Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом за змістом якого просила визнати її дочку [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а також виселити з квартири, що належить позивачу на праві приватної власності, посилаючись на те, що відповідачем вчиняються неправомірні дії по відношенню до неї, внаслідок чого сумісне проживання з відповідачем є неможливим. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні, посилаючись на їх необґрунтованість. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач [PERSON] 1934 року народження є власником квартири [ADDRESS], також у вказаній квартирі проживає та прописана [PERSON], яка прописана з 27.07.2012 року, також з 28.12.2011 року у вказаній квартирі прописаний однак не проживає у зв'язку з навчанням внук позивача [PERSON], [INFO]. Сторонами не заперечувалося в судовому засіданні, що відповідачка вселилася та проживає за вказаною адресою з березня 2014 року. Судом також встановлено, що відповідач є донькою позивачки, та вселилися до спірного будинку за згодою позивачки й відповідно набула прав та обов'язків,передбачених ст.156 ЖК України. Підстави виселення членів сім'ї власника будинку передбачені статтею 157 ЖК України та частиною першою статті 116 ЖК України. Зокрема, виселення відповідно до ч.1 ст.116 ЖК України може мати місце, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу власника проводиться без надання іншого жилого приміщення. В роз'ясненнях Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року (із наступними змінами) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України»в п.17 зазначено, що під заходами впливу мається на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи ленів ЖБК, трудових колективів й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача. Відповідно до акту по перевірці заяви [PERSON], від 19.06.2014року, комісією ОСМД «Безродного 39/2» підтверджені факти постійного побиття позивача відповідачем, здійснення відповідачем фізичного та психологічного насилля, погроз та нецензурних висловлювань, що робить неможливим їх сумісне проживання, також комісія рекомендувала звернення до суду за захистом прав позивача. Вказані обставини також підтверджені показами свідка [PERSON], допитаної в судовому засіданні. Відповідно до повідомлення начальника Суворовського РВХМУ УМВС України в Херсонській області від 05.11.2014 року, [PERSON] 1968р.н., притягувалась до адміністративної відповідальності Суворовським РВХМУ УМВС України в Херсонській області 10.07.2014 року за ч.1 ст 173-2 КУпАП та перебуває на обліку як сімейний насильник. Позивачка в судовому засіданні суду пояснила, що відносно неї, періодично, відповідачем здійснюються протиправні дії, так вказала, окрім іншого, що відповідачка, зокрема, неодноразово била її по голові, облила сечею, застосовує нецензурні вислови по відношенню до позивача. Враховуючи систематичність протиправних дій вчинених відповідачем по відношенню до позивача, що підтверджено належними доказами наданими в судовому засіданні, характер вказаних дій, вік позивача, родинну спорідненість сторін по справі, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог в частині виселення відповідача без надання іншого приміщення, з мотивів порушення відповідачем правил співжиття та неможливістю проживання відповідача з іншими членами сімї. Щодо позовних вимог в частині визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, вони на думку суду задоволенню не підлягають, оскільки вони не заявлялися з підстав передбачених ст. 405 ЦК України, враховуючи характер спірних правовідносин, крім того виселення особи за рішенням суду є самостійною підставою для зняття особи з реєстраційного обліку, що здійснюється відповідним компетентним органом.

Outcome: partial