Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа - орган опіки та піклування Будьоннівської районної в місті Донецьку ради про усунення перешкод в праві власності шляхом виселення та звільнення приміщення від майна, посилаючись на наступні обставини. Позивачці на праві власності, на підставі договору купівлі - продажу від 29.03.2005 року належить квартира, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] та квартира є її особистою власністю, оскільки куплена позивачкою за власні кошти. Колишній чоловік позивачки - [PERSON] зареєстрований та мешкає у вказаній квартирі, шлюб між ними розірвано на підставі рішення Будьоннівського районного суду міста Донецька від 01.11.2012 року, при цьому позивачка не підтримує з відповідачем ніяких стосунків. Відповідач мешкає у квартирі та фактично відмовляється утримувати її, позивачка позбавлена можливості нормально мешкати у квартирі через те, що відповідач постійно створює конфліктні ситуації. На теперішній час, відповідач не розмовляє з їх спільною дитиною [PERSON], [INFO] та повнолітнім сином позивачки - [PERSON]. З урахуванням того факту що дитині ще не виповнилось 11 років, це наносить їй психологічну травму, коли її рідний батько взагалі не розмовляє з нею, ігнорує її кожен день. Тобто фактично саме знаходження відповідача у квартирі позивачки та його поведінка створюють ситуацію у якій позивачка не має можливості виховувати доньку, тому що дитина постійно знаходиться у стресовій ситуації. Свою поведінку відповідач змінювати не збирається у зв'язку з тим, що більш ніж рік назад таке питання ставилось перед відповідачем, та він обіцяв, що виправиться, однак, його поведінка у відношенні дитини тільки погіршилася. На прохання позивачки переїхати в інше місце відповідач не реагує, та зазначає, що нікуди переїжджати не збирається, що порушує її права як власника квартири. Тому, вважає, що відповідач повинен усунути перешкоди у здійсненні нею права власності шляхом виселення з належної їй квартири. Просить суд усунути перешкоди в здійсненні права власності на квартиру, розташовану за адресою [ADDRESS], яка належить на праві власності позивачці шляхом виселення з неї [PERSON] без надання іншого житлового приміщення. Зобов'язати [PERSON] не чинити перешкод у здійсненні права власності, повернути ключі від вхідних дверей та вивезти майно, що належить йому з квартири, розташованій за адресою [ADDRESS]. Представник позивача - адвокат [PERSON], що діє на підставі договору про надання юридичних послуг від 10.01.2014 року, в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, просив позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав суду заперечення, де зазначив, що доводи позивачки стосовно того, що квартира [ADDRESS] є її особистою власністю є хибними, оскільки вказана квартира була придбана ними в період шлюбу, отже є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Також відповідач зазначив, що він має право на володіння та користування належною йому часткою квартири, незалежно від того, які відносини склалися з позивачкою, та вказана квартира є його єдиним місцем проживання. Просив в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи - Флакіна О.Ю., в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог покладалася на розсуд суду. Суд, вислухавши пояснення представника позивачки, відповідача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно вимог ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження його майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Судом встановлені наступні обставини. [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 29.03.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстрованого у реєстрі за №740, належить квартира [ADDRESS]. Право власності позивачки на вказану квартиру зареєстровано в КП БТІ міста Донецька, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 07.04.2005 року за №6940653. Згідно довідки адресно - довідкового відділу ГУДМС України в Донецькій області та копії паспорту, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] з 28 листопада 2006 року. Судом встановлено, що відповідач заселився в квартиру в якості члена сім'ї, що підтверджується свідоцтвом про одруження, серії [NUMBER], актовий запис №28, за яким сторони уклали шлюб 10 березня 2001 року. Згідно зі статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Позивачка в своїй позовній заяві фактично посилається на 2 фактичні обставини, як на підставу для задоволення своїх вимог: - той факт, що відповідач створює конфліктні ситуації та не розмовляє з їх донькою, що призводить до заподіяння психологічної травми дитині; - той факт, що відповідач, будучи сторонньою людиною, створює їй перешкоди у реалізації права власності на квартиру. Надаючи оцінку кожній із наведених обставин, суд виходить з того, що посилання позивачки на той факт, що відповідач на теперішній час не є членом сім'ї, а є сторонньою людиною, не має суттєвого значення для вирішення справи з наступних підстав. Дійсно рішенням Будьоннівського районного суду м. Донецька від 01.11.2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON], який зареєстрований 10.03.2001 року розірвано. Однак, як вбачається з договору купівлі продажу, позивачка придбала вказану квартиру 29.03.2005 року, тобто в період шлюбу з відповідачем, що дає суду підстави вважати, що вказана квартира є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. У відповідності з положеннями статті 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Тобто відповідач має рівні права з позивачкою на володіння та користування квартирою [ADDRESS] Крім того, у відповідності із статтею 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана доказати ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Так, суду не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували доводи позивачки стосовно наявності перешкод у користуванні квартирою, які нібито чинить їй відповідач, у чому саме містяться ці перешкоди, які призводить до порушення її прав. Крім того, як вбачається з заяви відповідача від 12.12.2013 року, [PERSON] звернувся до органу опіки та піклування виконкому Будьоннівської в м. Донецьку ради з проханням провести з позивачкою профілактичну роз'яснювальну бесіду, з огляду на те, що позивачка чинить неправомірні перешкоди у спілкуванні з дитиною, після чого органом опіки та піклування було проведено профілактичну бесіду з обома батьками, про що свідчить відповідний лист від 09.01.2014 року №05-5-12. В зв'язку з чим, суд вважає доводи позивача стосовно того, що відповідач не спілкується з дитиною, створює стресову ситуацію, постійно конфліктує, що травмує стан дитини недоведеними, необґрунтованими, такими, що не підтверджуються жодними доказами по справі та не можуть бути взяті до уваги судом. Разом з тим, наданий суду висновок психолога міської клінічної лікарні №1 м. Донецька, складений відносно дитини [PERSON] не має суттєвого значення для вирішення справи по суті, рівно як і не може слугувати підставою для виселення відповідача. Згідно з ч.4 статті 9 ЖК України, ніхто не можу бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Таким чином, враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивачки щодо усунення перешкоди в здійсненні права власності на квартиру, розташовану за адресою [ADDRESS], шляхом виселення з неї відповідача без надання іншого житлового приміщення є безпідставними, недоведеними, необґрунтованими такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, та в задоволенні яких необхідно відмовити, рівно як і не підлягають задоволенню вимоги позивачки стосовно зобов'язання відповідача повернути ключі від квартири та вивезти майно, з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність. Виходячи з викладеного, розглянувши справу в межах позовних вимог, суд вважає за необхідне в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], третя особа - орган опіки та піклування Будьоннівської районної в місті Донецьку ради про усунення перешкод в праві власності шляхом виселення та звільнення приміщення від майна - відмовити. На підставі 316, 317, 319, 391 ЦК України, ст.9, 150 ЖК України

Outcome: dismissed