Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду 07 серпня 2013 року з позовом до відповідача про визнання права власності на ? частину квартири, посилаючись на те, що з 28.07.2001 року по 25.11.2011 року вона перебувала у шлюбі з [PERSON]. Від даного шлюбу вони мають неповнолітнього сина- [PERSON],[INFO]. Під час шлюбу ними була придбана 3 кімнатна квартира,загальною площею57,1 кв.м.,яка розташована за адресою: [ADDRESS], право власності на яку зареєстроване за її колишнім чоловіком і посвідчене приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON],15 червня 2004 року,реєстр №3370. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина, яку прийняла [PERSON]- мати покійного, та [PERSON]- їхній з чоловіком неповнолітній син. За життя свого чоловіка вони не встигли поділити квартиру,тому вона не оформила право власності на свою частку, яка складає ? частину квартири.У зв'язку з вищевикладеним, позивачка звернулася до суду і просить визнати за нею право власності на ? частину квартири [ADDRESS], як її частку в спільній сумісній власності подружжя. 21 серпня 2013 року позивачка надала уточнену позовну заяву, в якій просить суд визнати за нею право власності на ? частину квартири [ADDRESS], як її частку в спільній сумісній власності подружжя; стягнути з відповідачки понесені нею судові витрати при подачі позову до суду. Позивачка та її представник - адвокат [PERSON] у судовому засіданні на позовних вимогах наполягали та просили їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на доводи позовної заяви. Відповідачка та її представник - адвокат [PERSON] у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог [PERSON]. Відповідачка пояснила,що саме вона за власні кошти, оформивши кредит в АБ «Експрес-Банк» на суму 15000грн придбала спірну квартиру, яка належала на праві власності її покійному сину [PERSON]. На той час син працював провідником пасажирських вагонів відокремленого підрозділу « Харківська вагонна дільниця №1» ДП «Південна залізниця», отримував заробітну плату у розмірі 1000гривень та не мав можливості взяти кредит в банку. Також пояснила,що при оформленні кредиту в заяві вона зазначала,що кредит бере саме на придбання квартири. Квартира коштувала 4000 доларів США. Гроші, які вона взяла в банку обміняла на долари і отримала 3000 доларів США,які віддала гр. [PERSON]з а квартиру, і усно зобов»язалась 1000 доларів США повернути протягом шести місяців. За півроку вона повністю розрахувалася за квартиру. Відповідачка пояснила, що, починаючи з 2004 року по 2007 рік з її заробітної плати знімалися гроші на погашення кредиту. Крім того, зазначила,що з кінця 2008 року і по день смерті син мешкав з нею у її квартирі за адресою: [ADDRESS]. З 2009 року вона самостійно сплачує комунальні послуги по спірній квартирі, і навіть сплачувала тоді як син разом з позивачкою проживали там. З 01.01.2009 року [PERSON] взагалі припинила підтримувати подружні стосунки з її сином та вести спільне господарство, оскільки переїхала жити з сином до своїх батьків в м. Мерефу. Представник третьої особи у судове засідання не з»явився, надав заяву, в якій прохав справу розглядати за його відсутності (т.1 а.с.23,28),проте в попередніх судових засіданнях проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечував, та просив їх задовольнити в повному обсязі. Перевіривши матеріали справи, суд вважає позов [PERSON] таким, що підлягає задоволенню, так як у судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачка з 28 липня 2001 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про одруження, виданого Мереф»янською міською радою Харківського району 28 липня 2001 року(т.1а.с.7). Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина- [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Мереф»янською міською радою Харківського району 29 січня 2002 року (т.1а.с.8). 25 листопада 2011 року шлюб між ними розірвано відповідно до рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 25.11.2011 року (т.1а.с.9). [INFO] [PERSON] помер,що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова реєстраційної служби Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області 29 грудня 2012 року(т.1а.с.11). Із наданих приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON] документів, а саме договору купівлі- продажу та спадкової справи вбачається,що за період шлюбу подружжям спільно було придбано трикімнатну квартиру за 3000грн, яка розташована за адресою: [ADDRESS],що підтверджується копією договору купівлі -продажу, посвідченого приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON] 15 червня 2004 року,за реєстром №3370( т.1 а.с.68). З копії заяви [PERSON], вбачається,що вона надає свою згоду на купівлю її чоловіком квартири за адресою: [ADDRESS] (т.1а.с.75). Із копії довідки, виданої КП «Житлова управляюча компанія» 29.05.2013 року вбачається,що за адресою: [ADDRESS] з 10.11.2004 року по день смерті був зареєстрований [PERSON],який помер [INFO]. На момент його смерті разом з ним з 15.03.2005 року по теперішній час були зареєстровані: дружина -[PERSON] та син [PERSON](т.1а.с.91). Після смерті [PERSON], відкрилася спадщина,яка складається з трьохкімнатної квартири,розташованої за адресою: [ADDRESS]. Спадкоємцями померлого є його син-[PERSON], та мати померлого -[PERSON], які звернулися з заявами до нотаріальної контори для прийняття спадщини на ? частину даної квартири (т.1а.с.80,81), але нотаріусом було відкладено видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки від колишньої дружини спадкодавця [PERSON] до нотаріуса надійшла заява, про те,що вона має намір звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності на ? частину квартири,як її частку в спільній сумісній власності подружжя(т.1а.с.83). В судовому засіданні позивачка не заперечувала той факт, що [PERSON] позичала їм гроші на придбання спірної квартири, оскільки вона на той час перебувала у відпустці по догляду за дитиною, а чоловік хоч і працював,але отримував мінімальну заробітну плату. Тому між відповідачкою та її сім»єю була домовленість, про повернення в подальшому їй цих коштів, так як вона неодноразово нагадувала їм про це. В 2008 році вона оформила кредит на суму 20000грн і таким чином кошти були повернуті відповідачці, які вона їм позичала на придбання квартири. Також позивачка не заперечувала того,що колишня свекруха допомагала їм,як молодій сім»ї. Але таку ж допомогу надавали і її батьки. В судовому засіданні були допитані свідки, які підтвердили вищевикладене, а саме: -свідок [PERSON]- батько позивачки пояснив,що дочка та зять купили вказану квартиру за спільні кошти, право власності оформили на покійного зятя. Молодій сім»ї допомагали як вони, так і свати. На ремонт квартири дочка оформляла кредит; -свідок [PERSON] пояснив,що дійсно в 2004 році його сім»я продала квартиру сім»ї [PERSON]. Угоду оформляли у нотаріуса. При цьому були надані всі необхідні документи. При оформленні угоди також була присутня відповідачка [PERSON],яка передала йому гроші. Право власності на квартиру було оформлено на [PERSON]; -свідки [PERSON] та [PERSON], які є колишніми сусідами сім»ї [PERSON], пояснили,що їм відомо,що подружжя [PERSON] придбали квартиру та мешкали в ній,разом робили ремонт; -свідок [PERSON] пояснила,що є подругою відповідачки, та їй відомо,що нею був оформлений кредит для придбання сім»ї сина квартири, та виплатила його повністю. За життя [PERSON] між ним та дружиною були часті непорозуміння; - свідок [PERSON] пояснила,що вона є донькою відповідачки і підтверджує факт того,що її мати дійсно брала кредит на 15000грн в АБ « Експрес -Банку» в 2004 році для придбання квартири її брату та його сім»ї. Цей кредит мати в банк мати повертала сама, без допомоги брата та колишньої невістки. В судовому засіданні також з»ясовано матеріальний стан подружжя [PERSON] та було встановлено,що як позивачка, так і її покійний чоловік мали постійне місце роботи та стабільний заробіток, про що свідчать довідки про заробітну плату з їх місця роботи( т.1а.с.36-39;40-42;245; т.2 а.с.1-3). Що стосується твердження відповідачки про те,що для придбання спірної квартири нею було оформлено кредит на 15000грн в АБ «Експрес -Банку», то суд не бере до уваги вказану заяву,оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази з приводу того,що кредит видавався саме на придбання квартири, а не на споживчі потреби ( т.1с.а.46). Суд також не може погодитися з твердженням відповідачки про те,що [PERSON] пропустила строк звернення до суду, оскільки останній час не мешкала у вказаній квартирі, виїхала по місцю проживання своїх батьків в м. Мерефу, перевела сина до місцевої школи. Ця заява була спростована в судовому засіданні позивачкою та наданими нею доказами, а саме [PERSON] зареєстрована по цей час у спірній квартирі, але вимушена була змінити місце проживання та разом з неповнолітнім сином виїхати до м.Мерефа, за місцем мешкання батьків, оскільки її мати захворіла на тяжку хворобу і потребувала та на цей час потребує стороннього догляду, про що надала медичні довідки(т.1 а.с.162,163,216,217). Крім того, позивачка в судовому засіданні заявила,що іншого житла ні вона, ні її неповнолітній син не мають. А в період, коли вона була відсутня та здійснювала догляд за хворою матір»ю, відповідачка впустила в квартиру квартирантів без її відома та дозволу, про що їй стало відомо нещодавно. При цьому сторонні люди користувалися її житлом, предметами домашнього вжитку без її згоди. Вона також пояснила,що відповідачка змінила замок у вхідних дверях, в зв»язку з чим доступу до квартири в неї не було. Також позивачка пояснила,що має намір погасити борги по комунальним послугам, оскільки зараз в неї є матеріальна можливість . Раніше такої змоги не було, бо вона допомагала батькам, в тому числі мала певні матеріальні обов»язки в зв»язку з тяжкою хворобою матері. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу,належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того,що один з них не мав з поважної причини(навчання,ведення домашнього господарства,догляд за дітьми,хворобі,тощо) самостійного заробітку(доходу). Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1ст. 69 цього Кодексу визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором У зв'язку з тим, що дане майно придбано сторонами в період шлюбу, домовленості про розподіл майна між сторонами по справі ніякої не було, шлюбний договір не укладався, тому кожному із сторін належить по 1/2 частині спірного майна. А тому, суд вважає ,що [PERSON] має право на ? частину вказаної квартири, як на майно набуте подружжям під час шлюбу у спільну сумісну власність Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Позивачем при подачі позову був сплачений судовий збір, що підтверджується платіжним дорученням № 245 від 06серпня 2013 року, тому суд стягує з відповідача на користь позивача сплаченим їним судові витрати у сумі 635,75 грн., оскільки відповідно до статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved