Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-16 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] , мешканки [ADDRESS] , про поділ житлового будинку та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою . В судовому засіданні позивачка позов підтримала з підстав зазначених в позовній заяві і просить його задовольнити у повному обсязі при цьому обрала , відповідно до висновку будівельно - технічної експертизи № 1-006/18 від 12.01.2018 року , варіант № 2, розподілу житлового будинку та господарських споруд розташованих за адресою: [ADDRESS] , який розроблений з відхиленням від ідеальних часток по площі в житловому будинку і по вартості будівель та споруд . При цьому пояснила , що 11.03.2009 року відповідно до договору дарування отримала від батька - [PERSON] 2/3 частки житлового будинку загальною житловою площею 80,0 кв.м , житловою площею 37,2 кв.м , та 0,0646 га земельної ділянки , для будівництва і обслуговування житлового будинку . 10.11.2009 року отримала державний акт на право власності на земельну ділянку , що стверджується планом на земельну ділянку та актом прийомки - передачі межових знаків на зберігання від 03.04.20017 року . Також в МБТІ зареєструвала право власності на житловий будинок . 31.07.2009 року відповідно до договору дарування [PERSON] подарував [PERSON] . 1/3 частку вище зазначеного будинку , а саме лише частину будинку без зазначення земельної ділянки . Відповідачка та представник позовні вимоги не визнали , другого варіанту розподілу житлового будинку не прийняли і зазначили , що в задоволенні позову слід відмовити . Судом встановлено , що позивачка на законних підставах набула право власності на житловий будинок розташований [ADDRESS] , що стверджується договором дарування ( а.с. 25-26 ) ; витягом з державного реєстру ( а.с.27 -28 ) ; витягом з реєстру права власності на нерухоме майно ( а.с.29 ) та земельну ділянку площею 0,0646 га , кадастровий номер [NUMBER] , розташованої в [ADDRESS] , що стверджується договором дарування ( а.с.25-26); державним актом на право власності на земельну ділянку ( а.с. 35 ) ; планом меж земельної ділянки , актом прийомки - передачі межових знаків ( а.с.36-38 ) ; технічним паспортом на житловий будинок та земельну ділянку ( а.с.19-24 ) . Відповідачка [PERSON] є співвласником 1/3 частини житлового будинку розташованого в [ADDRESS] , що стверджується договором дарування ( а.с.30-31 ) . Відповідно до ч.1 ст. 86 ЗК встановлено , що земельна ділянка може знаходитися у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності ( спільна часткова власність ) або без визначення часток учасників спільної власності ( спільна сумісна власність ) . Володіння , користування та розпорядження земельною ділянкою , що перебуває у спільній частковій власності , здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором , а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку , зазначено в ч.1 ст. 88 ЗК . Держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту права власності на землю ; власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь - яких порушень його прав на землю , навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою , і відшкодування завданих збитків , а також запобігання вчинення дій , що порушують права або створюють небезпеку порушення прав зазначено в ст.152 ЗК . Приймаючи до уваги норми вище зазначеного земельного Законодавства України суд приходить до висновку , що відповідачка не може бути стороною у вирішенні земельного спору , оскільки не має права власності та користування земельною ділянкою і відмовилася від вирішення спору на пропозицію позивачки у порядку досудового врегулювання майнових відносин . На думку суду у даному випадку мова може йти про отримання права на встановлення земельного сервітуту , але відповідачка такої вимоги до суду не заявляла , після отримання у власність 1/3 частки житлового будинку 31.07. 2009 року питання про виділення у користування частки земельної ділянки не ставила , а навпаки чинила перешкоди у користуванні земельною ділянкою законним власником , якою є позивачка . Відповідно до ч.3 ст.355 ЦК право спільної власності виникає з підстав , не заборонених законом зазначено в ст. 355 ЦК , зокрема з правочинів ( ст.202 , ч.2 , ч.3 ст.203 , ст.ст. 208, 209-214 ЦК ) За договором дарування одна сторона ( дарувальник ) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні ( обдарованому ) безоплатно майно ( дарунок у власність зазначено в ч.1 ст.717 ЦК . Відповідно до ч.2 ст. 719 ЦК договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню . Відповідно до ч.1 , ч.2 ст.720 ЦК сторонами у договорі дарування можуть бути фізичні особи , зокрема батьки . Відповідно до вимог ст.ст. 3,15,16 ЦК загальними засадами судочинства є судовий захист цивільного права та інтересу ; справедливість , добросовісність та розумність. Кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення , невизнання або оспорювання . Має право на захист свого інтересу , який не суперечить закону ;має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового або не майнового права та інтересу . Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо : захисту порушених , невизнаних або оспорюваних прав , свобод чи інтересів , що виникають із цивільних , житлових , земельних сімейних , трудових відносин. Правом власності є право особи на річ ( майно ) , яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею , незалежно від волі інших осіб зазначено в ч.1 ст. 316 ЦК . Відповідно до ч.1 ст 317 ЦК власникам належать права володіння , користування та розпорядження майном . Власник володіє , користується , розпоряджається своїм майном на власний розсуд , зазначено в ч.1 ст. 319 ЦК . Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном . В ч.1 ст.358 ЦК зазначено , що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою . Відповідно до ч.1 ст.356 ЦК власність двох чи більше осіб із зазначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю . У відповідності до ч.1 та ч.2 ст.367 ЦК майно , що перебуває у спільній частковій власності , може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними ; у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності припиняється . Верховний Суд України в п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про практику застосування судами законодавства , що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок » від 04.101991 року ( зі змінами і доповненнями ) зазначив наступне , що в спорах про поділ будинку в натурі учасниками спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку , яка відповідає розміру їх часток у праві власності . Якщо виділ технічно неможливий , але з відхиленням від розміру часток кожного власника , суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв`язку з цим з урахуванням ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності , частка якого зменшилася . А тому суд приймаючи до уваги висновки будівельно-технічної експертизи приходить до висновку , що вимогу позивачки про прийняття другого варіанту розділу житлового будинку слід задовольнити , оскільки такий варіант має найбільш близький розмір часток ( а.с.92-93 ) . Відповідно до ст. 89 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із положень ст. 77-80 ЦПК належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи; достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Суд дослідивши письмові докази , заслухавши пояснення та доводи сторін приходить до висновку , що позов підлягає задоволенню у повному обсязі і частково в частині розподілу судових витрат , оскільки позивачка не надала суду доказів витрат на проведення судово будівельно - технічної експертизи . На підставі наведеного та встановленого ,

Outcome: partial