Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідачів в якому просила суд зупинити продаж арештованої будівлі магазину промислових товарів, що знаходиться за адресою [ADDRESS], визначити розмір часток [PERSON] та [PERSON] у праві спільної власності на нежитлову будівлю за адресою [ADDRESS]: частка [PERSON] -1/4, частка [PERSON]- 3/4 та звільнити 3/4 частини нерухомого майна - будівлі магазину промислових товарів, що знаходиться за адресою [ADDRESS] з-під арешту, накладеного державним виконавцем відділу ДВС Хустського РУЮ Орос В.В. згідно з актом опису й арешту майна від 21.05.2015 року по виконавчому провадженню №47033922 а також виключити з акту опису та арешту майна, складеного державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Хустського районного управління юстиції 21.05.2015 року 3/4 частини нерухомого майна - будівлі магазину промислових товарів що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Позовні вимоги позивачкою мотивовано тим, що з відповідачем [PERSON] позивачка перебувала в зареєстрованому шлюбі з 09.08.1997 року. Рішенням Хустського районного суду від 14.03.2011 року шлюб між сторонами розірвано. 05.05.2011 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до позивачки про визначення часток та виділення часток з майна що є спільною сумісною власністю подружжя. Ухвалою Хустського районного суду від 08.07.2011 року по даній справі затверджено мирову угоду між сторонами, якою визначено розмір часток [PERSON] та [PERSON] у праві на нежитлову будівлю розташовану за адресою [ADDRESS] по 1/2 частки кожному. Ухвала набрала законної сили 14.07.2011 року, частка [PERSON] в натурі не виділялася. 21 травня 2015 року державний виконавець відділу ДВС Хустського РУЮ Орос В.В. при примусовому виконанні рішення Хустського районного суду від 05.11.2014 року у справі №309/3155/14-ц про стягнення з [PERSON] на користь держави в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України та ДП «Радгосп-завод «Виноградівський» спричиненої злочином шкоди в сумі 136261,01 грн. описав й арештував магазин промислових товарів, що знаходиться за адресою [ADDRESS], який набутий сторонами під час шлюбу і є спільною частковою власністю. Позивачка вважає що накладення арешту на будівлю та її опис державним виконавцем порушують її право власності на майно, оскільки не існує рішення суду яким встановлено що спірна будівля була придбана за кошти здобуті внаслідок вчинення злочину [PERSON] Будівля магазину за адресою [ADDRESS] збудована сторонами за кошти, які вони отримали у кредит за договором іпотечного кредиту від 2007 року, який позивачка до теперішнього часу погашає з власних коштів. Рішенням Хустського районного суду від 11.11.2010 року у справі за № 1190/2010 з відповідача [PERSON] стягнуто аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] [INFO] в розмірі по 400 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 14.04.2010 року до досягнення дітьми повнолітнього віку. Однак, відповідач ухиляється від сплати аліментів на утримання дітей. З грудня 2010 року виконавчий лист про стягнення з відповідача аліментів перебуває на виконанні у відділі ДВС Хустського РУЮ, однак кошти на утримання дітей з відповідача не стягаються, в тому числі за рахунок майна боржника. В ході розгляду справи позивачка подала до суду заяву в якій відмовилася від частини позовних вимог та просила справу закрити провадженням в частині визначення розміру часток [PERSON] та [PERSON] у праві спільної власності на нежитлову будівлю за адресою [ADDRESS] та винести рішення яким звільнити 1/2 частину нерухомого майна - будівлі магазину промислових товарів, що знаходиться за адресою [ADDRESS] з-під арешту, накладеного державним виконавцем відділу ДВС Хустського РУЮ Орос В.В. згідно з актом опису й арешту майна від 21.05.2015 року по виконавчому провадженню №47033922 а також виключити з акту опису та арешту майна, складеного державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Хустського районного управління юстиції 21.05.2015 року 1/2 частину нерухомого майна - будівлі магазину промислових товарів, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Ухвалою суду від 20.10.2016 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON], відділу державної виконавчої служби Хустського районного управління юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ПАТ «ВіЕс Банк» про перерозподіл майна та звільнення майна з-під арешту - закрито провадженням в частині позовних вимог про визначення розміру часток [PERSON] та [PERSON] у праві спільної власності на нежитлову будівлю за адресою [ADDRESS]: частка [PERSON] -1/4 (одна четверта), частка [PERSON] - 3/4 (три четвертих). За таких обставин позивачка просила задовольнити її уточнені позовні вимоги. В судове засідання представник позивачки [PERSON] - [PERSON] подала заяву про розгляд справи у їх з позивачкою відсутності, уточнені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не відомі, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом відправлення рекомендованого листа з повідомленням про розгляд справи, однак причини його неявки суду не відомі. Представник відділу державної виконавчої служби Хустського РУЮ Потапова Н.В. подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, проти задоволення позову заперечила, посилаючись на те, що державним виконавцем постанову про накладення арешту на майно боржника було винесено відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» з метою захисту інтересів стягувача. Боржником заборгованість не погашено, інше майно на яке можна звернути стягнення в рахунок погашення боргу у нього відсутнє. Крім того представник іпотеко держателя ПАТ «ВіЕс Банку» жодного разу не з'явився в судове засідання та його позиція відносно даного майна не визначена. Представник третьої особи ПАТ «ВіЕс Банк» судове засідання не з'явився. До суду представник третьої особи [PERSON] подав заяву в якій просив розглядати справу у відсутності представника банку через неможливість забезпечити його явку в судове засідання. Позовні вимоги в частині звільнення майна з-під арешту просив задовольнити повністю, оскільки будівля магазину за адресою [ADDRESS] є предметом іпотеки діючого кредиту згідно кредитного договору № KF 40829 від 22.08.2007 року. Кредитний договір укладено з кінцевим строком погашення не пізніше 21.08.2017 року. Першочергове право на звернення на предмет іпотеки іпотеко держателю надано ЗУ «Про іпотеку». Тому до повного погашення заборгованості по кредитному договору жодних законних дій щодо реалізації даного майна ДВС не в змозі проводити. Стягувачем по існуючим виконавчим провадженням ПАТ «ВіЕс Банк» не являється. Належного дозволу ПАТ «ВіЕс Банк» не було надано ДВС на реалізацію іпотечного майна, так як кредит, який платиться вчасно без порушень строків визначених графіком, не погашено. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає, що справу можливо вирішити у відсутності сторін без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивачка з відповідачем [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з 09.08.1997 року. Рішенням Хустського районного суду від 14.03.2011 року шлюб між сторонами розірвано. Ухвалою Хустського районного суду від 08.07.2011 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення часток та виділення частки з майна що є спільною сумісною власністю подружжя затверджено мирову угоду між сторонами, якою визначено розмір часток [PERSON] та [PERSON] у праві на нежитлову будівлю розташовану за адресою [ADDRESS] по 1/2 частку кожному. 21 травня 2015 року державний виконавець відділу ДВС Хустського РУЮ Орос В.В. при примусовому виконанні рішення Хустського районного суду від 05.11.2014 року у справі №309/3155/14-ц про стягнення з [PERSON] на користь держави в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України та ДП «Радгосп-завод «Виноградівський» спричиненої злочином шкоди в сумі 136261,01 грн. описав й арештував магазин промислових товарів, що знаходиться за адресою [ADDRESS], який набутий сторонами під час шлюбу і є спільною частковою власністю. У відповідності до ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. За ч. 3 ст. 368 ЦК України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.371 ЦК України кредитор співвласника майна, що є у спільній сумісній власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї, крім випадків, установлених законом. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, для звернення стягнення на неї здійснюється у порядку, встановленому статтею 366 цього Кодексу. Згідно ст.379 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 73 СК України за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. Стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби. При відшкодуванні шкоди, завданої кримінальним правопорушенням одного з подружжя, стягнення може бути накладено на майно, набуте за час шлюбу, якщо рішенням суду встановлено, що це майно було придбане на кошти, здобуті внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.08.1976 року №6 «Про судову практику у справах про виключення майна з опису» вирішуючи позов одного з подружжя про виключення з опису належної йому частки майна у спільній сумісній власності подружжя, суду необхідно враховувати, що відповідно до статей 22, 28 КпШС майно, нажите подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю і у випадку поділу його їх частки визнаються рівними. Відхилення від начала рівності часток подружжя суд може допустити, враховуючи лише інтереси неповнолітніх дітей або заслуговуючі на увагу інтереси одного з подружжя. Майно, нажите кожним з подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, суд може визнати власністю кожного з них. Розмір часток подружжя у спільному майні і яке конкретно майно має бути йому виділено, суд визначає з врахуванням всього нажитого майна, включаючи і те, на яке за законом не може бути звернено стягнення за виконавчими документами і яке не підлягає конфіскації. Разом з цим на частку кожного з подружжя має бути виділено як майно, що підлягало опису, так і майно, що не підлягало опису. Якщо згідно вироку підлягає конфіскації конкретне майно, що складає спільну сумісну власність подружжя, членів сім'ї чи селянського (фермерського) господарства, позови інших учасників спільної власності про виключення з опису їх частки цього майна можуть бути задоволені, якщо не залишилось іншого сумісного майна, або його залишилось менше, ніж припадає на їх частку. Відповідно до ст. 391 ЦК України особа має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпоряджатися своїм майном. Накладений арешт порушує права позивачки як власника частини нерухомого майна. Оцінивши в сукупності здобуті по справі докази, суд дійшов до висновку, що вимоги позивачки знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому їх слід задовольнити в повному об'ємі. Враховуючи викладене та

Outcome: approved