Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-26 00:00:00

Позивачка звернулась із вказаним позовом до суду, обґрунтовуючи його тим, що вона є власницею [ADDRESS] , де зареєстрована з 2013 року відповідачка, онука [PERSON] . Однак [PERSON] з червня 2014 року не мешкає у такому житлі, оскільки його добровільно покинула. Також відповідачка за даною адресою не має своїх речей, не приймає жодної участі в утриманні житла та сплаті комунальних платежів. При цьому перешкоди для проживання відповідачці у такому будинку не чиняться. Реєстрація відповідачки на теперішній час є перешкодою для позивачки в отриманні субсидії з оплати житлово-комунальних послуг. Оскільки [PERSON] не мешкає в спірному будинку з 2014 року, то просила суд визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням по [ADDRESS] . У судовому засіданні представник позивачці, [PERSON] , наполягала на задоволенні позову [PERSON] , вказуючи суду, що з 2014 року онука позивачки та донька представника позивача, [PERSON] , у спірному житловому приміщені не мешкає, речей відповідачки у такому будинку немає, комунальні послуги вона не сплачує, а позивачка не має можливості оформити субсидію. Натомість, останнім часом на адресу [PERSON] почали поступати погрози з боку [PERSON] щодо самоправного перебудування [ADDRESS] та його поділу, що зрештою змусило позивачку звернутись за захистом свого права власника вказаного нерухомого майна до суду. Відповідачка, [PERSON] , у судовому засіданні, не визнаючи пред`явлені до неї вимоги, вказувала, що згодна сплатити комунальні послуги по [ADDRESS] , де вона не мешкає останній рік, а до цього періодично мешкала влітку, оскільки протягом осені - весни проживала в орендованому нею житлі, оскільки через неприязні стосунки із рідними не бажала мешкати разом із ними. При цьому зазначала, що їй не заважали жити у такому будинку, де вона мешкала у одній кімнаті, а її донька, [PERSON] , у іншій кімнаті такого двоповерхового будинку. Додавала, що протягом одного року до квітня 2021 року донька відповідачки мешкала разом із позивачкою та представником позивачки по [ADDRESS] , після чого вона забрала свою доньку до себе, де мешкає із нею по [ADDRESS] . Додавала, що з початку бойових дій на території м. Маріуполя у 2014 році вона виїхала до Росії, де проживала три роки, поки не повернулась до м. Маріуполя у 2017 році. Вважає, що позов зумовлений її неприязними стосунками із батьками. Суд, вислухавши учасників процесу, які з`явились, дослідивши матеріали справи та допитавши свідка, вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності від 24 вересня 2012 року, реєстр нотаріусу № 1237, та свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 вересня 2012 року, реєстр нотаріусу № 1239, [PERSON] є власницею [ADDRESS] , що підтверджується також витягами про державну реєстрацію прав Маріупольського БТІ від 1 жовтня 2012 року. При цьому за інформацією від 10 серпня 2021 року Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради у [ADDRESS] зареєстрована, зокрема, [PERSON] з 20 квітня 2013 року, яка є онукою [PERSON] , що вбачається зі свідоцтв про народження [INFO] [PERSON] , про укладення шлюбу 19 листопада 1988 року [PERSON] із [PERSON] та про народження [INFO] [PERSON] . Натомість, за довідкою від 12 серпня 2021 року, складеною КСН «Новий Східний», вбачається, що по [ADDRESS] фактично мешкають [PERSON] , 1944 р. н., [PERSON] , донька позивачки, та [PERSON] , зять позивачки, які є зареєстрованими за такою адресою, що підтверджується інформацією від 10 серпня 2021 року Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради. Допитаний у якості свідка, [PERSON] , вказував суду, що відповідачка його донька, яка з квітня 2014 року у [ADDRESS] не мешкала взагалі, оскільки самостійно та без примусу вирішила жити окремо від батьків. В спірному житлі відсутні особисті речі [PERSON] , якій ніколи не перешкоджали мешкати у такому будинку. Додавав, що до квітня 2021 року донька відповідачки, [PERSON] , мешкала у [ADDRESS] , вихованням якої займалась фактично [PERSON] , мати відповідачки. Коли на адресу [PERSON] почали надходили з боку відповідачки погрози, його теща вирішила захистити свої права власника шляхом подання до суду вказаного позову. В судовому засіданні також були оглянуті надані представником позивачки оригінали чеків про проведення оплат комунальних послуг по [ADDRESS] протягом 2020 - 2021 років. Суд на підставі досліджених доказів встановив, що відповідачка, [PERSON] , фактично з червня 2014 року по теперішні час у [ADDRESS] не мешкає без поважних причин, оскільки самостійно вирішила покинути вказане житлове приміщення, де їй не чинились перешкоди у проживанні в ньому. При цьому доводи [PERSON] в частині того, що вона періодично мешкала у спірному будинку, де залишились її речі, не були об`єктивно підтверджені матеріалами справи. Так суд вказує, що відповідно до ст. 405 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК) члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Стаття 3 СК визначає, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом та мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом. В контексті ст. 405 ЦК вимога спільного проживання є додатковою і має обов`язковий характер. Тому можна виділити такі умови, за наявності яких особа матиме право на користування житлом поряд з власником: користувач повинен, по-перше, бути членом сім`ї власника житла, а по-друге, повинен проживати разом із ним. За змістом ст. 316, 317, 319 ЦК право власності є правом особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд. На підставі ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника житла користуватись ним може існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якої вони є, та проживання разом із власником такого житла. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 2 вересня 2019 року по справі № 731/34/17-ц. Суд при цьому зауважує, що аналіз положень глави 32 ЦК свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна прав щодо володіння, користування та розпорядження цим майном. Суд встановив, що відповідачка, [PERSON] , проживала у спірному житловому приміщенні в якості онуки позивачки, набувши право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Відповідно до ч. 2 ст. 406 ЦК сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Суд встановив, що сторони на теперішній час разом не мешкають та не пов`язані спільним побутом, отже не мають взаємних прав та обов`язків. Таким чином право відповідачки на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника на підставі ст. 405, 406 ЦК. Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 27 лютого 2019 року по справі № 357/7940/16-ц. Отже, за фактичних обставин, встановлених у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що відповідачка, залишаючись зареєстрованою у спірному житловому приміщенні, однак не користуючись ним понад передбачені законом строки без поважних причин, є такою, що втратила право користування [ADDRESS] . На підставі викладеного в судовому засіданні було підтверджено факт того, що не проживання у спірному житловому приміщенні з червня 2014 року відповідачки свідчить про фактичну втрату нею за ст. 405 ЦК права на користування таким житлом, через що наявні законні підстави для задоволення поданого позову шляхом позбавлення [PERSON] права користування [ADDRESS] .

Outcome: approved