Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу посилаючись на те, що 08 липня 1972 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, про що того ж дня Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області складено відповідний актовий запис № 263. Від цього шлюбу мають одну дитину [PERSON] [INFO] . Донька є повнолітньою особою та проживає окремо. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між сторонами, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. Також вони втратили почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки. Сторони проживали разом однією сім`єю до 12 серпня 1985 року, після чого їхнє проживання однією сім`єю із відповідачем було фактично припинено. Спільне господарство нами не ведеться із 12 серпня 1985 року. На даний час сторони не проживають разом із відповідачем і не спілкуються. Позивачка переконана, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечитиме інтересам сторін. Шлюб розривається вперше. Позивачка просить суд розірвати зареєстрований шлюб з відповідачем. Позивачка в судове засідання не з`явилася, але надала суду заяву в якій розгляд справи просила проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Крім того просила строк на примирення не надавати, а також у разі неявки відповідача у судове засідання не заперечувала проти заочного розгляду справи Відповідач про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, також не подав відзив, а тому зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд вважає, що справу можливо розглянути у відсутність сторін на підставі наявних в цивільній справі доказах. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи в сукупності суд приходить до висновку, що цивільний позов обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи з наступного. Як встановлено, 08 липня 1972 року позивачка з відповідачем зареєстрували шлюб у Дніпровському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, про що складений відповідний актовий запис №263 /а.с.7/. Статтею 111 СК України на суд покладено обов`язок, щодо вжиття заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Ч. 2 ст. 114 СК України вказує на те, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. У відповідності ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Сім`я є природним і основним осередком суспільства і має право на захист з боку суспільства та держави. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є на думку суду неприпустимим. Враховуючи викладене та аналізуючи положення вище перелічених норм матеріального права суд приходить до висновку, що у подружжя втрачені позитивні почуття один до одного, вони не бачать спільного подальшого майбутнього, сімейні стосунки досягли кризової межі і їх не можливо відновити, підстав для надання строку для примирення суд не вбачає. Після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті немайнові права сторін, а тому з вказаних підстав шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Спору про поділ майна між подружжям не виникає. На підставі викладеного та

Outcome: approved