Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що 19.10.2008 року зареєструвала шлюб з відповідачем у відділі реєстрації актів цивільного стану Нетішинського міського управління юстиції Хмельницької області, актовий запис № 286, від якого сторони мають неповнолітнього сина. Позивачка просить розірвати шлюб вказуючи на те, що спільне життя не склалося через постійні образи зі сторони відповідача по відношенню до неї. Як наслідок спільного господарства не ведуть та з квітня 2017 року проживають окремо. Позивачка переконана, що подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе, вказавши на формальність існуючого шлюбу. Сторони надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Позивачка в поданій заяві свої позовні вимоги підтримала, відповідач такі вимоги визнав, згідний на розірвання шлюбу, строку на примирення просив не надавати. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем [PERSON] позовних вимог не встановлено. Як вбачається з даних свідоцтва про укладення шлюбу серії 1-БВ № 056894, сторони по справі зареєстрували шлюб 19.10.2008 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Нетішинського міського управління юстиції Хмельницької області, актовий запис № 286. Від вказаного шлюбу останні мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], про що в матеріалах справи наявне відповідне свідоцтво про народження. В силу вимог ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 109 Сімейного кодексу України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Стаття 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року передбачає, що чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Зі змісту позовної заяви вбачається, що сторони по справі не бажають зберегти шлюб, наполягають на його розірванні. Шлюбні відносини між сторонами припинені в квітні 2017 року, а тому суд, на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України, приходить до висновку про розірвання шлюбу між сторонами, оскільки встановлено, що подальше збереження шлюбу суперечить їх інтересам, що має істотне значення. При цьому суд бере до уваги те, що кожен із сторін не має наміру на збереження сімї, що виключає можливість примирення між ними. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд у відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України вважає, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 704,80 грн. судового збору, сплаченого останньою при зверненні до суду. Відповідно до ст.ст. 105, 109, 110, 112-114 СК України, ст.ст. 12, 13, 81, 141, 200, 206, 259, 265 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved