Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-24 00:00:00

Позивачка звернулась з позовом до відповідача про визнання факту спільного проживання та поділ спільної сумісної власності. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем [PERSON] 02.09.2000 р. було укладено шлюб, а 07.11.2012 р. між сторонами було розірвано шлюб. Після розірвання шлюбу [PERSON] відмовився врегулювати спір щодо розділу спільного майна. За час сумісного проживання у 2003 році на ім'я відповідача у відділенні ПАТ «Правекс Банк» був взятий іпотечний кредит на придбання квартири [ADDRESS] для спільного проживання. Поручителем даного договору був батько позивача - [PERSON] А у грудні 2003 р. сторони переїхали до придбаної квартири, а у 2006 р. даний кредит був достроково виплачений. Протягом 2007-2008 року у нашій квартирі був зроблений капітальний ремонт. При цьому, відповідач у справі [PERSON] 25.07.2013 р. уклав договір купівлі-продажу квартири, що є спільною сумісною власністю подружжя, відповідно до якого квартиру [ADDRESS] продав своєму батьку [PERSON] - 3 особі по справі, але своєї згоди на укладення зазначеного договору позивач не давала. Як вказує позивач, окрім цього, під час шлюбу 02.10.2008 р. у ПАТ «Правекс Банк» було оформлено договір кредиту № 819-049/08Р на ім'я відповідача - [PERSON] на придбання автомобіля «Сузукі-джиммі». Способом забезпечення виконання зобов'язань у зазначеному договорі була порука, поручителем у договорі виступила позивач. Автомобіль був зареєстрований на ім'я відповідача - [PERSON] і перебуває у його користуванні. Тому просить суд постановити рішення, яким визнати за позивачем право власності на ? частини [ADDRESS] та на ? частину автомобіля «Suzuki Jimny» д/н [NUMBER]. У судовому засіданні позивач та її представник змінили предмет позову, а подальшому зменшили позов в частині, що стосується розміру грошової компенсації та вирахування частини спільного майна. Тому просить суд визнати за позивачем право власності на ? частини [ADDRESS], визнати за відповідачем право власності на ? частини [ADDRESS], стягнути із відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] грошову компенсацію за ? частину холодильника «Атлант» у розмірі 625 грн. та грошову компенсацію вартості ? частини пральної машини «Арістон» в розмірі 380 грн., припинити право власності позивача щодо даної побутової техніки, стягнути із відповідача на користь позивача грошову компенсацію вартості 1/3 частини автомобіля «Suzuki Jimny» д/н [NUMBER] в розмірі 47207 грн., а її право власності припинити, визнати за відповідачем право власності на вищевказаний автомобіль, а також стягнути судовий збір у сумі 3441 грн. При цьому за клопотанням позивача та її представника судом було проведено автотоварознавча та товарознавча експертизи щодо вартості спільного нажитого майна. Під час судових дебатів позивач та представник позивача просили суд вирішити питання щодо витрат по проведеним експертизам. Представник відповідача у судовому засіданні подав письмові заперечення в яких позов визнав частково, що стосується побутової техніки, а в іншій частині не визнав повністю. 3 особа - [PERSON] у судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений. Суд, заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ст. 60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом з'ясовано, що позивач вела спільне господарство з відповідачем з 02.09.2000 р. до 07.11.2012 р. За час сумісного проживання у вересні 2003 р. була придбана на ім'я відповідача [ADDRESS] для спільного проживання. Відповідно до ст. 61 СК України об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Також 02.10.2008 р. у ПАТ «Правекс Банк» було оформлено кредит на автомобіль «Suzuki Jimny» д/н [NUMBER] на ім'я відповідача і до травня 2010 р. погашення кредиту за придбаний автомобіль велося за спільні кошти подружжя. Згідно з нормою ст. 60 СК України «майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності». Як з'ясував суд, відповідач у справі [PERSON] 25.07.2013 р. уклав договір купівлі-продажу квартири, що є спільною сумісною власністю подружжя, відповідно до якого квартиру [ADDRESS] продав своєму батьку [PERSON] - 3 особі по справі, але своєї згоди на укладення зазначеного договору позивач не давала. Відповідно до ст. 69 СК України визнано право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, незалежно від розірвання шлюбу. У відповідності до ст. 70 СК України «у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором». Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України «якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом». Під час судового засідання позивачем було надано суду рішення Оболонського р/с м. Києва від 28.03.2014 р. щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу [ADDRESS] укладеного між відповідачем [PERSON] та 3 особою [PERSON] Нормою ст. 356 ЦК України встановлено, що «власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю». Нормою ст. 71 СК України передбачені способи та порядок поділу майна подружжя. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Таким чином суд приходить до висновку, що у даному випадку позовна вимога щодо встановлення право власності на ? частини [ADDRESS] за позивачем та відповідачем відповідно знайшла своє підтвердження у судовому засіданні. Як з'ясовано судом, також за час проживання сторонами було також придбано майно у вигляді побутових приборів - холодильника «Атлант» та пральної машини «Арістон». Щодо вимоги про грошову компенсацію при поділі спільного сумісного майна подружжя, то на неї вказує ст. 364 ЦК України. Згідно до ч. 3 ст. 370 ЦК України «виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється в порядку, встановленому ст. 364 цього Кодексу». Так як представник відповідача не заперечує проти запропонованого порядку розподілу даного майна, то суд стягує із відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] грошову компенсацію ? частини холодильника «Атлант» у розмірі 625 грн. та грошову компенсацію вартості ? частини пральної машини «Арістон» в розмірі 380 грн., припиняючи право власності позивача на дані частини побутової техніки та визнаючи за відповідачем [PERSON] право власності на холодильник «Атлант» та пральну машину «Арістон». Як вбачається, «майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі» (ч. 1 ст. 71 СК України); «неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними» (ч. 2 ст. 71 СК України). Так як судом встановлено, що відповідач на даний час продовжує користуватись придбаним у шлюбі автомобілем «Сузукі-джиммі» д/н [NUMBER], і автотоварознавчою експертизою встановлено, що його вартість з урахуванням зносу становить 141621 грн., і на підставі цього суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] має право на отримання від відповідача грошової компенсації за 1/3 частину автомобіля у сумі 47207 грн. із залишенням у власність відповідачу [PERSON] даного автомобіля. Тому, оцінивши зібрані по справі і досліджені у судовому засіданні докази суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. Що стосується судового збору та витрат за проведення експертизи, то суд, у зв'язку із задоволенням даного позову стягує їх із відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] у сумі 3441 грн., 2500 та 3500 грн. відповідно. Також суд вважає, що на підставі ст. 217 ЦПК України можливо зняти арешт із майна, накладеного ухвалою суду від 16.01.2014 р. після повної сплати сторонами один одному грошових коштів. Тому

Outcome: approved