Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-03 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу посилаючись на те, що 11 липня 2017 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем і проживала з ним до грудня 2020 року. Від даного шлюбу сторони дітей не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося через фінансові проблеми. Шлюбні відносини між сторонами припинені з грудня 2020 року. Спільне господарство не ведеться. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. В період спільного проживання у сторін виникли непорозуміння в різних сферах діяльності, безпідставні сварки, дорікання, що перешкоджають подальшому спільному проживанню. В добровільному порядку відповідач через органи РАЦС не бажає припинити шлюб. В зв`язку з чим позивачка вимушена звертатись до суду з даним позовом. Шлюб розривається вперше, на примирення не згодна. Позивачка просить суд розірвати зареєстрований шлюб з відповідачем. Позивачка в підготовче судове засідання не з`явилася, але надала суду заяву в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі просила їх задовольнити. На примирення не згодна. Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, але надав суду заяву в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі просив їх задовольнити. На примирення не згоден. За таких обставин, суд вважає, що справу можливо розглянути у відсутність сторін на підставі наявних в цивільній справі доказах. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Виходячи із положень ч. 3 ст. 200 ЦПК України, яка регламентує, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи, що відповідач позов визнав в повному обсязі на думку суду наявні всі правові підстави для ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи в сукупності суд приходить до висновку, що цивільний позов обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи з наступного. Як вбачається, 11.07.2017 року позивачка з відповідачем зареєстрували шлюб у Новоархангельському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, за актовим записом № 9 /а.с.7/. З довідки виданої Покровською сільською радою Новоархангельського району Кіровоградської області № 287 від 30.11.2020 року вбачається, що вона проживає в с. Покровка Новоархангельського району Кіровоградської області /а.с.9/. Статтею 111 СК України на суд покладено обов`язок, щодо вжиття заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Ч. 2 ст. 114 СК України вказує на те, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. У відповідності ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Сім`я є природним і основним осередком суспільства і має право на захист з боку суспільства та держави. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Оскільки позивачка та відповідач наполягають на розірванні шлюбу то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є на думку суду неприпустимим. Враховуючи викладене та аналізуючи положення вище перелічених норм матеріального права суд приходить до висновку, що у подружжя втрачені позитивні почуття один до одного, вони не бачать спільного подальшого майбутнього, сімейні стосунки досягли кризової межі і їх не можливо відновити, підстав для надання строку для примирення суд не вбачає. Розлучення відповідає дійсній волі жінки (позивача у справі) та чоловіка (відповідача у справі) після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті немайнові права, а тому з вказаних підстав шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Спору про поділ майна між подружжям не виникає. З відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сплачений судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved