Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю. Посилалась на те, що в 1990 році вона з донькою була прописана до своєї бабусі [PERSON] в квартиру будинку барачного типу по [ADDRESS]. Після смерті її бабусі на засіданні адміністрації профспілки ПАТ «Красногорівський вогнетривкий завод» було прийнято рішення переписати особові рахунки на позивачку, оскільки квартира знаходилась на балансі заводу а позивачка там працювала. В 2013 році позивачка звернулась до виконавчого комітету Красногорівської міської ради з заявою про надання можливості приватизувати вказану квартиру в якій і по теперішній час мешкає позивачка зі своє донькою. Позивачці була видана довідка, що квартира знаходиться на балансі ПАТ «Красногорівський вогнетривкий завод». На звернення до заводу з аналогічною заявою позивачці повідомлено що на балансі заводу квартира не знаходиться. Тому [PERSON] була вимушена звернутись до суду. Позивач [PERSON]. в судовому засіданні пояснила, що після смерті бабусі сплачує рахунки за всі комунальні послуги, проводить поточні та капітальні ремонтні роботи в квартирі. Мешкає там більш 20 років, тому просить визнати за нею право власності на вказану квартиру за набувальною давністю. Відповідачем у справі є виконавчий комітет Красногорівської міської ради та ПАТ «Красногорівський вогнетривкий завод». На адресу суду надійшли листи, в яких вони просять справу розглянути у відсутність їх представників, проти позовних вимог позивача не заперечують Від третьої особи РКП «Мар»їнське БТІ» надійшла заява в якій вказано, що питання про визнання права власності на вказану квартиру з господарськими будівлями поза компетенцією БТІ, тому просять справу розглянути без їх участі. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Спірні відносини є цивільними правовідносинами і регулюються нормами цивільного законодавства. Предметом спору є визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Згідно ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ст. 47 Конституції України передбачає, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 344 Цивільного кодексу України в якій зазначено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на квартиру за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Згідно п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, правила ст. 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Набувальна давність (або давність володіння) відноситься до первісних способів набуття права власності, тому що права набувача основані не на минулій власності чи відносинах правонаступництва, а на обов'язковій сукупності обставин, передбачених ст. 344 Цивільного кодексу України, до яких насамперед відносяться законний об'єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). Виходячи із першої необхідної умови, об'єктом володіння є квартира [ADDRESS] , про що свідчить відповідна технічна документація (а.с. 13-17). Згідно акту на предмет проживання, складений депутатом міської ради від 13.01.2014 року, встановлено що позивач мешкає в вказаній квартирі з 1990 року (а.с. 11) Тому суд приходить до висновку, що позивач довів факт набуття нею права власності за набувальною давністю, оскільки вона добросовісно, відкрито та безперервно володіє нерухомим майном на протязі більше 10 років. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за субєктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Суд бере до уваги, що у позивача [PERSON] у даному випадку відсутні інші засоби для визнання права власності на квартиру окрім судового порядку, тому вважає можливим визнати за нею право власності на квартиру за набувальною давністю. На підставі викладеного,

Outcome: approved