Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою про визнання дійсним договору купівлі - продажу нерухомого майна від 28.02.1986 року, укладеного між нею та [PERSON] , та визнання права власності на нерухоме майно, а саме на 11/100 житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , яка складається з приміщень літ. «Б-1»: № 4-4 площею 15,2 кв.м., № 4-5 площею 4,6 кв.м.; № 4-6 площею 12,7 кв.м.; № 4-7 площею 7,5 кв.м..; № VIII площею 2,6 кв.м., загальною площею 42,6 кв.м. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником 16/100 частини будинку садибного типу літ. «Б-1» в [ADDRESS] , згідно договору довічного утримання від 25.12.1982 року, посвідченого Першою Харківською державною нотаріальною конторою, реєстраційний номер 1-ДН-794. [PERSON] був співвласником 11/100 частини вищевказаного будинку, що підтверджується договором купівлі - продажу від 13.11.1969 року, посвідченого Шостою Харківською державною нотаріальною конторою, реєстраційний номер 6368. 07.08.1984 року рішенням № 441/4 виконкому Червонозаводської ради народних депутатів м. Харкова визнано приміщення, яке належить на праві власності [PERSON] не відповідним санітарно - гігієнічним нормам і вимогам та зобов`язано власника 11/100 частини будинку провести відчуження даного приміщення на користь співвласника, тобто позивачки, під підсобне приміщення. В позовній заяві зазначено, що 02.02.1986 року позивачкою було сплачено [PERSON] 500 (п`ятсот) рублів в рахунок купівлі 11/100 частки у співвласності у вказаному будинку, що підтверджується розпискою від 02.02.1986 року. 28.02.1986 року між позивачкою та [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу, згідно якого [PERSON] продає під підсобне приміщення колишню квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , співвласнику [PERSON] . Договір завірено головою вуличного комітету виконкому Червонозаводської районної ради народних депутатів м. Харкова, начальником ЖЗО. На теперішній час неможливо внести відомості в єдиний реєстр нерухомого майна стосовно права власності, оскільки вищевказаний договір не відповідає вимогам законодавства. Також позивачка вказує, що [PERSON] помер, спадщину прийняла його донька - [PERSON] . Ухвалою суду від 28.12.2020 року провадження по вищевказаній цивільній справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. У відповідності до ст. 178 ЦПК України відповідач своїм правом подання до суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не скористався. Від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у відповідності із ч. 5 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Ухвалою суду від 26.04.2021 року призначено провести заочний розгляд справи на підставі ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до інформації, наданої Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради від 19.02.2021 року № 1606/04.12/21, реєстрація права власності на житлові будинки літ. «А-1», літ. «Б-1» по [ADDRESS] станом на 31.12.2012 року проведена Комунальним підприємством «Харківське міське буро технічної інвентаризації» Харківської міської ради наступним чином: 34/100 частини за [PERSON] на підставі рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04.10.2011 року; 27/100 частин за [PERSON] на підставі свідоцтва про придбання частини домоволодіння з прилюдних торгів, виданого 05.07.1988 року Першою Харківською державною нотаріальною конторою № 1-ДН-1022; 16/100 частин за [PERSON] на підставі договору довічного утримання, посвідченого 25.12.1982 року Першою Харківською державною нотаріальною конторою № 1-ДН-1232; 12/100 частин за [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого 04.07.1983 року Першою Харківською державною нотаріальною конторою № 1-ДН-794; 11/100 частин за [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого 13.11.1969 року Шостою Харківською державною нотаріальною конторою № 6368 /а.с. 38/. 13.07.1984 року комісією виконкому Червонозаводської районної ради народних депутатів м. Харкова було проведено обстеження приміщення, належного на праві власності [PERSON] , та встановлено, що воно не відповідає санітарно - гігієнічним нормам. 07.08.1984 року рішенням № 441/4 Червонозаводської районної ради народних депутатів м. Харкова визнано приміщення, належне на праві власності [PERSON] не відповідним санітарно - гігієнічним нормам і вимогам та зобов`язано [PERSON] , як власника 11/100 частини будинку садибного типу літ. «Б-1» кв. 4 по [ADDRESS] провести відчуження даного приміщення на користь позивачки, як співвласника, під підсобне приміщення /а.с.9/. 02.02.1986 року [PERSON] звернувся з заявою до виконкому Червонозаводської районної ради народних депутатів м. Харкова з заявою про переоформлення належного йому приміщення квартири в [ADDRESS] , позивачці [PERSON] , у зв`язку з отриманням квартири та переселенням /а.с.13/. Відповідно до копії розписки від 02.02.1986 року, яка знаходиться в матеріалах справи, позивачкою було сплачено [PERSON] 500 (п`ятсот) рублів у рахунок купівлі його кімнати - 11/100 в буд. [ADDRESS] /а.с.12/. Відповідно до договору купівлі - продажу від 28.02.1986 року, укладеного між позивачкою та [PERSON] , останній продає під підсобне приміщення колишню свою квартиру за адресою: [ADDRESS] , позивачці за 500 (п`ятсот) рублів. Договір завірений головою вуличного комітету виконкому Червонозаводської районної ради народних депутатів м. Харкова, начальником ЖЗО, скріплений печаткою /а.с. 10/. В позовній заяві позивачка пояснює, що у вказаному договорі купівлі - продажу не зазначено, що він підлягає нотаріальному посвідченню, сторонам не було повідомлено про обов`язковість нотаріального посвідчення договору, угоду виконано в повному обсязі, претензій між сторонами не було. 09.09.2019 року позивачкою було подано до Червонозаводського районного суду м. Харкова позовну заяву до [PERSON] про визнання договору купівлі - продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно. [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується актовим записом про смерть № 15251 від 17.10.2018 року. Ухвалою суду від 12.11.2020 року провадженні по справі закрито у зв`язку зі смертю відповідача. /а.с. 23/. Спадщину після померлого [PERSON] прийняла відповідачка, яка є його донькою, згідно зі свідоцтва про право на спадщину серії та номеру 1-578, видане 02.08.2019 року Четвертою Харківською міською державною нотаріальною конторою. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України). Згідно зі ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками Конституційного Суду України закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (Рішення від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001). Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 1 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Враховуючи, що спірні правовідносини між сторонами виникли до 1 січня 2004 року, для вирішення даного спору підлягають застосуванню положення ЦК УРСР 1963 року, чинні на момент виникнення спірних правовідносин. Згідно зі ст. 4 ЦК УРСР 1963 року цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. Відповідно до ст. 153 ЦК УРСР 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 277 ЦК УРСР 1963 року договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. У відповідності до ст. 47 ЦК УРСР 1963 р. нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Стаття48 ЦК УРСР 1963 р. передбачає, що недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей. По недійсній угоді кожна з сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом. Підстави недійсності правочинів зазначені у ст. ст. 48-58 ЦК УРСР 1963 року, але жодних підстав для визнання вказаного правочину недійсними судом не було встановлено. Згідно зі п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9 помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією із сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. При зверненні до суду з дійсним позовом позивачка надала належні та допустимі докази на підтвердження того, що договір купівлі - продажу нерухомого майна від 28.02.1986 року не було нотаріально посвідчено у зв`язку з незнанням закону, договір між позивачкою та відповідачем виконано. За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання дійсним договору купівлі - продажу. Статтею 41 Конституції України гарантується, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Оскільки вимоги позивачки про визнання дійсним договору - купівлі продажу нерухомого майна від 28.02.1986 року задоволено, то позовні вимоги про визнання за позивачкою права власності на 11/100 житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , також підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved