Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. Свої вимоги мотивує тим, що 16.09.2013 року у муніципалітеті Лімасолу у районі Лімасол, Кіпр було шлюб між сторонами зареєстровано. У шлюбі народилася донька [PERSON] - [INFO]. Сімейне життя у них не склалось та між ними втрачено взаємні почуття любові, поваги, взаємодопомоги та підтримки. З січня 2018 року у сторін сімейні відносини припинені, разом не живуть та не ведуть спільного господарства. Примирення між ними неможливе, тому вважає, що шлюб в них носить формальний характер, який підлягає до розірвання. Крім цього, дитина повністю знаходиться на її утриманні. Відповідач у добровільному порядку на утримання дитини коштів не надає, а в неї коштів не достатньо для отримання дитини. Вважає, що оскільки відповідач має можливість платити аліменти у розмірі 25 000 грн. щомісячно, тому просить стягувати аліменти у судовому порядку. Позивач в судовому засіданні позов підтримала повністю, дала пояснення аналогічні викладених у позові. Просить позов задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги про розірвання шлюбу визнали та пояснили, щопроти розірвання шлюбу не заперечують, оскільки між сторонами втрачено взаємні почуття любові, поваги, взаємодопомоги та підтримки. Подружні відносини не підтримують, разом не проживають не ведуть спільного господарства та стали один для одного чужими людьми. Просять шлюб розірвати. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів не визнали та пояснили, що відповідач надає матеріальну допомогудитині [PERSON] - [INFO], а саме помагає речами в натурі, надає кошти на навчання та несе додаткові витрати на оздоровлення та лікування дитини.Однак вважаю, що позивач не навела жодних аргументів, доказів витрат на дитину в розмірі 25 000 грн. в місяць, які практично не можуть бути. Однак при стягненні аліментів слід врахувати, що утримання дитини покладається на обох сторін та відповідач згідний сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 8 000 гривень. Тому вважає, що розмір аліментів є завищений.Просять прийняти рішення про стягнення аліментів згідно чинного законодавства. Заслухавши пояснення учасників процесу, свідка [PERSON], який підтвердив, що відповідач приймає участь в матеріальному забезпеченні дитини [PERSON] - [INFO] та займається вихованням такої дитини. Дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, з таких підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 16.09.2013 року у муніципалітеті Лімасолу у районі Лімасол, Кіпр. Від подружнього життя сторони мають доньку [PERSON] - [INFO] Відповідно до ст. 51 Конституції України, ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Сторони з січня 2018 року подружні відносини не підтримують, разом не проживають та спільного господарства не ведуть. Примирення між ними не можливе. Сім'я розпалась. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Враховуючи зазначені позивачем причини розірвання шлюбу, характер їх відносин, наполягання на розірванні шлюбу сторонами, їх твердження, що збереження сім'ї неможливо, суд вважає, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягає до задоволення, тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у відповідності до ст. 182 згаданого кодексу при визначенні розміру аліментів, суд враховує:1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Дитина [PERSON] - [INFO] проживає з матір'ю, тобто з позивачкою. Відповідач кошти на утримання дитина надає, однак не в повній мірі, а тому позивачці одній важко утримувати дитину. Як вбачається із податкових декларацій платника єдиного податку Фізичної особи - підприємця, відповідач працює Фізичною особою підприємцем та сума доходу від здійснення підприємницької діяльності за перший квартал 2018 року становить 383 723,43 грн., за півріччя 2018 року становить 729 272,14 грн. та за третій квартал 2018 року становить 1 089 126,15 грн.. Однак відповідач не надав суду доказів суду щодо перебування на утриманні відповідача, а саме: інших дітей, непрацездатних осіб та інші обставини, що мають істотне значення для справи та те, що між сторонами як батьками є узгодженість способу утримання [PERSON] - [INFO] у позасудовому порядку. Разом з тим, при визначенні розміру аліментного забезпечення суд, вирішуючи справу в межах заявлених вимог (ст.13 ЦПК України) та відповідно до вимог ст. 182 СК України враховує стан здоров'я та матеріальне становище як дитини так і платника аліментів. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини(ч.8 ст.7 СК України). Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Крім того, вирішуючи даний спір, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України»). Згідно із ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Таким чином, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: partial