Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом (а.с.2), мотивуючи свої вимоги тим, що вона є спадкоємцем за заповітом після смерті свого батька [PERSON], померлого 04.12.2014 року та не може оформити належним чином право на спадщину, яка складається з домоволодіння, розташованого за адресою: вул. Миру (колишня назва вул. [PERSON]), № 140, с. Василівка, Болградський район, Одеська область, який належав померлому на підставі договору купівлі-продажу від 18.09.2001 року, зареєстрованому на Бесарабській Товарній Біржі. Оскільки зазначений договір купівлі-продажу не був нотаріально посвідчений, а тому виникла необхідність в судовому порядку визнати його дійсним та визнати право власності на зазначений будинок. Позивачка в судове засідання не прибула, повідомлена належним чином (а.с.63), в позовній заяві та в окремо поданій заяві зазначила клопотання про розгляд справи у її відсутність та підтримання позовних вимог (а.с.2, 65). Відповідач в судове засідання не прибув, повідомлений належним чином (а.с.64). До суду надіслав заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи у відсутність представника (а.с.66). Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом відповідно до ст.1217 ЦПК України. У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частиною 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобовязання встановлено законодавством у звязку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна. Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями і дворовими спорудами № 140 по вулиці Миру (колишня назва вул. [PERSON]) в с. Василівка Болградського району Одеської області належав [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу нерухомості від 18 вересня 2001 року, укладеного між ним та [PERSON], посвідченого на Бесарабській Товарній Біржі та зареєстрований за № 209-01 (а.с.19). Положеннями ст. 86 ЦК України (1963 року) передбачено, що право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом. Згідно ст. 224 ЦК України (1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК України (1963 року) визначено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. На виконання вимог ч. 2 ст. 227 ЦК УРСР (1963 року) 18.09.2001 року договір купівлі-продажу будинку був зареєстрований в Болградському міжміському бюро технічної інвентаризації та відповідні відомості про нового власника [PERSON] були внесені в технічний паспорт на житловий будинок (а.с.6-8, 31-34). За змістом ст.ст.128, 153 ЦК УРСР (1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК УРСР передбачалася обов'язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування. Згідно ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Реєстрація Болградським міжміським бюро технічної інвентаризації за [PERSON] права власності на житловий будинок, розташований за адресою: вул. Карла Маркса, № 140, с.Василівка, Болградський район, Одеська область на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, станом на вересень 2001 року не суперечила чинному законодавству. Правила державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству N 56 від 13 грудня 1995, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за N 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих біржею. Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 р. за N 1952-IV право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Оскільки покупець [PERSON] повністю виконав умови договору купівлі-продажу житлового будинку, сплатив за придбане майно 2\~500.00 гривен, по день своєї смерті був зареєстрований та проживав в даному будинку, договір у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 227 ЦК України (1963 року) зареєстрований в Болградському міжміському бюро технічної інвентаризації, у передбаченому законом порядку угода купівлі-продажу з підстав недотримання нотаріальної форми судом не визнавалася недійсною, а від так [PERSON] на підставі ст. ст. 128, 153 ЦК України (1963 року) і ст. 49 Закону України «Про власність» набув право власності на названий житловий будинок і правомірно володів ним. 04 грудня 2014 року [PERSON] помер (запис акту про смерть № 931 від 05.12.2014 року) та видано свідоцтво про його смерть серії І-ЖД № 386249 (а.с.4). Після його смерті відкрилась спадщина, в тому числі і на належний йому житловий будинок з господарськими будівлями і дворовими спорудами при ньому № 140 по вулиці Миру (колишня назва [PERSON]) в с. Василівка Болградського району Одеської області. Спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], посвідченим секретарем Василівською сільської ради Болградського району Одеської області від 18.11.2014 року, зареєстрований в реєстрі за № 159, є його донька [PERSON], позивачка по справі (а.с.18). Родинні відносини між якими підтверджуються свідоцтвом про народження позивачки серії ГД № 990517 та свідоцтвом про її одруження серії І-ЖД № 435504 (а.с.16,17). Вказану спадщину прийняла донька спадкодавця [PERSON], позивачка по справі, шляхом подачі заяви до Болградської районної державної нотаріальної контори, що підтверджується матеріалами спадкової справи (а.с.48-62). Проте, державний нотаріус відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадкування на житловий будинок в звязку з тим, що договір купівлі-продажу цього будинку посвідчено на Бесарабській Товарній Біржі, так як на підставі ст.ст.227, 242 ЦК України (1963 року), для договорів купівлі-продажу житлового будинку, у разі якщо хоча б однією із сторін є громадянин, установлено обовязкову нотаріальну форму, недотримання цієї вимоги тягне недійсність договору (а.с.10). Згідно положень ст.1223 ч.1 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України). Частиною 1 ст. 1235 ЦК України передбачено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Статтею 1269 ч.ч.1, 2 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Крім того, судом встановлено, що на розпорядженням № 4/А від 15 лютого 2016 року Василівської сільської ради Про перейменування вулиць села Василівка Болградського району Одеської області, вулицю «Карла Маркса» було перейменовано без зміни поштових номерів житлових будинків на вулицю «Миру». Таким чином, позивачка, як спадкоємець за заповітом, шляхом подачі заяви до Болградської районної державної нотаріальної контори Одеської області вважається такою, що прийняла спадщину, яка відкрилася після смерті її батька [PERSON]. На підставі, що передбачена законом, тобто в порядку спадкування, позивачка набула право на це майно, тобто на житловий будинок з господарськими будівлями і дворовими спорудами при ньому № 140 по вулиці Миру (колишня назва вул. [PERSON]) в с. Василівка Болградського району Одеської області після смерті батька. За таких обставинах суд приходить до висновку про те, що вимоги позивачки є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Outcome: approved