Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом, у якому просить зняти заборону на відчуження квартири [ADDRESS], застосованої на підставі постанови слідчого СВ Залізничного РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області [PERSON] про заборону відчуження майна від 11.04.2012 року та усунути перешкоди у здійсненні права власності щодо квартири [ADDRESS] шляхом зобовязання Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис: «Тип обтяження: арешт нерухомого майна». Позовні вимоги просить задовольнити, виходячи з наступного. 27.09.2007 року вона стала власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі продажу, укладеного між нею та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 3096. Право власності на вказану квартиру підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ЄСГ № 078772 від 02.10.2007 року. Постановою слідчого СВ Залізничного РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області [PERSON] про заборону відчуження майна від 11.04.2012 року забезпечено не здійснювати відчуження нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS], до вирішення кримінальної справи № 140 2078 порушеної за фактом вчинення злочину передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України відносно [PERSON] Постановою старшого слідчого Залізничного відділу поліції (м. Львова) Національної поліції у Львівській області майора поліції [PERSON] від 20.11.2015 року про відмову у задоволенні клопотання [PERSON] про скасування постанови про заборону відчуження майна від 11.04.2012 року відмовлено. У звязку із наведеним, позивачка просить позов задовольнити. У судове засідання позивачка не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила, однак подала заяву, у якій просить провести розгляд справи у її відсутності. У судове засідання представники відповідачів не зявились, про причини неявки суд не повідомили, проте неодноразово повідомлялись про час та місце розгляду справи. Однак матеріалів справи є достатньо для проведення розгляду справи у їх відсутності. Суд вирішив провести розгляд справи у заочному режимі, без участі представників відповідачів, які належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявились, про причини неявки суд не повідомили. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Закон гарантує власнику право на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Виходячи з положень п.3 ч.2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії. яка порушує право. Згідно ст.1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіли своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.41 Конституції України та п.2 ч.1 ст. 3, ст.321 ЦК України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Виходячи з ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується,розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Судом встановлено, що першим власником квартири, яка знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Калнишевського, 8/1, був [PERSON]. Вказана квартира була продана на підставі договору купівлі продажу, укладеного 02.03.2005 року за реєстровим номером № 546, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] Сторонами цього договору були [PERSON], від імені якого, на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу [PERSON] від 25.02.2005 за реєстровим № 516 діяв [PERSON], та [PERSON]. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 11.12.2006 року, що було залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 02.07.2007 року, у справі за позовом [PERSON] до [PERSON]. 3-ої особи [PERSON], приватного нотаріуса [PERSON], [PERSON], ЛОДКБТІ та ЕО про визнання недійсною довіреностіВСА №502537 від 25.02.2005 року та договору купівлі-продажу квартири №1 по вул. Калнишевського. 8 у м. Львові, укладеного між [PERSON], від імені якого діяв [PERSON], та [PERSON], у задоволенні позову було відмовлено. Що дає суду підстави вважати, що договір купівлі продажу укладений законно. [PERSON] є власником квартири за адресою: м. Львів, вул. Калнишевського, 8/1, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно серія ЄСГ №078772 від 02.10.2007 року. Право власності на зазначену квартиру було набуте нею на підставі договору купівлі- продажу квартири від 27.09.2007 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON]. посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №3096. / а.с 6-7/ Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 01.06.2011 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], 3-і особи: [PERSON], приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу [PERSON]. приватний нотаріус Стрийського районного нотаріального округу [PERSON], ЛОДКБТІ та ЕО про визнання недійсним правочину вчиненого під впливом обману, про визнання недійсною довіреності ВСА №502537 від 25.02.2005 року, посвідченої приватним нотаріусом Стрийського нотаріального округу Львівської області [PERSON], про визнання нікчемним правочину по укладенню договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 02.03.2005 року ВЧСА №6117618. про визнання недійсною реєстрації права власності на нерухоме майно №10296 в книзі №17 на імя [PERSON], у задоволенні позову було відмовлено за безпідставністю позовних вимог. Крім того даним рішенням було скасовано ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 28.01.2008 року про забезпечення позову. Дане рішення набрало законної сили, /а.с. 12-13/ а отже, дає підстави, зробити висновок, що договір купівлі продажу від 27.09.2007 року, укладений між [PERSON] та [PERSON]. посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №3096 є дійсним. В межах кримінальної справи №140-2078 за фактом вчинення шахрайських дій невідомими особами, котрі в період часу 2005-2007 року заволоділи майном [PERSON], а саме квартирою №1 по вул. Калнишевського. 8 у м. Львові, слідчим СВ Залізничного РВЛМУ ГУМСВ України у Львівській області старшим лейтенантом міліції [PERSON] було винесено постанову від 11.04.2012 року про заборону відчуження зазначеної квартири до прийняття судом рішення по даній справі./а.с.8/ Відповідні записи про заборону відчуження зазначеної квартири були внесені до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та перенесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 12417974 від 20.04.2012 року. Позивачкою були вжиті усі дії, задля зняття заборони відчуження з нерухомого майна. З таким клопотанням вона неодноразово зверталась до Залізничного відділу поліції м. Львова, однак у задоволенні такого їй було відмовлено, оскільки, позивачка [PERSON], перебуває у статусі свідка по вищевказаній кримінальній справі, а відповідно ст.. 66, 220 КПК України, непередбачено право свідка заявляти самостійні клопотання про проведення слідчих дій. /а.с. 14-16/ Таким чином, суд, оцінивши докази в їх сукупності, вважає, що, оскільки достовірно встановлено, що [PERSON] законно набула квартиру у [PERSON], який у свою чергу законно придбав квартиру у [PERSON], що підтверджено рішенням суду від 11.12.2006 р. та 01.06.2011 р., які набрали законної сили та в порядку ч.3. ст.. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню, а тому заборона відчуження квартири реально створює перешкоди позивачці у користуванні її майном, а відтак позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved