Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON], вказавши, що з жовтня 2006 року вона перебувала в шлюбі з [PERSON], [INFO] народила доньку [PERSON]. В лютому 2010 року відповідач покинув її з донькою та поїхав у невідомому напрямку. Шлюбні відносини між ними припинилися, шлюб було розірвано на підставі рішення суду від 12.12.2012 року. 17 грудня 2013 року вона одружилася із [PERSON] Від цього шлюбу народилася дитина [PERSON], [INFO]. Разом із донькою [PERSON] та своєю родиною вони проживають у м. Нова Каховка. З лютого 2010 року місцеперебування відповідача їм невідоме. Єдиними джерелом для проживання та утримання дитини були кошти, які нараховувалися у зв'язку з народженням дитини. З часу її одруження та до теперішнього часу вона разом з дитиною перебуває на утриманні чоловіка [PERSON] Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню доньки, матеріальної допомоги не надає, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не цікавиться успіхами, станом здоров'я, її життям. Підтвердженням вказаних обставин є рішення суду про стягнення аліментів з відповідача на утримання [PERSON]. Вона має можливість забезпечити для доньки рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального розвитку, однак в зв'язку з тим, що їй невідоме місце проживання відповідача, вона не може отримати дозвіл на виїзд доньки за межі України разом з нею і родиною на відпочинок та оздоровлення до Туреччини, Єгипту, а також відвідати родичів їх родини, які мешкають в Росії. Просила суд надати [PERSON], [INFO], дозвіл на тимчасові та неодноразові виїзди за межі України у її супроводі, без згоди батька [PERSON] до досягнення шістнадцяти років. Надати їй, [PERSON], дозвіл на отримання проїзного документу для тимчасового виїзду за межі України її доньки [PERSON], [INFO], без дозволу батька - [PERSON]. В судовому засіданні позивачка уточнила свої позовні вимоги, просила суд надати дозвіл [PERSON], [INFO], на тимчасові та неодноразові виїзди за межі України до держави Росії у супроводі матері, без згоди батька -[PERSON] до 31.12.2015 року включно. Надати їй, [PERSON], дозвіл на отримання проїзного документу для тимчасового виїзду за межі України її доньки [PERSON], [INFO], без дозволу батька - [PERSON]. Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений належним чином через оголошення в газеті, тому за згодою позивачки на підставі ст. 224-233 ЦПК України, суд вважає можливим розглядати справу в заочному порядку та винести по справі заочне рішення. Представник органу опіки та піклування Новокаховської міської ради Херсонської області в судовому засіданні позов визнала частково, посилаючись на те, що в разі відсутності батька суд може надати дозвіл на одноразовий виїзд неповнолітньої особи за кордон, з вказівкою часового проміжку та зазначенням в рішенні держави перебування неповнолітньої дитини, щоб не порушувався навчальний процес і дитина могла відвідувати школу. Суд заслухавши пояснення позивача, третьої особи, свідка, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON]. З довідки про склад сім'ї слідує, що [PERSON] проживає разом з позивачкою. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12 грудня 2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. З довідки дошкільного навчального закладу ясла-садок №9 комбінованого типу Новокаховської міської ради слідує, що [PERSON] відвідує вказаний дошкільний заклад з 03.09.2012 року по теперішній час. За час перебування дитини в ДНК я/с №9 ані адміністрація, ані вихователі групи з батьком дитини не спілкувалися, не бачили його, не знайомі з ним. Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 11.09.2014 року з [PERSON] стягуються аліменти на утримання [PERSON], [INFO]. Позивачка перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 17.12.2013 року. З пояснень свідка [PERSON] слідує, що вона перебуває в дружніх стосунках з сім'єю [PERSON], тому їй відомо, що чоловік позивачки офіційно працює за кордоном, в країні Росія, приїздить один раз в 6 місяців, батька дитини [PERSON], [PERSON] немає, позивачка намагалася розшукати його, проте, не змогла. Їй відомо, що [PERSON] має наміри відвідувати свого чоловіка разом з дітьми [PERSON] та [PERSON], дитиною від теперішнього шлюбу, проте немає можливості отримати дозвіл батька на виїзд [PERSON] за кордон. Відповідно до ст. 3, 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою ВР України 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані поважати дитину. Відповідно до ст.155 ч.2 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 313 ч.3 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст. 1, 4 ч.2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в'їхати в Україну. Громадянин України ні за яких підстав не може бути обмежений у праві на в'їзд в Україну. Оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п.3, 5 Постанови КМУ № 57 від 27.01.1995 року, якою затверджені «Правила перетинання державного кордону громадянами України», виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Таким чином суд, вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню частково, оскільки відповідач з позивачкою та її донькою не проживає, місце перебування його невідоме, [PERSON] має іншу сім'ю, її чоловік працює в Росії, не має можливості постійно приїздити до України, [PERSON] вважає теперішнього чоловіка позивачки своїм батьком, позивачка з метою збереження сім'ї має намір виїздити до Росії разом з дітьми, проте немає можливості отримати дозвіл на виїзд за кордон неповнолітньої дитини [PERSON], що порушує її права на фізичний та духовний розвиток, повноцінну сім'ю. Виходячи з найвищої соціальної цінності - забезпечення прав дитини та неможливості іншим шляхом захистити права [PERSON], суд вважає за доцільне постановити рішення, яким надати дозвіл неповнолітній [PERSON], [INFO] тимчасові та багаторазові виїзди за межі України до країни Росія для відвідування родичів на період з моменту набрання рішенням законної сили до 01 вересня 2015 року та на період осінніх шкільних канікул 2015 року, у супроводі матері [PERSON] без супроводу та нотаріально посвідченої згоди батька - [PERSON], [INFO], оскільки вказане рішення буде відповідати інтересам дитини та не порушуватиме навчальний процес дитини, яка в вересні 2015 року за віком повинна піти до школи. Крім того, суд вважає, що є достатні підстави для надання дозволу позивачці на виготовлення проїзного документу для виїзду неповнолітньої дитини [PERSON] за кордон без згоди батька, оскільки у позивачки немає можливості отримати згоду батька на виготовлення вказаного документу. Враховуючи часткове задоволення судом позову, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір у сумі 243,60 грн.

Outcome: partial