Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що 21.04.2007 року з відповідачем укладено шлюб, який зареєстровано Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, 23.07. 2007 року у них народилася донька [PERSON]. Понад чотирьох років вони з відповідачем разом не мешкають. Донька мешкає з нею і перебуває на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Просила стягнути з відповідача на її користь на утримання доньки [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі ? частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з січня 2014 року, тобто з моменту коли відповідач перестав надавати допомогу на її утримання і до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги у повному обсязі, наполягала на їх задоволенні, надавши суду пояснення, аналогічні змісту позовної заяви. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково, пояснив, що він надав допомогу на утримання дитини коли була така можливість та бажає сплачувати аліменти на утримання доньки в визначеному позивачкою розмірі - 1/4 частини всіх видів його доходу, він має нормальний стан здоров*я, офіційно не працевлаштований, працює різноробочим на на заводі по виробництву олії, отримує заробітну плату близько 1200 грн. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов*язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров*я та матеріальне становище дитини; стан здоров*я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про перелік видів доходів, які враховують при визначені розміру аліментів на одного подружжя, дітей, батьків, інших осіб» №146 від 26.02.1993 р., утримання аліментів здійснюється з усіх видів заробітку і додаткової винагороди, як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом, в тому числі з допомоги по безробіттю, допомоги по тимчасовій непрацездатності, одержуваної пенсії, тощо. Судом встановлено, що сторони є батьками малолітньої дитини [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про її народження (а.с.4). Відповідно до довідки Житлово-будівельного кооперативу «ІСКРА-2» від 10.07.2015 р. вбачається, що дитина [PERSON], [INFO], мешкає разом зі своєю матір*ю за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7). З огляду на викладене, у звязку з тим, що відповідач добровільно участі в утриманні дитини не приймає, хоча зобов*язаний та має таку можливість, виходячи із принципу справедливості, добросовісності та розумності (ч. 9 ст. 7 СК України), суд вважає, що відповідач повинен сплачувати на користь позивачки на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня подання позову, тобто з 10.07.2015 року, і до досягнення дитиною повноліття. Вимога щодо стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, починаючи з січня 2014 року, тобто з момент, ячк вказує позива, коли відповідач перестав надавати допомогу на утримання доньки, задоволенню не підлягає, оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Частиною 2 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували обставини, що зазначенні у ч. 2 ст. 192 СК України. Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць. Крім того, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави у сумі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial