Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-13 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій зазначила, що є власником житлового будинку [ADDRESS] , в якому зареєстровані відповідачі, але тривалий час не проживають у ньому. Факт реєстрації місця проживання відповідачів у згаданому будинку обмежує позивачку у здійсненні права розпоряджання цим майном. У зв`язку з наведеним, позивачка просить суд визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] . Відповідачка [PERSON] подала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що позов є необґрунтованим та безпідставним, оскільки позивачка вигнала її разом із дітьми зі спірного житлового приміщення, у зв`язку з чим вона змушена поїхати проживати до матері у м. Полтаву. Отже, на думку відповідачки, вона не проживає у спірному житловому приміщенні з поважних причин (а.с. 86-87). У судове засідання 14 грудня 2020 року з`явився представник позивачки, який підтримав позов. Позивач у попередніх судових засіданнях просила суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Оліївська сільська рада Житомирського району Житомирської області подала заяву про розгляд справи за відсутності її представника, заперечила проти задоволення позовних вимог до дітей (а.с. 116). Відповідачі причину неявки не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи сповіщалися належним чином (а.с. 182). Відповідач [PERSON] подав заяву про визнання позову (а.с. 72). Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивачка є власником житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 8-10). У належному позивачці житловому будинку зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 12). Згідно з довідкою Тахтаулівської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 21 січня 2020 року № 106 [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] проживають без реєстрації за адресою: [ADDRESS] (а.с. 70). Виконавчий комітет Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області вважає недоцільним визнання малолітніх [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням, що підтверджується відповідним висновком (а.с. 100-102). Свідок [PERSON] повідомив, що протягом пів року він допомагав позивачці відбудовувати спірний житловий будинок, та що крім позивачки проживаючих у ньому осіб не бачив. Також вказав, що йому відомо про те, що [PERSON] тривалий час не проживає у спірному житловому приміщенні та востаннє приїздив у гості до позивачки у березні 2020 року, а також те, що [PERSON] не проживає у належному позивачці житлі протягом двох років. Свідок [PERSON] , яка є сусідкою позивачки, повідомила, що бачила відповідачів востаннє у травні 2018 року Відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України, ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України). Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачене право власника житлового будинку, квартири використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Можливість встановлення права користування чужим майном (сервітут) щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом, передбачена також ч. 1 ст. 401 ЦК України. Сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку (ч.ч. 1, 2 ст. 403 ЦК України). Частиною 2 ст. 406 ЦК України передбачено, що сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідачка [PERSON] зазначала, що позивачка чинила їй перешкоди у проживанні в спірному житловому приміщенні, однак остання не надала жодних доказів на підтвердження цього факту. Суд витребував з Житомирського відділення поліції ГУ НП в Житомирській області матеріали перевірки за фактами, викладеними [PERSON] в заяві від 21 травня 2018 року щодо перешкоджання громадянкою [PERSON] в користування житлом та захоплення останньою документів. Однак, згідно з довідкою про результати розгляду матеріалів, зареєстрованих за зверненням [PERSON] у ході перевірки було встановлено лише той факт, що позивачка не повертала останній документи, але не встановлено факту здійснення перешкоджання в користуванні житлом. Інших доказів для підтвердження факту здійснення перешкоджань позивачкою в користуванні житлом відповідачка не надала. З огляду на наведене, оцінивши висновок органу опіки та піклування в сукупності з іншими доказами, суд дійшов висновку, що тривале непроживання відповідачів, які не пов`язані спільним побутом з позивачкою, у належному останній житловому приміщенні, має істотне значення, оскільки здійснює перешкоди позивачці у здійсненні нею права розпоряджання майном, у зв`язку з чим, дослідивши питання дотримання балансу між захистом права власності позивачки та захистом права відповідачів, як колишніх членів її сім`ї на користування будинком, вважає за потрібне, визнати останніх такими, що втратили право користування спірним житловим будинком. Також суд, з огляду на положення ст. 141 ЦПК України, вважає за потрібне стягнути з [PERSON] та [PERSON] по 384,20 грн судового збору.

Outcome: approved