Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-15 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним вище позовом, в якому просить визначити місце проживання [PERSON], [INFO] з матір`ю [PERSON]. Свої вимоги мотивує тим, що 04.02.2016 року між сторонами було зареєстровано шлюб, від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON] З 16.11.2016 року сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, дитина проживає, виховується і утримується позивачкою. У зв'язку з викладеним позивачка звернулась до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. В судовому засіданні малолітній [PERSON] пояснив, що бажає проживати з матір`ю, оскільки батько про нього не піклується та він не може знайти з ним спільну мову. Представник третьої особи органу опіки та піклування Київської адміністрації Одеської міської ради до судового засідання не з`явився, але надав до суду заяву, в якій просив справу слухати у його відсутність (а.с.51). Відповідач до судового засідання не з`явився про причини не явки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Клопотань про відкладення слухання справи від нього не надходило. При викладених обставинах суд прийшов до висновку, що відповідач був повідомлений про розгляд справи належним чином, а тому, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, відповідно до статті 280 ЦПК України. Відповідно до ст. 281 ЦПК України Біляївським районним судом Одеської області була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивачки, її представника, думку малолітньої дитини, вивчивши матеріали справи, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків. В судовому засіданні було встановлено, що рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 01.08.2017 року шлюб між сторонами було розірвано. Від даного шлюбу у сторін є малолітній син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 19.03.2008 року (а.с.8). Згідно договору оренди житлового приміщення від 19.11.2016 року, [PERSON] проживає в будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов квартири (кімнати, домоволодіння) від 11.12.2017 року, встановлено, що за адресою: [ADDRESS], проживає [PERSON] з малолітнім сином [PERSON], [INFO], для дитини створенні всі належні умови для комфортного проживання, навчання, розвитку (а.с.46-47). Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Згідно зі ч.ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ст. 19 цього ж Кодексу при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Однак на сьогоднішній день малолітня дитина [PERSON] [INFO] в судовому засіданні висловила думку, що бажає проживати разом з матір`ю [PERSON], оскільки коли він знаходиться з батьком, то вони не можуть знайти з ним спільну мову та налаштовує проти матері. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. З огляду на вищенаведене, суд дійшов до висновку, що на даний час існують обставини для визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] разом з матір'ю, і що таке не порушуватиме права дитини та відповідатиме її інтересам, сприятиме належним умовам її проживання, гармонійному розвитку, вихованню та навчанню, а також належному матеріальному забезпеченню. При ухваленні рішення суд бере до уваги, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при рівності прав щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду цивільних справ, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved