Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-28 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом (а.с. 2-4 ), в якому просила визнати [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] (далі за текстом, спірна квартира), оскільки ця обставина обмежує її право власності, гарантоване статтею 321 Цивільного кодексу України. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та просила задовольнити його. Пояснила, що відповідачі в спірній квартирі не проживають з червня 2008 року, належні їм речі в спірній квартирі відсутні, витрат на утримання цієї квартири вони не несуть. Також посилалася на те, що перешкод в користуванні квартирою відповідачам не чинила, вони добровільно не проживають у цій квартирі, обравши інше місце проживання, тоді як спірною квартирою не користуються понад шість місяців без поважних причин. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про дату та час слухання справи повідомлялись своєчасно та належним чином (а.с. 29-34), через канцелярію суду надали заяви про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позову не заперечували (а.с. 27-28). Треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Печенізький районний сектор Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, орган опіки та піклування в особі Печенізької селищної ради Печенізького району Харківської області в судове засідання не з'явилися, про дату та час слухання справи повідомлялись своєчасно та належним чином (а.с. 23-24), Печенізька селищна рада Печенізького району Харківської області через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи без участі їхнього представника, проти задоволення позову не заперечували (а.с. 25). Суд, заслухавши пояснення позивачки, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як убачається з матеріалів справи, квартира [ADDRESS], належить на праві приватної власності [PERSON] відповідно до договору дарування серії ВКК № 734295 від 26 червня 2008 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ССВ № 258040 від 06 червня 2008 року (а.с. 8-10). Відповідно до довідки виконавчого комітету Печенізької селищної ради Печенізького району Харківської області № 2006 від 06 липня 2017 року в спірній квартирі зареєстровані [PERSON], [PERSON], 1961 року народження, [PERSON], 1981 року народження та [PERSON], 2003 року народження (а.с. 11, 37). Згідно з актом, складеним 10 липня 2017 року депутатом Печенізької селищної ради Балабай Н.І. в присутності сусідів: [PERSON], [PERSON], на предмет фактичного проживання осіб у спірній квартирі, встановлено, що в цій квартирі зареєстровані відповідачі - [PERSON], [PERSON], [PERSON], але фактично за цією адресою проживає позивачка [PERSON] (а.с. 12, 38). Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні суду пояснили, що відповідачі - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з червня 2008 року не проживають в спірній квартирі, їх місцезнаходження їм не відоме. До теперішнього часу в [ADDRESS] не з'являлися і в вищевказаній квартирі їх особистих речей не має. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушним. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст.319 ЦК України). Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.2 ст.319 ЦК України). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні ( ч.1 ст.321 ЦК України). Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів, а саме: визнання права, припинення дії, яка порушує право. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користуватися цим житлом. Право користування житлом втрачає член сім'ї власника у разі відсутності без поважних причин понад один рік. Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування за громадянами, які хоч і правомірно вселилися у спірну квартиру власника, але на час розгляду справи не є членами його сім'ї. На час розгляду справи встановлено, оскільки не спростовано сторонами, що відповідачі не є членами сім'ї [PERSON] у розумінні ст. 64 та ч. 4 ст. 156 ЖК України, у зв'язку з чим, суд захищаючи права власності позивачки, вважає за необхідне усунути перешкоди у користуванні цією власністю шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право на користування спірною квартирою. Згідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як по зверненню фізичної чи юридичної особи, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи. На підставі ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню ( ч.1 ст.61 ЦПК України). Враховуючи вищезазначене, а також те, що, визнання відповідачами пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за необхідним позовні вимоги [PERSON] задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved