Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-23 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовною заявою про визнання [PERSON] таким, що втратив право на проживання [INFO], по вул. Армійська, в м. Тячів та зняття його з реєстраційного обліку. Посилається на те, що їй на праві приватної власності належить будинок № 29, по вул. Армійській (Червоноармійська), у м. Тячів. Вона у вказаному будинку не проживає та не зареєстрована. Однак у цьому будинку зареєстрований [PERSON], з яким вона не знайома та ніколи не бачила. Відповідач у вказаному будинку не проживає та не користується ним. Реєстрація у її будинку [PERSON] перешкоджає їй повноцінно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. Представни позивачки у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та представник Тячівського районного відділу ДМС в Закарпатській області у судове засідання не зявилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідач відзиву на позовну заяву не надав. Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступного. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтями 319, 321, 391 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Під час розгляду справи суд встановив, що позивачці на праві приватної власності належить житловий будинок № 29, по вул. Армійська, в м. Тячів, що стверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 20.12.2003 р. та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним та припинення правовідношення. В ході розгляду справи було свідки [PERSON] та [PERSON] ствердили, що відповідач по справі [PERSON] не проживає [INFO], по вул. Армійська, в м. Тячів, та ніколи не проживав. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло-житловий будинок, садиба, квартира, що передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають його право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Підстави і час реєстрації (прописки) відповідача у будинку, який належить позивачці згідно договору купівлі-продажу від 10.12.2003 року невідомі. Тому суд застосовує норму закону (ст. 405 ЦК України), як таку, щ о найбільш повно гарантує захист прав особи у подібних правовідносинах. Відповідно до ст. 405 ч. 2 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що відповідач не проживає і не проживав, по крайній мірі з 2003 року, в належному позивачці житловому будинику № 29, по вул. Армійській, в м. Тячів та не повідомив суду про наявність будь-яких поважних причин, які б перешкоджали йому проживати у даному будинку, а тому його слід визнати таким, що втратив право на проживання в ньому. Обставини на які посилається позивачка в судовому засіданні підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON] За таких обставин позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню. В частині зняття відповідача з реєстраційного обліку у житловому будинку позов не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до ст. 7 ч. 1\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місцяпроживання в\~Україні» рішення суду про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням є підставою для зняття відповідача з реєстрації. Тому,

Outcome: partial