Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-03 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вимогою про визнання відповідачів такими, які втратили право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою за адресою: [ADDRESS], посилаючись на такі обставини. Позивач є власником зазначеної квартири, доказом чого є свідоцтво про право власності від 17 серпня 1993 року, видане Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів на підставі розпорядження органу приватизації № 17790 від 17 серпня 1993 року про передачу вказаної квартири у приватну власність [PERSON]. Відповідачі син позивачки [PERSON] та онучка [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання після того, як у 2006 році виїхали з вказаної квартири, не проживають, наявність зареєстрованих за адресою спірної квартири відповідачів порушує права позивача як власника, у звязку із чим, остання змушена звернутися до суду із вказаним позовом. Позивач надала до суду заяву, якою позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила розглянути справу за її відсутності. Відповідачі у судове засідання не зявлялися повторно й неодноразово, про час місце та дату судового засідання повідомлялися в установленому законом порядку, поважних причин неявки в судове засідання суду не представили. На електронну адресу суду надійшло звернення від імені відповідачів з проханням до суду задовольнити позов позивачки. Втім, враховуючи те, що суд позбавлений можливості ідентифікувати зазначених осіб, через що не вправі розглядати такі заяви в якості заяв про визнання позову. Суд у звязку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача ухвалив слухати справу за відсутності відповідачів, які не зявилися, у порядку заочного розгляду справи. Суд дослідив матеріали справи, за результатами чого дійшов висновку, що позов є таким, що підлягає задоволенню з наступних причин. Судом установлені такі фактичні обставини на підставі представлених письмових доказів. Відповідно до свідоцтва про право власності від 17 серпня 1993 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства Виконкому Одеської міської ради народних депутатів на підставі розпорядження органу приватизації № 17790 від 17 серпня 1993 року про передачу вказаної квартири у приватну власність [PERSON] вказане приміщення передано у приватну власність останній. Згідно зі свідоцтвом про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] від 09 вересня 2000 року, актовий запис № 477, між вказаними особами укладено шлюб й прізвище [PERSON] змінено на «Ладигіна». За довідкою про склад сімї та прописці у квартирі [ADDRESS] зареєстровані такі особи: [PERSON], починаючи з 16 грудня 1983 року, [PERSON], починаючи з 29 вересня 1993 року, [PERSON], починаючи з 30 жовтня 2002 року, та [PERSON], починаючи з 30 жовтня 2002 року. Як встановлено судом та не заперечене відповідачами, останні за адресою зазначеної квартири фактично не проживають тривалий період та на теперішній час. Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, суд має врахувати, що позивач щомісячно вносить платежі за обслуговування квартири, надані комунальні та інші послуги, реєстрація місця проживання відповідачів створює позивачу перешкоди у користуванні нею. Оскільки розрахунок окремих експлуатаційних платежів і платежів за надання комунальних послуг здійснюється, виходячи з кількості зареєстрованих осіб за адресою такої квартири, це створює перешкоди для позивача в здійснені нею права користування щодо неї. Відповідачі у вказаному житлі не проживають, втім факт їхньої реєстрації за вказаною адресою порушує права та законні інтереси позивача. Додатково судом враховано й те, що жодна з направлених поштою на імя відповідачів кореспонденцій за адресою спірної квартири адресатам вручена не була, інших доказів проживання відповідачів за вказаною адресою судом не отримано. Окрім цього, судом враховані як додаткові докази довідки з Консульського відділу Посольства України у Великій Британії про те, що відповідачів взято на облік у вказаному посольстві на період з 12 травня 2016 року по 22 серпня 2017 року, що свідчить про обрання відповідачами іншого постійного місця проживання. Додатково судом враховано під час постановлення цього рішення факт видачі відповідачем довіреності 24 вересня 2014 року, посвідченої Консульським відділом Посольства України у Великій Британії, про надання [PERSON] повноважень [PERSON] представляти його інтереси в усіх державних органах, установах й організаціях тощо. Втім, строк дії вказаної довіреності сплив 24 вересня 2015 року, а по друге істотного правового значення для вирішення спору вказаний документ не має, а також врахований судом під час визначення дійсного місця проживання відповідача за межами України. Такі встановлені судом обставини дозволяють суду зробити заочні висновки, що на сьогоднішній момент відповідачі, які зареєстровані за адресою вказаної квартири, в ній постійно не проживають й обрали місце постійного проживання поза межами України. Враховуючи, що зміст права власності визначається через повноваження володіння, користування та розпорядження, наявність зареєстрованих відповідачів в квартирі позивача обмежує його права, гарантовані законом, створюючи ним перешкоди у реалізації належних прав. Також суд враховує, що відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. За правилом ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Оскільки відповідачі за вказаною адресою не проживають, ця квартира не є їх місцем проживання або місцем перебування, вони мають бути зняті з реєстрації за цією адресою, беручи до уваги, що доказів наявності права користування житлом у вказаній квартирі суду не надано. За правилом статті 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Наведене правило, що повною мірою поширюється й на правовідносини у приватному житловому фонді, передбачає збереження права користування житлом лише за умови продовження постійного користування ним, що не можна визнати доведеним відповідачем. Враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне визнати позов обґрунтованим та зобовязати відповідачів усунути позивачу перешкоди у користуванні її майном. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Outcome: approved