав людини у ряді випадків вбачав порушення ст. 1 Протоколу навіть тоді, коли не було юридичного позбавлення права власності на майно, але через ті або інші обставини людина була позбавлена практичної можливості користуватися своєю власністю. В статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», вказано, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. Згідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.319 Цивільного кодексу України власник володіє користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. На підставі ст.321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності, або обмежене в його здійснені лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно боржника, знімається. У разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження державним виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. В порушення вказаних вимог закону, при закінченні виконавчого провадження, арешт і заборона відчуження, накладений на майно боржника [PERSON] державним виконавцем не знято. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу та в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, зважаючи на встановлені судом обставини, арешт накладений квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка належала на праві приватної власності померлому [PERSON] , порушує можливості реалізації позивачці своїх прав власності на вищезазначене нерухоме майно, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню, а порушене право позивачка підлягає судовому захисту, так як у матеріалах справи відсутні докази про те, що на даний час існує потреба в арешті вищезазначеного майна. Таким чином, зважаючи на встановлені судом обставини та враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в іншій спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту захистити своє порушене право не може, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивачки та необхідність захисту його права шляхом зняття такого арешту, а відтак і про задоволення позову.

Outcome: approved