Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-26 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів посилаючись на те, що 13 вересня 2010 р. по травень 2017 р. вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу у них є неповнолітній син [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. З лютого 2017 року вони з відповідачем проживають окремо і з цього часу участі у вихованні сина відповідач взагалі не приймає, не цікавиться його здоровям, хоча син часто хворіє. Відповідач в добровільному порядку не надає матеріальну допомогу на утримання дитини. Він офіційно працевлаштований та працює в КП «Піхта», де отримує заробітну плату. А тому просила стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 1/2 частки всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю і в своїх поясненнях підтвердила обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково і не заперечував проти стягнення з нього аліментів, однак в меншому розмірі, ніж просила позивачка, а саме: згідний платити на дитину 30 % заробітної плати. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Судом встановлено, що відповідач працює на посаді менеджера в КП «Піхта», отримує заробітну плату і має можливість надавати матеріальну допомогу дитині. Інших неповнолітніх чи повнолітніх дітей він не має. Відповідач по закону повинен утримувати свою дитину, в звязку з чим, суд вважає, що з відповідача на користь позивачки дійсно необхідно стягнути аліменти, однак в розмірі 3/10 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, для дитини відповідного віку, задовольнивши частково позовні вимоги. Крім того з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір в сумі 640 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial