Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із вищезазначеним позовом посилаючись на те, що, від зареєстрованого шлюбу з відповідачем вони мають малолітнього сина, [PERSON], [INFO], який проживає разом із нею та знаходиться на її утриманні. Позивачка з відповідачем припинили шлюбні відносини, проживають окремо. Вона не працює, й не має можливості забезпечувати собі й дитині мінімального прожиткового рівня, через що змушена звернутися до суду із позовом про стягнення з відповідача на її утримання аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів відповідача до досягнення дитиною 3-х років, а також про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання сина у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів відповідача, але не менше, ніж 30-ть відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення повноліття дитини. В судове засідання позивачка не з'явилась, надала суду письмову заяву, у якій зазначила, що підтримує позов, та просить суд провести розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву, у якій просив суд провести розгляд справи без його участі, та зазначив, що, позовні вимоги позивача визнає у повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.2 ст.84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч.4 ст.84 Сімейного кодексу України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Як встановлено судом в ході розгляду справи, згідно свідоцтва про народження, виданого Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, від подружнього життя сторони мають малолітнього сина, [PERSON], [INFO]. Згідно довідки про склад сімї, наданої ТОВ «Оселя» 23.04.2015р., малолітній [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [INFO], де мешкає разом із матір'ю, позивачкою [PERSON]. Позивачка не працює, не має можливості забезпечувати собі й дитині мінімального прожиткового рівня, тому потребує матеріальної допомоги. Згідно ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.2 ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України про розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч.3 ст.181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісяця. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, встановивши в судовому засіданні, що, позивачка, з якою проживає дитина, не працює; доходу, що забезпечує їй прожитковий мінімум - не має, у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги, суд, з урахуванням обставин, передбачених ст.182 СК України, вважає необхідним задовольнити позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів, як на утримання дружини, так і на утримання малолітньої дитини. Водночас, щодо позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача на користь позивача понесених останньою судових витрат суд дійшов наступного висновку. Згідно роз'яснень, наданих у п.48 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014р., підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Як вбачається з матеріалів справи, матеріали справи не містять розрахунку, а також належного та допустимого доказу (квитанції, прибуткового касового ордеру) щодо витрат, понесених позивачем на правову допомогу. Вказана обставина є підставою для відмови у задовленні позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу. Враховуючи вищевикладене, суд,

Outcome: partial