Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-15 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що згідно рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 29.10.2012 року квартира [ADDRESS] була визнана спільною власністю [PERSON] та [PERSON] та виділено кожному з них в ідеальних частках по ? зазначеної квартири. Між сторонами не досягнуто добровільного врегулювання питань щодо користування приміщеннями квартири, порядку оплати за комунальні послуги, квартирної плати та утримання квартири в належному стані і між ними постійно виникають сварки за цих обставин, що порушує права позивачки. У зв'язку з чим просить суд встановити порядок користування трикімнатною квартирою [ADDRESS], виділивши в її користування кімнату з лоджією (приміщення 5) площею 17,2 кв.м, залишивши в користуванні [PERSON] кімнату (приміщення 4) площею 17,2 кв.м та залишивши у загальному користуванні житлову кімнату площею 10,4 кв.м, коридор, кухню, вбиральню, ванну кімнату та вбудовану шафу. У судове засідання позивачка не з'явилася по невідомій причині. Представник позивачки [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі з підстав, у ньому зазначених, та просив його задовольнити, оскільки позивачка з дітьми кожного року приїздить до м.Маріуполя терміном на один місяць. Відповідач у судове завдання також не з'явився по невідомій причині. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі, надала суду заперечення, в яких зазначила, що позивачка ніколи не користувалася квартирою, а відповідач не перешкоджав їй у цьому, у зв'язка з чим відсутній спір між сторонами. Запропонований позивачкою порядок користування квартирою порушує майнові права відповідача внаслідок штучного позбавлення розміру житлової площі, оскільки відповідач буде позбавлений користування лоджією. Зазначила, що в іншій спосіб із збереженням рівності часток співвласників у спірному майні встановити порядок користування квартирою неможливо, у зв'язку з чим просить суд відмовити у задоволенні позову. Від третьої особи до суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі з урахуванням прав та законних інтересів дітей. Суд, вислухавши сторони, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно рішенню Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 29.10.2012 року квартира [ADDRESS] була визнана спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] та визнано право власності на ідеальну частку за кожним з них по ? зазначеної квартири. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 6362016 від 17.07.2013 року ? частки у праві спільної власності на квартиру [ADDRESS] належить [PERSON] Згідно особового рахунку № [NUMBER] від 15.10.2013 року у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Таким чином, судом встановлено, що спірна квартира знаходиться у спільній сумісній власності позивачки й відповідача та кожному з співвласників квартири належить по 1/2 частині квартирі. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.155 ЖК УРСР власник квартири чи її частки не може бути позбавлений права користування житловим приміщенням, крім випадків передбачених законом. Згідно технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] вказана квартира складається з трьох кімнат житловою площею 44,8 кв.м, в тому числі 1-а кімната - 10,4 кв, 2-а кімната - 17,2 кв.м, 3-я кімната - 17,2 кв.м, кухні - 6,7 кв.м, вбиральні - 0,8 кв.м, ванної кімнати - 2,7 кв.м, коридору - 7,5 кв.м, вбудованої шкафи - 0,7 кв.м, також квартира обладнана лоджією площею 2 кв.м. У співвласників позивача ті відповідача немає домовленості про порядок володіння та користування спірною квартирою, яка є їхньою спільною частковою власністю. Виходячи з ідеальних часток сторін спору у спільній власності, які є рівними, формально кожний з співвласників має право отримати у користування житлову площу загальним розміром 22,4 кв.м, однак встановити такий порядок користування спірною квартирою, при якому були б дотримані ідеальні частки співвласників, технічно неможливо. Враховуючи, що всі кімнати є роздільними, а дві з кімнат мають однакову площу по 17,2 кв. м, а також враховуючи, що за рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 30.09.2010 року було визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], разом із матір'ю - [PERSON], та на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 03.04.2014 року [PERSON] та неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] було вселено у квартиру [ADDRESS], то за таких обставин суд визначає порядок користування квартирою [ADDRESS], виділивши [PERSON] у користування житлову кімнату площею 17,2 кв.мз прилягаючою лоджією площею 2 кв.м, а [PERSON] - житлову кімнату площею 17,2 кв.м, залишивши у загальному користуванні житлову кімнату площею 10,4 кв.м, коридор, кухню, вбиральню, ванну кімнату та вбудовану шафу. Такий порядок користування житловими кімнатами в квартирі є найбільш зручним і оптимальним для всіх мешканців квартири. Суд критично ставиться до твердження представника відповідача про відсутність спору між сторонами щодо порядку користування вказаною квартою, оскільки зазначене спростовуються наявним у матеріалах справи документами, а саме: рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 03.04.2014 року, за яким судом встановлено, що [PERSON] дійсно не має можливості реалізувати свої права власника спірної квартири, користуватися та розпоряджатися належною їй часткою. Крім того, суд зауважує, що за вказаним рішенням суду було відмовлено у виділенні у користування [PERSON] житлової кімнати площею 17,2 кв.мз прилягаючою лоджією площею 2 кв.м. Щодо твердження представника відповідача про те, що лоджія є приміщенням загального користування, її виділення позивачці у користування знижує рівень протипожежної безпеки та неможливості в іншій спосіб із збереженням рівності часток співвласників у спірному майні встановлення порядку користування квартирою, то вони є недоведеними та законодавчо не обґрунтованими. Згідно із ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, суд приходить до переконання, що запропонований позивачкою порядок користування спірною квартири не порушує права сторін, іншого порядку сторонами не запропоновано, тому позовні вимоги позивачки щодо встановлення порядку користування спірною квартирою, підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved