Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-02 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання зобов'язання за договором позики. Позовні вимоги мотивовані тим, що між нею та відповідачкою 29 лютого 2008 року було укладено договір позики в формі розписки, яка посвідчує отримання [PERSON] від [PERSON] 2000 гривень. Згідно зазначеної розписки [PERSON] зобов'язувалася повернути суму позики через два місяці, тобто 29 квітня 2008 року. Відповідачка до цього часу свої зобов'язання не виконала. Посилаючись на викладене, позивачка просить стягнути з відповідачки на її користь борг по договору 2000 грн., витрати по оплаті правової допомоги в сумі 350 грн., судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити в повному обсязі, вказуючи, що тривалий час не зверталась до суду, оскільки відповідачка в усному порядку постійно обіцяла повернути борг, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи була сповіщена належним чином, про причину неявки суд не повідомила. Відповідно до положень ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомленні ним причини неявки визнанні неповажними суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивачки, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, відповідно до положень ст.224 ЦПК України. Вислухавши позивачку, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню із слідуючих підстав. Так, відповідно до положень ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.11 ЦК України, підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями ст.509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. Згідно положень ст.530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до положень ст.1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначенні родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Положення ч.2 ст.1047 ЦК України регламентують, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до положень ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику грошові кошти у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 29 лютого 2008 року позивачкою на користь відповідачки по справі [PERSON] передано у борг суму грошових коштів у розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень, про що відповідачкою видано відповідну розписку(а.с.6). Відповідно до зазначеної розписки від 29 лютого 2008 року сторони домовились про строк виконання зобов'язання - до 29 квітня 2008 року. В судовому засіданні встановлено, що відповідачка [PERSON] зобов'язання по поверненню [PERSON] коштів у встановлений у розписці строк, не виконала. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання зобов'язання за договором позики є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Судові витрати по справі підлягають стягненню у порядку положень ст.88 ЦПК України. На підставі ст.ст.15, 16, 509, 525-527, 625, 1046-1047, 1049 ЦК України, ст.ст.10, 60, 88, 212, 215, 224-226 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved