Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-08 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним наказ № 117-к від 02.04.2014 року «Про переміщення» та поновити її на посаді завідувача лабораторії-лікаря ветеринарної медицини-радіолога ДЛВСЕ № 18. В обґрунтування вимог позову зазначає, що наказом № 110-к від 12.08.2011 року її було призначено на посаду лаборанта ветмедицини 1 категорії - радіолога діагностичної лабораторії ветеринарно-санітарної експертизи № 18 (надалі - ДЛВСЕ № 18). В подальшому наказом № 194-к від 15.1220-11 року позивача було переведено на посаду лікаря ветмедицини 1 категорії радіолога ДЛВСЕ № 18 ринку «Деміївський», а наказом № 74-к від 27.04.2012 року з 01.05.2012 року переведено на посаду завідувача лабораторії, лікаря ветеринарної медицини - радіолога ДЛВСЕ № 18. В свою чергу, наказом №117-к від 02.04.2014 року «Про переміщення» позивача у зв'язку з виробничою необхідністю переміщено на посаду завідувача лабораторії - лікаря ветеринарної медицини-радіолога ДЛВСЕ № 43 у межах спеціальності, обумовленої трудовим договором, з попереднім графіком роботи та без змін умов оплати праці. Позивач посилаючись на те, що відбулось переведення, а не переміщення зі зміною робочого місця, що на думку позивача означає зміну умов праці в односторонньому порядку без його погодження, не пов'язане з виробничою необхідністю чи іншими інтересами виробництва, а провадилось виключно з метою працевлаштування інших осіб на її робоче місце, просила суд визнати наказ «Про переміщення» недійсним, поновивши її на раніше займаній посаді. Позивачка та її представник в судовому засіданні вимоги позову підтримали, просили суд їх задовольнити в повному обсязі, пояснивши, що посилання відповідача, як на виробничу необхідність, обставину виходу працівника на пенсію є безпідставною, оскільки ця подія була передбачуваною, роботодавець міг знайти іншого працівника на цю посаду і навіть посадовою інструкцією звільненої особи було передбачено обставину її заміни у випадку тимчасової відсутності. Представник відповідача в судовому засіданні вимоги позву не визнав, пояснивши, що Державний науково-дослідний інститут з лабораторії діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи є державною установою, її структурними підрозділами є державні лабораторії ветеринарно-санітарної експертизи на ринках м. Києва, які діють на підставі «Положення про державну лабораторію ветеринарно-експертизи на ринку». Позивач, працюючи на посаді лікаря ветмедицини, проявила себе як кваліфікований, сумлінний спеціаліст, а тому керівництвом були відмічені її організаційні здібності та кваліфікація. 01.04.2014 року в структурному підрозділі ДЛВСЕ № 43 ( ринок ТОВ «Регіна» м. Київ), в зв'язку з виходом на пенсію була звільнена з посади завідувача [PERSON], що стало виробничою необхідністю з розшуку кваліфікованого спеціаліста на вивільнену посаду. Саме в зв'язку з цим, зі слів представника відповідача, було прийнято рішення про прийняття оскаржуваного наказу про переведення позивача на посаду завідувача лабораторії ДЛВСЕ № 43 ( ринок ТОВ «Регіна» м. Київ). Представник позивача, стверджуючи, що наказ № 117-к від 02.04.2014 року «Про переміщення» є законним, обґрунтованим, обумовленим інтересами виробництва, ґрунтується на законі та враховуючи, що при переміщення було здійснено в межах спеціальності, кваліфікації, без зміни графіка роботи, умов оплати праці та посадових обов'язків, просив суд вимог позову залишити без задоволення. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до положень ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно положень ч. 2 ст. 32 КЗпП України не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Судом достовірно встановлено, що наказом № 110-к від 12.08.2011 року позивача було призначено на посаду лаборанта ветмедицини 1 категорії - радіолога діагностичної лабораторії ветеринарно-санітарної експертизи № 18. В подальшому наказом № 194-к від 15.1220-11 року позивача було переведено на посаду лікаря ветмедицини 1 категорії радіолога ДЛВСЕ № 18 ринку «Деміївський», а наказом № 74-к від 27.04.2012 року з 01.05.2012 року останню переведено на посаду завідувача лабораторії, лікаря ветеринарної медицини - радіолога ДЛВСЕ № 18 (а.с.4-5, 53-56). У відповідності до положення «Про Державний науково-дослідний інститут з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи», затвердженої наказом Державного департаменту ветеринарної медицини Міністерства аграрної політики України № 63 від 11.06.2007 року останнє є державною науково-дослідною установою. Що підпорядковується Державній ветеринарній та фіто санітарній службі України (а.с.26-34). Наказом Державного науково-дослідного інституту з лабораторії діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи № 117-к від 02.04.2014 року прийнято рішення про переміщення позивача. Зі змісту наказу вбачається, що [PERSON], завідувача лабораторії лікаря ветеринарної медицини-радіолога ДЛВСЕ № 18 з 03.04.2014 року переміщено на посаду завідувача лабораторії - лікаря ветеринарної медицини - радіолога ДЛВСЕ № 43 в межах спеціальності і кваліфікації, обумовленої трудовим договором, з попереднім графіком роботи та без змін умов оплати праці (а.с.57). Позивач, стверджуючи про його переведення зі зміною умов праці, не пов'язане з виробничою необхідністю, звернувся до суду з позовом про його скасування та поновлення на роботі. З огляду клопотання директора ринку «Регіна» від 25.03.2014 року, адресованого в.о. директора Державного науково-дослідного інституту з лабораторії діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи встановлено, що передумовою прийняття спірного наказу «про переміщення» є вихід на пенсію завідуючої лабораторії [PERSON], в зв'язку з чим адміністрація ринку «Регіна» просила направити молодого, перспективного, ініціативного спеціаліста зі стажем, не менше одного року, на посаду завідувача лабораторії ветеринарно-санітарної експертизи (а.с.51). Крім того, листом завідувача відділу ветеринарно-санітарної експертизи та організації роботи ДЛВСЕ на ринках, адресованого в.о. директора Державного науково-дослідного інституту з лабораторії діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи останнього повідомлено, що з 01.04.2014 року завідувач ДЛВСУ № 43 [PERSON]. звільняється в зв'язку з виходом на пенсію та для вирішення нагальних проблем ДЛВСУ № 43 запропоновано перемістити завідувача ДЛВСЕ № 18 [PERSON] на посаду завідувача ДЛВСУ № 43, так як вона зарекомендувала себе як висококваліфікований спеціаліст, та враховуючи клопотання адміністрації ринку «Регіна» завідувач відділу вважає, що позивач найбільш підходить для переміщення на посаду завідувача ДЛВСУ № 43 (а.с.52). Факт висококваліфікованості позивача як завідувача лабораторії ДЛВСУ стверджується атестаційною документацією (а.с.72-72-74;77-78). Таким чином, в судовому засіданні знайшов підстверження факт виробничої необхідності по переміщенню позивача як завідувача лабораторії лікаря ветеринарної медицини-радіолога ДЛВСЕ № 18 на посаду завідувача лабораторії - лікаря ветеринарної медицини - радіолога ДЛВСЕ № 43. Виходячи із змісту п. 31 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду трудових спорів» під зміною умов праці слід розуміти зміну систем і розмірів оплати, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміни розрядів і найменування посад. З порівняльного огляду посадової інструкції позивача, як завідувача державної лабораторії ветеринарно-санітарної експертизи № 18 на ринку «Деміївський» м. Києва та посадової інструкції звільненої, в зв'язку з виходом на пенсію завідувача державної лабораторії ветеринарно-санітарної експертизи № 43 на ринку «Регіна» м. Києва встановлено, що переміщення позивач було здійснено в межах її посади, спеціальності та кваліфікації. В свою чергу факт того, що при переміщенні не було змінено заробітної плати, графіку роботи, умов праці позивача стверджується змістом оскаржуваного наказу про переміщення та штатним розписом Державного науково-дослідного інституту з лабораторії діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи з 01.04.2014 року, з якого достовірно встановлено, що посадовий оклад, надбавки та доплати при переміщенні залишились на рівні раніше займаної посади позивача ( а.с.45-47). Посилання позивача, як на зміну умов праці, зміну розташування місця роботи суд не бере до уваги, оскільки згідно розрахунку відстані та маршруту відмінності в затраті часу та подоланні відстані є незначним, переміщення було здійснено в межах одного і того ж підприємства в інший структурний підрозділ в межах одного населеного пункту (м. Київ) та дана обставина не входить в переліку обставин зміни умов праці (а.с.48-50). Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що наказ 117-к від 02.04.2014 року «Про переміщення» позивача є законним, обґрунтованим, прийнятим в межах правил встановлених ст. 32 КЗпП України, оскільки переміщення позивача було здійснено в межах одного і того ж підприємства в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, в межах спеціалізації, кваліфікації, посади, обумовленої трудовим договором з попереднім графіком роботи та без змін умов оплати праці, що не потребує згоди позивача та пов'язано в виробничою необхідністю, а тому вимоги позову [PERSON] суд вважає необґрунтованими, безпідставними, а отже такими, що не підлягають задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed