Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою вимоги якої уточнила та обґрунтовує тим, що згідно з рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 30 квітня 2013 р., справа № 591/1959/13-ц, провадження № 2/591/1160/13, присуджено стягнення аліментів зі відповідача на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини від всіх доходів, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законодавством для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття дитини. Згідно довідки-розрахунку заборгованості по виплаті аліментів [PERSON], виданої Головним управлінням юстиції у Сумській області, головним державним виконавцем Деревицькою О.Є., заборгованість аліментів складає станом на 29.09.2014 р. - 6754 грн. 42 коп. У зв'язку з тим, що виникла заборгованість, внаслідок ухилення платника від сплати аліментів, на період з 01.10.2014 р. по 20.04.2015 р. (день погашення часткової заборгованості), позивачка просить нарахувати неустойку за прострочення сплати аліментів, у розмірі 1 % за кожен день прострочення, згідно положень ст. 196 СК України, за 201 день у розмірі 5 469 грн. 81 коп., а також суму 400 грн., яка виплачена доньці. Відповідач позовні вимоги не визнав, вважає їх не обґрунтованими та такими, що підлягають відмові. Суд вислухавши думки сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, вважає позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що підлягають відмові. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 30 квітня 2013 р., у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON], стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання доньки, [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини від всіх видів доходів, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законодавством, для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття, аліменти сплачувати матері дитини - [PERSON], починаючи стягнення з 05.03.2013 р. /а.с.3/. Відповідно до ч.1 ст.196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Відповідно наданої позивачкою довідки ВДВС України, відомостей про наявність заборгованостей по сплаті аліментів не має. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у ст. 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Згідно наданою у судовому засіданні позивачкою довідки, [PERSON] державному виконавцю надавав квитанції про сплату аліментів від 24.11.2014 р. в розмірі 258 грн. 70 коп., від 05.01.2015 р. - в розмірі 100 грн. 00 коп., від 28.04.2015 р. в розмірі 2721 грн. 30 коп., від 09.05.2013 р. - в розмірі 200 грн. 00 коп., від 11.02.2015 р. - в розмірі 100 грн. 00 коп. Так державному виконавцю надано квитанції про сплату аліментів за весь період в розмірі 7969 грн. 50 коп. Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав стягувати з відповідача пеню по виплаті аліментів, оскільки позивачем всупереч вимогам ч. 1 ст. 60 ЦПК України, згідно якої кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, не надала підтверджень існування заборгованості по сплаті аліментів та підстави стягнення пені.

Outcome: dismissed