Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про зміну розміру стягнення аліментів. На підставу своїх вимог спирається на те, що з 13 серпня 2011 року позивачка перебувала у шлюбі з відповідачем. Шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано 16 вересня 2015 року, даний факт підтверджується рішенням Маньківського районного суду. За час перебування у шлюбі з відповідачем у них народився син [PERSON], [INFO], підтверджується свідоцтвом про народження серія 1-СР № 150782, виданим Березівською сільською радою 01.08.2012, про що в книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис № 3. Син проживає разом із позивачкою і перебуває на її утриманні. Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 02 вересня 2015 року у справі №701/910/15-ц вирішено з відповідача стягувати на користь позивачки аліменти на утримання сина: [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 10.08.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. 17 травня 2017 року Верховною Радою України ухвалено закон № 4928 «Про внесення зміни до деяких законодавчих актів, що стосуються поліпшення захисту прав дитини на належне утримання», яким встановлено, що мінімальний розмір аліментів на дитину не може бути меншим 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що і змусило позивачку звернутись з відповідним позовом до суду. Позивачка до суду не зявилася, але надала суду заяву, згідно якої просила справу слухати в її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з′явився, хоча був вчасно і належним чином повідомлений про час і місце проведення судового засідання, причини неявки не повідомив, а тому суд вважає за можливе провести засідання без відповідача, на підставі наявних матеріалів справи. Суд, вивчивши матеріали справ, рахує за необхідне позов задоволити повністю, виходячи із того, що як дійсно встановлено в судовому засіданні, що з 13 серпня 2011 року позивачка перебувала у шлюбі з відповідачем. Шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано 16 вересня 2015 року, даний факт підтверджується рішенням Маньківського районного суду. За час перебування у шлюбі з відповідачем у них народився син [PERSON], [INFO], підтверджується свідоцтвом про народження серія 1-СР № 150782, виданим Березівською сільською радою 01.08.2012, про що в книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис № 3. Син проживає разом із позивачкою і перебуває на її утриманні. Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 02 вересня 2015 року у справі №701/910/15-ц вирішено з відповідача стягувати на користь позивачки аліменти на утримання сина: [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 10.08.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. 17 травня 2017 року Верховною Радою України ухвалено закон № 4928 «Про внесення зміни до деяких законодавчих актів, що стосуються поліпшення захисту прав дитини на належне утримання», яким встановлено, що мінімальний розмір аліментів на дитину не може бути меншим 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до положень ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Слід зазначити, що 17 травня 2017 року Верховною Радою України ухвалено Закон України №4928 «Про внесення зміни до деяких законодавчих актів, що стосуються поліпшення захисту прав дитини на належне утримання», яким встановлено, що мінімальний розмір аліментів на дитину не може бути меншим 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. (Закон України від 17.05.2017 року №2037-У111, набрав чинності з 08.07.2017 року). Згідно положень ст. 183 СК України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Частиною 1 статті 192 Сімейного кодексу України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Таким чином, у разі зміни матеріального стану, розмір аліментів, що визначений за рішенням суду, може бути згодом змінено (зокрема, збільшено) за позовом отримувача аліментів шляхом їх присудження у частці від його заробітку (доходу) або у твердій грошовій сумі у разі якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, а тому позов підлягає до задоволення. Судові витрати, відповідно до ст. 141 ЦПК України слід покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved