Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про поділ майна, придбаного в шлюбі, у якому просить визнати за нею право власності на 1/2 частину будинку, господарських споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] ; право власності на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,15 га, кадастровий номер 262355700:01:002:0231, що знаходиться в [ADDRESS] і яка передана відповідачу у власність державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №403642 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. Заявлений позов обґрунтовує тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 24 квітня 2004 р. по 29 жовтня 2016 року. За час спільного проживання з відповідачем у шлюбі вони збудували житловий будинок з господарськими спорудами в [ADDRESS] . Станом на 2014 р. будівництво вказаного нерухомого майна було завершено. 26.02.2014 року Коломийське МБТІ видало відповідачу на вказане майно технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок. 20 січня 2015 року реєстраційною службою Коломийського міськрайонного управління юстиції [PERSON] . на вказаний житловий будинок видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно та зареєстровано за відповідачем в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Рішенням Печеніжинської селищної ради від 16 травня 2008 року було вирішено передати у приватну власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,15 га в [ADDRESS] з цільовим призначенням для обслуговування будинку, господарських будівель та споруд та 09.02.2009 року на вказану земельну ділянку відповідачу був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №403642. Відповідач відмовляється визнати вказане нерухоме майно їхньою спільною власністю, чинить їй перешкоди в користуванні даним майном. Вона хоча й зареєстрована за вказаною адресою, але в спірному будинку не проживає. В судове засідання від позивачки та її представника надійшло письмове клопотання про слухання справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач подав до суду заяву, в якій вимоги позовної заяви визнав та просив справу слухати у його відсутності. Дослідивши матеріали справи, та взявши до уваги письмові клопотання сторін, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 24 квітня 2004 року по 29 жовтня 2016 року. Згідно заочного рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11 жовтня 2016 р. шлюб було розірвано, неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] залишено на проживання з матір`ю [PERSON] (а.с. 7). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя сторін є житловий будинок та земельна ділянка в [ADDRESS] . За відповідачем [PERSON] зареєстровано право власності на житловий будинок в [ADDRESS] , що стверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20.01.2015 р. та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.01.2015 р.(а.с.8-9) Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності щодо об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно актуальна інформація: житловий будинок загальною площею 185,5 кв. м., житловою 94,5 кв. м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; дата державної реєстрації: 16.01.2015 року; підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності, серія та номер: 32419918, видане 20.01.2015 року державним реєстратором Вальта Р.Є; форма власності: приватна, розмір частки: 1, власник: [PERSON] (а.с. 9). Також,відповідачу [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,15 га в [ADDRESS] з цільовим призначенням для обслуговування будинку, господарських будівель та споруд. Згідно звіту про оцінку майна ринкова вартість житлового будинку, загальною площею 185,5 кв.м, житловою площею 94,5 кв.м., площа кухні 21 кв.м., з належними до нього господарськими будівлями і спорудами: колодязь, літ. №1, колодязь з інженерними мережами літ. №2,3 становить 1 331 280,00 грн. (а.с.16-41) Згідно витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки грошова оцінка земельної ділянки в [ADDRESS] , становить 114261 грн. (а.с.42) Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Згідно ст.60,61 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку доходу. Кожна річ набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 р. №11: «22. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст.372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. 23. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК, ч. 3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2,3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих,які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того,на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох». Відповідно до п.25 цієї ж постанови, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. У разі придбання майна на особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної власності подружжя, а є приватною власністю того , на кошти якого воно придбане. Про це йдеться в Постанові Судової палати у цивільних справах ВСУ від 7 вересня 2016 року №6-801цс16. В ухвалі ВССУ від 15.02.2017 року (справа №554/1847/14-ц) акцентована увага на критеріях віднесення майна до спільної сумісної власності. Зокрема, зауважено, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, а й спільною участю коштами або працею в набутті. Отже, застосовуючи ст.60 СК та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не лише факт набуття майна під час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. ВСУ визначає критерії, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності. Такими є: час набуття майна; кошти, за які воно було набуте (джерело набуття); мета придбання, яка дозволяє надати майну правовий статус спільної власності подружжя. Норма ст.60 СК вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям. Як вбачається з матеріалів справи та пояснення сторін, спірний будинок та земельна ділянка були набуті сторонами під час шлюбу, мета - спільне проживання однією сім`єю в даному будинку, а джерелом спорудження житлового будинку були кошти, обидвох сторін позову, які на час побудови будинку були однією сім`єю. У відповідності до ст.411 ч.5 ЦПК Українив ред.2017 р. висновки суду касаційної інстанції є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи. Таким чином, враховуючи, що набутий сторонами в період шлюбу та ведення спільного господарства житловий будинок та земельна ділянка є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, сам відповідач не заперечив проти розподілу спільного майна подружжя у рівних частках, тому суд дійшов висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачем право власності на 1/2 частину вказаного будинку та земельної ділянки. В зв`язку із задоволенням позовних вимог з відповідача слід стягнути в користь позивачки судові витрати по сплаті судового збору та правової допомоги. На підставі ст.16,328,346,347,392,1222,1234,1268ЦК Українита,

Outcome: approved