Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом, просить суд стягнути з відповідача на її користь: аліменти на утримання дочки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх його видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення донькою повноліття; аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх його видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення сином повноліття; аліменти на її утримання, на період до досягнення сином - [PERSON] , [INFO] , 3-х річного віку в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, тобто до [INFO] ; допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць. В обґрунтування позову зазначає, що між нею та відповідачем 01.09.2020 було укладено шлюб. 21 листопада 2019 року нею було подано до Рокитнянського районного суду Київської області позовну заяву про розірвання шлюбу. За час подружнього життя у них народилися діти: дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Відповідач, після фактичного припинення сумісного проживання ухиляється від покладеного на нього обов`язку утримувати своїх дітей. На даний момент вона ніде не працевлаштована, утримувати малолітніх дітей самостійно їй вкрай важко. В зв`язку з чим, змушена звернутися до суду з даним позовом. У поданому відзиві на позовну заяву відповідач заперечує проти заявлених позовних вимог в частині стягнення на кожну з неповнолітніх дітей аліментів у розмірі 1/3 та на утримання дружини. Враховуючи норми ч.ч. 2, 5 ст. 183 СК України, не заперечує проти стягнення з нього аліментів у розмірі 1/3 на двох дітей, а не 1/3 на кожну дитину окремо. Щодо стягнення аліментів на утримання позивачки зазначає, що вона має вищу освіту і достатній рівень життя. Водночас, наразі вони є подружжям і кожного місяця ним здійснюються здійснюються перерахування дружині на картковий рахунок та надання нарочно грошових коштів достатніх для її проживання. Крім того, відсутні особи, які знаходяться на її утриманні. Таким чином вважає, що позивачкою не доведено потребу в її утриманні. Поряд з цим зазначає, що оскільки він здійснює постійне лікування, у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, він не має змоги надавати додаткову матеріальну допомогу дружині на її утримання. В зв`язку з чим, просить суд установити аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 його заробітку (доходу), відмовити у повному обсязі у задоволенні вимог позивачки у частині здійснення виплат на її утримання. Позивачка у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належно. Представник позивачки - адвокат Полішук С.М. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Пояснив, що від шлюбу сторони мають двох дітей 2016 та 2018 року народження. Потім стосунки погіршились, виникли конфлікти, фактично припинені сімейні відносини. Припинено формування спільного сімейного бюджету. Позивачка ніде не працює, допомоги від чоловіка не отримує. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково, а саме визнав в частині стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 його заробітку. Заперечував проти стягнення аліментів на утримання дружини. Відповідно до ч.2 ст. 183 Сімейного Кодексу якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Діти ходять до дитячого садка безкоштовно, оскільки в нього є пільги. Інших аліментів в нього нема. Більш нікого у нього на утриманні нема. В нього є двоє батьків пенсіонерів. Довідка про доходи № 655 надана по зарплатній картці, інших доходів в нього нема, але в нього є ще кредитна картка. Дружина має вищу освіту, діти ходять у садочок, отже, дружина має можливість працювати, однак вона знаходиться в декретній відпустці. Її місце роботи ВДРАЦС, вона старший інспектор. Він перераховує дружині кошти на картку, крім того щомісяця з дітьми ходять по магазинам, він купляє дітям речі. Він колись лежав в госпіталі по захворюванню серця, але в цьому році не був на лікуванні. Інших дітей в нього нема та у цивільному шлюбі не проживає. У дітей та позивачки нормальний стан здоров`я. Суд, заслухавши у судовому засіданні вступне слово учасників справи, з`ясувавши обставини справи, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши наявні у справі письмові докази, вважає, за необхідне позов задовольнити частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачка та відповідач перебувають у шлюбі, який зареєстровано 01.09.2012 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рокитнянського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 65. Від даного шлюбу сторони мають малолітніх дітей: дочку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Згідно ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права і обов`язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Положеннями статті 182 СК України визначено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Так, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Суд вважає за необхідне зазначити, що діти, відповідач мають задовільний стан здоров`я та матеріальне становище. Так, згідно довідки про доходи № 655, виданої 25.09.2020 управлінням фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Національної поліції в Київській області, відповідач працює у Головному управлінні Національної поліції в Київській області на посаді інспектора (кінологічного центру), загальна сума доходу за період з 01.2020 по 08.2020 становить 109 026,62 грн, за винятком утримань - 107 412,05 грн. Отже в місяць відповідач отримує 13-14 тисяч гривень. Суд переконаний, що позивачка потребує допомоги на утримання дітей, тому вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує матеріальне становище позивача, яка виховує дітей, а також матеріальне становище відповідача - платника аліментів (є особою молодого віку, відсутність в останнього інших неповнолітніх дітей, а також утриманців, працює інспектором кінологічного центру ГУ НП в Київській області), рівність прав та обов`язків обох батьків щодо дітей, матеріальний стан позивача та відповідача. Визначаючи розмір аліментів на утримання дітей, суд виходить з того, що стороною позивача не вказано і не доведено необхідність у стягненні з відповідача на користь позивачки аліментів в розмірі по 1/3 частині на кожну дитину, що загалом становить 2/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача. Частина друга статті 183 СК України визначає обов`язок суду у разі стягнення аліментів на двох і більше дітей визначити єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 19.10.2016 справа № 6-1798цс16. Крім того, у разі повного задоволення позовних вимог сума відрахування із заробітної плати відповідача становитиме більше 70 %. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до частини третьої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості у разі стягнення аліментів - 50 % заробітної плати боржника. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Згідно наданих відповідачем у судовому засіданні виписок з карткового рахунку вбачається, що відповідачем були здійснені перекази на користь позивачки, а саме: 02.08.2020 - 3015,08 грн; 31.08.2020 - 3015,08 грн. В інших переказах, на які посилається відповідач відсутні підтвердження перерахування коштів саме позивачці. Проте, суд звертає увагу, що надання малолітнім дітям матеріальної допомоги у добровільному порядку є правом батька та не звільняє його від обов`язку утримувати дитину. Викладене узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом у постанові від 27.05.2020 справа № 712/4702/19 провадження № 61-929св20. При таких обставинах суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання малолітніх дітей: дочки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дружини, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1, ч. 4 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму встановленого законом. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Згідно статті 84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Дружина з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Вищезазначене кореспондується з висновками Верховного Суду викладених у постанові від 19.01.2018 року по справі № 541/1208/16-ц. Відповідно до частини 6 ст. 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 80 СК України - аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідачем не надано доказів того, що його стан здоров`я не дозволяє сплачувати аліменти, на його утриманні є інші діти чи непрацездатні батьки, дружина тощо або наявні інші обставини, які можуть вплинути на розмір аліментів. Відповідач є працездатною молодою особою, задовільний стан здоров`я, не є особою з інвалідністю, працює, має офіційний дохід у виді заробітної плати в розмірі 13-14 тисяч в місяць. З цих міркувань, виходячи з принципу справедливості та розумності та з урахуванням потреб дружини, можливостей відповідача, суд присуджує кошти (аліменти) на утримання дружини до досягнення сином [PERSON] , [INFO] , трьох років у розмірі 1/6 частки від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно. Доказів, які б спростовували вищевикладене, суду не надано. Відповідно до ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. У даному випадку позов подано до суду 24.04.2020. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд виходить з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 141 України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В силу п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. В силу ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме позовна вимога про стягнення аліментів на утримання дітей - у розмірі 50%, позовна вимога про стягнення аліментів на утримання дружини - 100%, а тому судовий збір за розгляд справи у пропорційному розмірі 1261,20 грн (840,80/2+840,8) підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial