Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом в якому зазначила, що [INFO] року померла її прабаба зі сторони батька, [PERSON], яка до смерті постійно проживала в селі Волиця, Андрушівського району, Житомирської області. За життя, а саме 27 вересня 1988 року спадкодавицею був складений заповіт, який посвідчено секретарем Волицької сільської ради та зареєстровано в реєстрі за №22, згідно якого усе належне їй на день смерті майно [PERSON] заповіла своєму сину, діду позивачки зі сторони батька, [PERSON]. До спадкового майна належить житловий будинок [ADDRESS] та земельні ділянки: площею 0,25 га. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд і площею 0,35 га. для ведення особистого селянського господарства, які розташовані по [ADDRESS] Спадковий житловий будинок був побудований [PERSON] в 1950 році на відведеній для даних цілей земельній ділянці. В подальшому, як власнику будинку, рішенням виконкому Волицької сільської ради від 11.07.1993 року [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,25 га та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,35 га. При цьому, проведеними фактичними замірами спадкових земельних ділянок встановлено, що їх площа становить: земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд - 0,25 га, земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства - 0,2802 га. Після смерті спадкодавця [PERSON] спадщину прийняв її син, дід позивачки, [PERSON], фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном. [INFO] року помер батько позивачки, син [PERSON] - [PERSON]. [INFO] помер дід позивачки - [PERSON]. Позивачка та відповідач, діти померлого [PERSON] та у відповідності до положень ст.529 ЦК УРСР в редакції 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини є єдиними спадкоємцями за законом після смерті [PERSON]. При цьому, позивачка прийняла спадщину фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном, відповідач на спадкове майно не претендує. Проте, позивачка невзмозі в позасудовому порядку реалізувати свої спадкові права на вищевказане майно у зв'язку з відсутністю відповідних правовстановлюючих документів на нього, що стало підставою відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Вказані документи не можуть бути виготовлені в силу ст.ст. 26, 346 ч.1 п.11 ЦК України у зв`язку зі смертю власника. Враховуючи вищезазначене, позивачка просить суд, визнати за нею, [PERSON], право власності на житловий будинок за [ADDRESS], та дві земельні ділянки біля будинку: площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, та площею 0,2802 га для ведення особистого селянського господарства, як на спадщину за законом після смерті діда [PERSON], який помер [INFO]. Позивачка в підготовче судове засідання не з'явилася, оскільки надіслала на адресу суду заяву в якій просить розгляд справи провести у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Відповідач в підготовче судове засідання не з'явилася, надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов визнає, проти його задоволення не заперечує. На спадщину не претендує. У відповідності до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, в зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, а саме копії свідоцтва про смерть, [INFO] року померла [PERSON] (а.с.3). За життя, а саме 27 вересня 1988 року нею був складений, заповіт, згідно якого все належне їй на день смерті майно заповіла сину - [PERSON], який є дідом позивачки (а.с.9). На день смерті, [PERSON] була зареєстрована та проживала [ADDRESS], що підтверджується довідкою виданою Волицькою сільською радою (ас.10). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, зокрема на житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] який згідно з записом в погосподарській книзі за 1990-1995 роки №4 особовий рахунок [NUMBER] належить на праві власності померлій [PERSON], що підтверджується довідкою виданою Волицькою сільською радою за №353 від 14.06.2018. Згідно виданої Бердичівським МБТІ довідки вбачається, що право власності на спадковий житловий будинок, станом на 31.12.2012 року не оформлено, правоустановчі документи не зареєстровані (а.с.18). Крім того, до складу спадщини також належать земельні ділянки: площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, та площею 0,35 га для ведення особистого селянського господарства, розташовані в [ADDRESS], які були передані у власність [PERSON] на підставі витягу з рішення виконавчого комітету Волицької сільської ради Андрушівського району Житомирської області від 11.07.1993 року (а.с.19). Згідно проведених замірів спадкових земельних ділянок встановлено, що їх фактична площа становить: земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд - 0,25 га, а земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства - 0,2802 га., що підтверджується кадастровими планами земельних ділянок (а.с.21). Спадщину яка відкрилась після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року прийняв її син, [PERSON], факт прийняття спадщини підтверджується копією рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 07 березня 2018 року (а.с.8). [INFO] року помер батько сторін по справі, [PERSON], який є сином [PERSON], та батьком позивачки (а.с.5-7). [INFO] помер [PERSON], та після його смерті спадщину прийняла позивачка, [PERSON], [INFO], факт прийняття спадщини встановлено рішенням Андрушівського районного суду Житомирської області від 07 березня 2018 року. Відповідач по справі, [PERSON], на спадщину не претендує, що підтверджується поданою заявою (а.с.28). Проте, позивачка невзмозі реалізувати свої спадкові права на вищевказане спадкове майно в позасудовому порядку, в зв'язку з відсутністю на нього правовстановлюючих документів, що стало підставою відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, що підтверджується листом нотаріуса (а.с.23). Вказані документи не можуть бути виготовлені в силу ст.ст. 26, 346 ч.1 п.11 ЦК України. Зазначені обставини визнанні відповідачем, підтверджені дослідженими судом доказами та вважаються судом доведеними в порядку ч. 1 ст. 82 ЦПК України. Згідно роз'яснення Пленуму Верховного Суду України в пунктах 1, 23 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (1963 р.) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), для набуття спадщини необхідно щоб спадкоємець її фактично прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] встановлено рішенням Андрушівського районного суду Житомирської області від 07 березня 2018 року. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що позивачка має право на спадкування майна спадкодавця, однак в позасудовому порядку позбавлена можливості його оформити в зв'язку з відсутністю відповідних правовстановлюючих документів, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved