Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що є єдиними спадкоємцем, прийняла частину спадщини, а іншу, яка є предметом цього позову прийняти не може, у звязку з тим, що спадкодавець не встиг зареєструвати право власності. Представник позивачки, в судовому засіданні, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав вказаних в позові. Відповідач в судове засідання не зявився, надіслав заяву про розгляд справи у їх відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 21.03.2011 року помер [PERSON]. 01.04.2009 року, [PERSON] склав заповіт, згідно якого заповів все належне йому майно позивачу. На день смерті заповідача заповіт не був змінений та не скасований. Після його смерті позивач звернулась до Першої житомирської нотаріальної контори для оформлення спадкових прав. 14.11.2011 року позивачу було видано свідоцтво на право на спадщину за заповітом, а саме на 1/3 частину житлового будинку № 82, що розташований по вул. Шевченка в м. Житомирі. Дана частина будинку належала спадкодавцю на підставі свідоцтва на право на спадщину за заповітом, виданого Першою житомирською нотаріальною конторою 20.01.2000 року за реєстром №4-426 (копія заповіту та свідоцтва на право на спадщину за заповітом додаються). Отже, позивач прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, як спадкоємець за заповітом, але до складу спадщини увійшло не все майно, яким володів спадкодавець. В 1961 році було зареєстровано право власності на будинок № 82, що розташований по вул. Шевченка в м. Житомирі за [PERSON] В 1964 році [PERSON] продав 27/100 частини будинку [PERSON], матері своєї дружини, яка померла в 1986 році. [PERSON] помер в 1995 році. Після смерті зазначених осіб спадщину фактично прийняла дружина [PERSON] та дочка [PERSON] [PERSON] Після смерті [PERSON] будинок у спадщину прийняли її діти: спадкодавець 1/3 частину та його сестра [PERSON] 2/3. В 1970-х роках до будинку були здійснені численні прибудови, зокрема була реконструйована кімната 2-3 та прибудовані приміщення 2-1, 2-2, ІІІ, право власності на які зареєстровано не було і до складу спадкового майна вони не увійшли. Як встановлено рішенням Корольовського районного суду м. Житомира №2-1873/10 від 27.09.2010 року дані приміщення були прийняті в експлуатацію, проте право власності на них зареєстровано не було. 27.09.2010 року, рішенням Корольовського районного суду м. Житомира №2-1873/10, право власності на приміщення 2-1 площею 6,10 кв.м., 2-2 площею 2,6 кв.м., 2-3 площею 14 кв.м., ІІІ площею 2,9 кв.м., за визнано за спадкодавцем. Отже, спадкодавцю належала ще частина вищевказаного будинку, окремо від первісної площі, яка була особистою приватною власністю спадкодавця, на підставі рішення Корольовського районного суду м. Житомира № 2-1873/10 від 27.09.2010 року, а саме: приміщення 2-1 площею 6,10 кв.м, 2-2 площею 2,6 кв. м, 2-3 площею 14 кв.м, ІІІ площею 2,9кв.м.. Дане рішення спадкодавець зареєструвати в органах БТІ не встиг, а тому дане майно не ввійшло до складу спадщини. Згідно зі статтею 328 Цивільного кодексу України, набуття права власності на підставах, що не заборонені законом, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, тому суд визнає право власності на житловий будинок за спадкоємцем. Згідно зі статтею 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі статтею. 1216 Цивільного кодексу України, спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Згідно зі статтею 1222 Цивільного кодексу України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно зі статтею 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно зі статями 1278, 1297 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.. Згідно зі статтею 1299 Цивільного кодексу України, якщо до складу спадщини, яку прийняв спадкоємець, входить нерухоме майно, спадкоємець зобовязаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. На підставі викладеного та

Outcome: approved