Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-11 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила стягувати з [PERSON] аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі в сумі 1000 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття та на утримання повнолітньої доньки [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі 1000 грн. щомісяця, починаючи з дня подання позовної заяви і до закінчення дочкою навчання в Старопольській вищій школі в Кельцах, тобто до 30 вересня 2018 року. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] та повнолітню дочку [PERSON], [INFO], які проживають з позивачкою та знаходяться на її утриманні. З липня 2016 року сторони проживають окремо. На теперішній час дочка навчається у Старопольській вищій школі в Кельцах на контрактній основі, денної форми навчання, стипендія не нараховується. Плата за 1 рік навчання становить 2400 злотих, що в переводі на гривню становить 15000 грн. за рік. За місцем навчання дочка орендує кімнату у квартирі, за яку сплачує 600 грн. Діти повинні харчуватися, потрібні кошти на придбання їм одягу, підручників, на проїзд. Позивачці одній матеріально важко утримувати дітей. Відповідач має нерегулярний дохід, працює неофіційно. Добровільно допомоги на утримання дітей не надає. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позовні вимоги в повному обсязі та пояснила, що їй одній важко утримувати дітей, відповідач матеріальної допомоги на їх утримання не надає, проте має таку можливість, він неофіційно працює та має відповідний дохід, вважає що він має можливість сплачувати аліменти в розмірі зазначеному у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що не може сплачувати аліменти вказані позивачкою у позовні заяві в розмірі 1000 грн. на кожну дитину, так як на даний час він не працює, доходів не отримує, в центрі зайнятості на обліку не перебуває. Дочка вже є повнолітньою та працює. Позивачка не дозволяє бачитися з сином. Буде допомагати дітям по можливості. Суд вважає, що позов належить задовольнити частково враховуючи таке. Згідно до вимог ст.182 СК України - при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника та одержувача аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків,дочки, сина; інші обставини, які мають істотне значення; ч.1 ст.199 СК України - якщо повнолітня дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; ст.200 СК України - суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України; при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.20 Постанови від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ст.184 Сімейного Кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом. В судовому засідання встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 24.11.1996 року Сербинівською сільською радою Жмеринського району Вінницької області за актовим записом №09 (а.с.5). Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] та повнолітню дочку [PERSON], [INFO], в свідоцтві про народження яких записаний та є батьком відповідач по справі [PERSON].(а.с.6-7). Відповідно до довідки виконкому Сербинівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області від 18.10.2016 року № 523 до складу сім'ї позивачки входить: дочка [PERSON], 1997 року народження, син [PERSON], 2011 року народження, які перебувають на її утриманні (а.с.7). Відповідно до контакту від 01.10.2016 року позивачка [PERSON] навчається у Старопольській вищій школі в Кельцах, термін навчання з 01.10.2016 року по 30.09.2018 року, вартість навчання складає 2400 злотих в рік (а.с.10-12). Згідно довідки №19 від 24.09.2016 року [PERSON] є студенткою ІІ курсу Старопольської вищої школи в Кельцах за спеціальностю «Готельна справа» навчання платне, форма навчання денна, стипендія не нараховується (а.с.9). Відповідач [PERSON]. офіційно не працює. Зазначив, що хворіє (а.с.27). При визначенні розміру аліментів судом враховано, що позивачка не працює, наполягає на стягненні аліментів в твердій грошовій сумі. Стан здоров'я платника аліментів задовільний, інших непрацездатних утриманців та неповнолітніх дітей у нього немає. Судом враховано те, що відповідач немає постійного місця роботи, тобто його дохід є нерегулярним та мінливим, є працездатною людиною, може працювати. Відповідач має захворювання, однак надане ним підтвердження лікування свідчить лише про його тимчасові захворювання. Суд частково приймає заперечення відповідача в частині того, що він не може сплачувати аліменти вказані позивачем у позовній заяві. Обставин, які б доводили необхідність звільнення його від обов'язків утримувати дітей, судом не встановлено. Враховуючи зазначене, суд вважає, що відповідач [PERSON] зобов'язаний та може сплачувати на утримання неповнолітнього сина [PERSON] аліменти в розмірі 750 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Дана сума є обґрунтованою, достатньою, законною та такою, що відповідає потребам дитини на даний час. Відповідач [PERSON] зобов'язаний та може надавати на утримання повнолітньої дочки [PERSON] аліменти у розмірі750 грн. щомісяця, до закінчення нею навчання, що буде достатнім для забезпечення необхідних умов її життя і не буде суперечити її інтересам, виходячи із встановлених обставин справи. Даний розмір є обґрунтованим, достатнім, законним. Встановлений даним рішенням суду розмір аліментів на утримання дитини, буде гарантією прав дитини, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини. Проживання батьків окремо від дитини не повинно впливати на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Суд звертає увагу, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також зобов'язані забезпечити необхідні умови життя, навчання та виховання дитини, готувати її до самостійного життя, на що, в тому числі, необхідні й фінансові витрати. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, відповідно до ч. 1 ст.155 СК України. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (частина 7 статті 7 СК України). Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Враховуючи зазначене, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню в інтересах дитини. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial