overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

Позивачка звернулася в суд із позовом про визнання права власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті брата [PERSON], який помер [INFO]. Після його смерті вона вступила в управління спадковим майном і фактично прийняла спадщину, поскільки після смерті брата користується будинком, обробляє земельну ділянку, сплачує комунальні послуги.. При зверненні до нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину їй відмовлено в зв»язку з тим, що на будинок відсутні правовстановлюючі документи. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, покликаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з»явилася, а надіслав заяву в якій просить слухати справу у її відсутності, що згідна, щоб за позивачкою [PERSON] визнати право власності на ціле будинковолодіння. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд вбачає підстави для задоволення позову. Ст. 328 ЦК України передбачає, що право власності набувається на підствах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом відповідно до ст. 1217 ЦПК України. У відповідності до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов»язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов»язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобов»язання встановлено законодавством у зв»язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна. Позивачка звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті брата, постановою від 08.10.2013 року нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в с. Покрівці по вул. Б. Хмельницького, 1 Жидачівського району Львівської області в зв»язку з тим, що на спадкове майно відсутні правовстановлюючі документи. Із долученого в судовому засіданні свідоцтва про право власності на жилий будинок від 12.12.1997 року жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS] належить на прві особистої власності померлому [PERSON]. Згідно технічного паспорта від 25.12.2013 року, виданого Стрийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації, нерухоме майно в [ADDRESS] складається з житлового будинку, вбиральні, огорожі, загальною вартістю 46657.00 грн. В судовому засіданні достовірно встановлено, що позивачка після смерті брата прийняла спадкове майно, інших спадкоємців, крім відповідачки, яка відмовилася в користь позивачки, немає, а тому маються підстави для задоволення її позову. На підставі ст.ст. 328, 1216, 1218, 1233, 1270, 1274, 1296, 1297 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-01 00:00:00

Позивачка звернулася в суд із позовом про визнання права власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] року. Після її смерті позивачка згідно заповіту від 29 листопада 1994 року вступила в управління спадковим майном і фактично прийняв спадщину, але у встановлений законом строк не звернулася в нотаріальну контору. При зверненні до нотаріуса в даний час, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їй відмовлено в зв»язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок в [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, покликаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача Бортниківської сільської ради в судове засідання не з»явився, сільський голова направила до суду заяву, згідно якої позов визнала, просить справу слухати у її відсутності. Суд, заслухавши позивачку, дослідивши письмові докази, дав їм оцінку і вважає, що позову слід задовольнити, виходячи з таких підстав: Ст. 328 ЦК України передбачає, що право власності набувається на підствах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за заповітом та законом. У відповідності до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов»язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] року. Позивачка, як спадкоємець померлої, звернулася з заявою в нотаріальну контору, однак постановою від 05.03.2013 р. нотаріус відмовив йому у вчиненні нотаріальних дій в зв»язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Згідно свідоцтва про спадщину за законом від 25 квітня 1996 року [PERSON] отримала ? частину житлового будинку в [ADDRESS] як спадкове майно після смерті чоловіка [PERSON], а згідно свідоцтва про право власності від 25 квітня 1996 року за [PERSON] визнано право власності на ? частину житлового будинку в [ADDRESS] як частку в спільному майні подружжя. Згідно технічного паспорта від 05 березня 2013 року, виданого Стрийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації, нерухоме майно в [ADDRESS] складається з житлового будинку, прибудови, чотирьох сараїв( на два самочинно збудовані сараї правовстановлюючих документів не подано), підвалу, убиральні, погрібу, огорожі, воріт, колодязя, загальною вартістю 129 723.00 грн. Згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛВ № 015921 померлій [PERSON] належить право на земельну частку(пай) у землі, яка перебуває у колективній власності ССП «Дністер» розміром 1,37 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] згідно заповіту від 29 листопада 1994 року прийняла спадкове майно, інших спадкоємців немає, а тому маються підстави для задоволення її позову. На підставі наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-14 00:00:00

Позивачка звернулася в суд із позовом про визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини, яка складається із земельної ділянки після смерті [PERSON], який помер 14 травня 2013 року. Шестимісячний термін для прийняття спадщини вона пропустила з поважних причин, оскільки вважала, що буде достатнім того, що вона вступила в оперативне управління майном, обробляла земельну ділянку. Крім того, мала на руках державний акт на земельну ділянку та заповіт. Однак із введенням в дію нового Цивільного Кодексу отримати право на додатковий строк для прийняття спадщини можна тільки в судовому порядку. В судовому засіданні позивачки позов підтримав. Представник Беремянської сільської ради в судове засідання не з`явився, однак подав відзив, згідно якого позов визнав, просить справу розглядати у його відсутності. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Заслухавши позивачку, дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини: 14 травня 2013 року помер [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на майно у виді земельної ділянки, яку фактично прийняла спадкоємець. В нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини в шестимісячний строк позивачка не зверталася, так як вважала достатнім вступу в оперативне управління майном. Пропуск позивачкою шестимісячного строку для прийняття спадщини суд вважає з поважних причин, тому є підстави для призначення їй додаткового строку для прийняття спадщини. Факт пропуску строку для прийняття спадщини не є підставою для усунення від спадкування.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

Позивачка звернулася в суд із позовом про визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини, яка складається із земельної ділянки після смерті [PERSON], який помер [INFO]. Шестимісячний термін для прийняття спадщини вона пропустила з поважних причин, оскільки вважала, що буде достатнім того, що вона мала на руках державний акт на земельну ділянку та заповіт. Однак із введенням в дію нового Цивільного Кодексу отримати право на додатковий строк для прийняття спадщини можна тільки в судовому порядку. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав. Представник Берем'янської сільської ради в судове засідання не з`явився, однак подав відзив, згідно якого позов визнав, просить справу розглядати у його відсутності. Заслухавши представника позивачки, дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини: [INFO] помер [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на майно у виді земельної ділянки, яку фактично прийняла спадкоємець. В нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини в шестимісячний строк позивачка не зверталася, так як вважала достатнім вступу в оперативне управління майном. Пропуск позивачкою шестимісячного строку для прийняття спадщини суд вважає з поважних причин, тому є підстави для призначення їй додаткового строку для прийняття спадщини. Факт пропуску строку для прийняття спадщини не є підставою для усунення від спадкування.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-12 00:00:00

Позивачка звернулася в суд із позовом про зняття арешту з нерухомого майна, мотивуючи тим, що позивачка разом із своїм чоловіком [PERSON] в 2006 р. звертались до суду з позовом про поділ будинок оволодіння. Ухвалою Снятинського районного суду від 26.05.2006 р. вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на будинковолодіння по вул.Хроновича,22, що в м. Снятин. На підставі вищезазначеної ухвали Снятинського районного суду, державним виконавцем ВДВС Снятинського районного управління юстиції накладено арешт на будинковолодіння по вул.Хроновича,22, що в м. Снятин. 22.03.2007 р. рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області позов [PERSON] задоволено, визнано за останньою право власності на 1/2 частину будинковолодіння по вул. Хроновича, 22 в м. Снятині як частку у спільній сумісній власності подружжя та інше. На даний час позивачка має намір подарувати свою частку дітям але оскільки на дане майно накладено арешт, остання не може цього зробити, а тому позивачка вимушена була звернутися до суду із даним позовом. Представник позивачки подала до суду заяву в якій позовні вимоги підтримала повністю, просила позов задоволити, справу розглядати за її відсутності. Представник відповідача подала до суду заяву в якій просила справу слухати за її відсутності, проти задоволення позову не заперечила. Суд, аналізуючи обставини встановлені під час розгляду справи та дослідивши зібрані докази, а саме:ухвала Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 26.05.2006 р., з якої слідує, що забезпечено позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності подружжя на будинковолодіння його реальний розподіл, шляхом накладення арешту на будинковолодіння по вул.Хроновича,22 в м. Снятині. Відповідно до інформації з єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна слідує, що накладено арешт на житловий будинок, що в м. Снятин, вул.Хроновича,22. Рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області від 22.03.2007 р. позов [PERSON] задоволено, визнано за останньою право власності на 1/2 частину будинковолодіння по вул. Хроновича, 22 в м. Снятині як частку у спільній сумісній власності подружжя та інше. Виходячи зі змісту ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту - вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення, оскільки в судовому засіданні на підставі вищевказаних доказів встановлено, що позивачці належить майно, яке необхідно звільнити з - під арешту. Тому суд на підставі ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

Позивачка звернулася в суд із позовом про розірвання шлюбу, в якому вказала, що 17 листопада 2015 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Коломия Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 580. Дітей від шлюбу у них немає, але відповідач відмовляється розірвати шлюб через органи РАЦС і тому вона змушена звернутись з даним позовом до суду. З початку їхнього спільного проживання у них склалися нормальні сімейні відносини, але з часом вони погіршилися. Вони виявилися людьми різних характерів та поглядів на життя, не могли прийти до згоди при вирішенні будь-яких питань побуту та сімї. Через такі обставини вони з відповідачем припинили спільне проживання і з вересня місяця 2016 року проживають окремо. Вважає, що з відповідачем не змогли створити міцної сімї, оскільки втратили почуття поваги та любові одне до одного. Позивач в судове засідання не зявилася, однак подала заяву, в якій просить суд слухати справу у її відсутності, свої позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, судовий збір стягнути з відповідача на її користь, прізвище після розірвання шлюбу просить залишити Розвадовська. Відповідач в судове засідання не зявився, але подав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнає. Беручи до уваги заяви сторін, дослідивши інші матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити з таких підстав. Встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17 листопада 2015 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії 1-НМ № 152909 від 17.11.2015 року, неповнолітніх дітей від шлюбу немає. З позовної заяви, та заяв сторін вбачається, що шлюб між сторонами існує формально, зберегти сімю неможливо. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, прізвище після розірвання шлюбу слід залишити Розвадовська. На підставі наведеного, ст.ст. 104, 105, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

Позивачка звернулася в суд із позовом про розірвання шлюбу до відповідача. Позов мотивує тим, що одружилася із відповідачем 04.12.2008 року та у них є спільна дитина - [PERSON], [INFO]. В якості підстав розірвання шлюбу наводить те, що спільне життя з відповідачем не склалося, між ними зникло почуття любові та взаємоповаги. Кожен живе своїм життям, вже більше чотирьох років проживають окремо, не підтримують подружніх стосунків та не ведуть спільного господарства. Відповідач не цікавиться нею та їхньою спільною дитиною. Подальше спільне життя та збереження сім'ї неможливе, оскільки це суперечить її інтересам та інтересам їхньої дитини, а тому просить шлюб розірвати, дочку залишити проживати з нею. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Суд, заслухавши позивачку, вивчивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. Суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини припинення сімейних стосунків, дійшов висновку про задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу, оскільки з матеріалів справи та пояснень позивачки вбачається, що подружні стосунки сторони фактично припинили та позивачка наполягає на розірваннні шлюбу, відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, що свідчить про те, що він не заінтересований у збереженні шлюбу. При таких обставинах суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, а тому шлюб слід розірвати. Вирішуючи питання проживання дитини, суд виходить із вимог ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу України згідно якої місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Оскільки дочка сторін по справі не досягла віку, зазначеного в цій статті, то в силу ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання визначається за згодою батьків. Спору про місце проживання дочки між сторонами немає, а тому її слід залишити проживати з матір'ю.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-07 00:00:00

Позивачка звернулася в суд із позовом про розірвання шлюбу до відповідача. Позов мотивує тим, що одружилася із відповідачем 07 травня 2011 року. Від спільного проживання дітей у них немає. В якості підстав розірвання шлюбу наводить те, що сімейне життя останнім часом дуже погіршилося, між ними зникло почуття поваги та любові. Відповідач безпідставно ревнує її, вчиняє скандали, почав застосовувати до неї фізичну силу та зловживати спиртними напоями, на всі її прохання змінитися не реагує. На даний час разом не проживають більше двох місяців, спільного господарства не ведуть. Шлюб став носити формальний характер, примирення між ними неможливе, а тому просить суд шлюб розірвати, оскільки розірвати шлюб добровільно в порядку ст. 109 СК України відповідач не згідний. В судовому засіданні позивачка [PERSON] заявлений позов підтримала, наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач [PERSON] заявлений позов про розірвання шлюбу визнав. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази вважає за доцільне позовні вимоги задовольнити. У відповідності до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. У судовому засіданні встановлено, що подружжя разом не проживає, спільного господарства не ведуть, позивачка настоює на розірванні шлюбу та відповідач позов визнав. При таких обставинах суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, а тому шлюб слід розірвати. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки відповідач позов визнав і є законні підстави для прийняття визнання позову судом.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

Позивачка звернулася в суд із позовом про розірвання шлюбу до відповідача. Позов мотивує тим, що одружилася із відповідачем 09.06.2001 року та від цього шлюбу мають дочку - [PERSON], [INFO]. В якості підстав розірвання шлюбу наводить те, що спільне життя з відповідачем виявилося невдалим. Відповідач зловживає спиртними напоями, застосовує до неї фізичну силу. Вже тривалий час проживають окремо, не підтримують подружніх стосунків, спільного господарства не ведуть. Шлюб став носити формальний характер, а тому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, дитину залиши на проживання з нею. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просить справу розглянути без її участі. Відповідач [PERSON] подав в судове засідання заяву, в якій вказав, що позовні вимоги визнає, просить справу розглянути за його відсутності. Суд, заслухавши заяви сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази вважає за доцільне позовні вимоги задовольнити. У відповідності до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. У судовому засіданні встановлено, що подружжя разом не проживає, спільного господарства не ведуть, позивачка настоює на розірванні шлюбу, а відповідач позов визнав. При таких обставинах суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, а тому шлюб слід розірвати. Вирішуючи питання проживання дитини, суд виходить із вимог ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу України, згідно якої місце проживання дитини, яка досягла десяти років вирішується за згодою батьків та самої дитини. Оскільки, дочка сторін по справі - [PERSON] досягла зазначеного віку, спору про її місце проживання між сторонами немає, а тому її слід залишити на проживання при матері.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

Позивачка звернулася в суд із позовом про розірвання шлюбу до відповідача. Позов мотивує тим, що одружилася із відповідачем 10 серпня 2003 року. Дітей від даного шлюбу у них немає. В якості підстав розірвання шлюбу наводить те, що у них з відповідачем різні характери та життєві інтереси. Вже тривалий час проживають окремо, не підтримують подружніх стосунків, спільного господарства не ведуть. Шлюб став носити формальний характер, а тому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, оскільки розірвати його в добровільному порядку в органах ДРАЦСу відповідач не погоджується. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі, йому роз'яснено наслідки визнання позову. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази вважає за доцільне позовні вимоги задовольнити. У відповідності до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. У судовому засіданні встановлено, що подружжя разом не проживає, дітей не мають, спільного господарства не ведуть, позивачка настоює на розірванні шлюбу, а відповідач позов визнав. При таких обставинах суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, а тому шлюб слід розірвати.

Outcome: approved