Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про поділ спільно нажитого майна подружжя. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 08 серпня 2009 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] у відділ реєстрації актів цивільного стану Трускавецького міського управління юстиції, актовий запис № 182. [INFO] у них народився син [PERSON]. Спочатку відносини між подружжям були нормальні, але згодом погіршилися. Відповідач почав безпричинно вчиняти сварки, останні два з половиною роки він не проживає з нею та сином. Вона проживає з сином у квартирі зі своїми батьками, а відповідач проживає у квартирі своїх батьків. Дитина перебуває на її утриманні. До одруження у неї були особисті заощадження у сумі 20 000 грн. Вона вклала їх у сімейний бюджет. Згодом у шлюбі вона стала власником магазину «[INFO]» у [ADDRESS]. На початку 2011 року вони з відповідачем продали магазин за 60 000 грн. виручені від продажу кошти вони з відповідачем вклали спочатку у придбання автомобіля VW Caddy білого кольору, який згодом продали, і придбали автомобіль Mercedes Vito. Останнім їхнім автомобілем, який було придбано у шлюбі між нею та відповідачем і який є предметом поділу спільного майна подружжя, є автомобіль BMW серії 7 чорного кольору, державний номерний знак [NUMBER]. Вартість даного автомобіля на час покупки складала 15 000 доларів США. Просить виділити їй ? частину спільна майна подружжя, а саме: автомобіля BMW серії 7, державний номерний знак [NUMBER]. 25 лютого 2016 року позивачка звернулася до суду з уточненою позовною заявою, де зазначила, що автомобіль BMW серії 7 чорного кольору, державний номерний знак [NUMBER] відповідач зареєстрував на свою рідну сестру [PERSON] Такий вчинок відбувся без її відома На її думку, відповідач, скориставшись їхніми спільно нажитими коштами неправомірно передав право власності на автомобіль, яким користується. Просить стягнути з [PERSON] ? вартості спільно нажитого майна в сумі 170 000 грн. та визнати за нею право приватної власності на ? автомобіля BMW серії 7, державний номерний знак [NUMBER]. Ухвалою судового засідання від 25 лютого 2016 року [PERSON] залучено в якості співвідповідача. Позивачка у судовому засіданні позовну заяву підтримала з наведених у ній підстав, просила позов задовольнити у повному обсязі. Суду пояснила, що до шлюбу вона володіла коштами у розмірі 20 000 грн., які в подальшому вони з [PERSON] використали для ведення спільного бізнесу, а саме: торгівлі мобільними телефонами та аксесуарами на [ADDRESS]. Згодом вони продали свій спільний бізнес (телефони та інший товар). За ці кошти її чоловік придбав автомобіль VW Caddy білого кольору, який згодом вони за спільною згодою продали та придбали автомобіль Mercedes Vito. Після цього за кошти, отримані після продажу автомобіля Mercedes Vito, вони купили спірний автомобіль. Їй ніколи не було відомо, що власником автомобіля BMW серії 7, державний номерний знак [NUMBER], є [PERSON], а не [PERSON] Про цей факт їй стало відомо в ході розгляду справи в суді. Тим не менше, вона вважає, що автомобіль BMW серії 7, державний номерний знак [NUMBER], є спільною сумісної власністю подружжя, оскільки придбаний за кошти, які були зароблені під час проживання з нею [PERSON] як членами одної сім'ї. Представник позивачки [PERSON] у судовому засіданні позовну заяву підтримав та просив позов задовольнити з наведених у ньому підстав. Представник відповідачів [PERSON] проти задоволення позову заперечив, суду пояснив, що автомобіль BMW серії 7, державний номерний знак [NUMBER], ніяк не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Останні три роки сторони спільно не проживають, спільного господарства не ведуть, що встановлено рішенням Трускавецького міського суду від 25 лютого 2016 року про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] Його довіритель дійсно користується автомобілем BMW серії 7, державний номерний знак [NUMBER], хоча власником цього автомобіля не являється. Вказаний автомобіль BMW серії 7, державний номерний знак [NUMBER], [PERSON] придбала приблизно близько півтора року тому. Від [PERSON] [PERSON] жодних коштів не отримувала. Просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, просив у задоволенні позову відмовити. Від відповідачки [PERSON] надійшло клопотання, у якому вона просила у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про поділ спільно нажитого майна подружжя відмовити та розглядати цивільну справу у її відсутності. У своєму клопотання наголосила на тому, що автомобіль BMW серії 7, державний номерний знак [NUMBER], не перебував і не перебуває у власності відповідача [PERSON], тому не є і ніколи не був об'єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] - [PERSON] Допитана в якості свідка [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вони мали спільні кошти з [PERSON] у сумі близько 80 000 грн., які вклали у спільну справу. До початку ведення спільної підприємницької діяльності відповідач утримував кошти на рахунку ПАТ КБ «Приват Банк». Відповідач узгоджував з позивачкою купівлю автомобіля BMW серії 7. На час придбання автомобіля сторони вже не проживали разом. Коли їй стало відомо, що відповідач придбав автомобіль, вона не заперечувала, що він цим автомобілем користувався. На даний час джерелами її доходу є виплати з біржі праці, матеріальна допомога, яку вона отримує від батьків. Вона бачила особу, в якої було придбано спірний автомобіль, однак прізвище та ім'я цієї особи їй не відомо. При купівлі автомобіля вона присутня не була. Їй не відомо, в який спосіб було оформлено право власності на автомобіль. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є рідною сестрою позивачки і їй достовірно не відомо, коштами у яких розмірах володіли [PERSON] та [PERSON] До декретної відпустки її сестра [PERSON] працювала у власному магазині «[INFO]», потім у цьому магазині працював [PERSON] Спочатку сім'я її сестри придбала автомобіль VW Caddy білого кольору, потім - Mercedes Vito червоно кольору. На даний час, як їй відомо, [PERSON] їздить на машині BMW чорного кольору, який придбав 2-3 роки тому. Про те, хто є власником вказаного автомобіля, їй не відомо. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є рідною сестрою позивачки. Коли її сестра [PERSON] з чоловіком [PERSON] займалися спільною підприємницькою діяльністю, спільними коштами розпоряджався [PERSON] Першим їхнім спільним автомобілем був автомобіль VW Caddy білого кольору, потім - Mercedes Vito червоно кольору, десь пів року тому було придбано BMW чорного кольору. На даний час цим автомобілем користується [PERSON] Перед тим, як їй відомо, сторони радилися щодо купівлі автомобіля BMW. [PERSON] вона знає, так як працювала з нею в санаторії «Шахтар», вона працювала медичною сестрою, а зараз працює адміністратором. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 08 серпня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Трускавецького міського управління юстиції, актовий запис № 182. Відповідно до рішення Трускавецького міського суду від 25 лютого 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] Ярославовичем- розірвано. Вказане рішення набрало законної сили у передбаченому законодавством порядку. Рішенням Трускавецького міського суду від 25 лютого 2016 року встановлено, що останні три роки сторони не проживають разом, спільного господарства не ведуть. Позивачка ставить питання про поділ спільного майна подружжя - автомобіля BMW 7351, державний номерний знак [NUMBER]. Позивачкою не надано жодного доказу на підтвердження того, що вказаний автомобіль був придбаний її чоловіком [PERSON] за час перебування у шлюбі чи за спільні кошти подружжя. У свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу BMW 7351, реєстраційний номер [NUMBER], вказано, що власником транспортного засобу є [PERSON], дата першої реєстрації: 07 липня 2013 року, дата реєстрації: 09 квітня 2015 року. Відповідно до інформації, наданої Територіальним сервісним центром № 4642 регіонального сервісного центру у Львівській області транспортний засіб марки BMW 7351, державний номерний знак [NUMBER], зареєстрований за [PERSON] за її заявою № 61132292 від 08 квітня 2015 року. Згідно з вимогами ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Відповідно до ст.66 СК України подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності. Правовідносини щодо поділу спільного майна подружжя регулюються ст.69 СК України, відповідно до якої дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонено законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У судовому засіданні позивачкою та її представником не доведено та не надано жодного доказу на підтвердження того, що автомобіль BMW серії 7, державний номерний знак [NUMBER], придбаний відповідачкою [PERSON], та, у розумінні норм СК України, може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] - [PERSON] Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. При визначенні кола об'єктів спільної сумісної власності сторін суд вважає безпідставними доводи позивачки та її представника щодо спірного майна, яке, на її думку підлягає поділу, а саме: автомобіля BMW серії 7, державний номерний знак [NUMBER], оскільки не встановлено, що вказане майно було придбано відповідачем [PERSON] Доказів того, що спірний автомобіль був придбаний відповідачем за спільні з позивачкою кошти, позивачкою та її представником надано не було. При цьому, як вбачається рішенням Трускавецького міського суду від 25 лютого 2016 року про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], останні три роки сторони спільно не проживають, спільного господарства не ведуть. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. У відповідності до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторонам роз'яснювалось, що відповідно до вимог ст.ст. 27, 31 ЦПК України, позивач, відповідач, третя особа для підтвердження своїх вимог та заперечень, зобов'язані надати суду всі наявні докази, або повідомити про них суд до розгляду справи по суті. Суд не може брати до уваги твердження позивачки та її преставника, що право власності на автомобіль BMW серії 7, державний номерний знак [NUMBER], набуто відповідачкою [PERSON] внаслідок удаваного правочину. Частиною 2 статті 328 ЦК України передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Тобто за загальним правилом право власності вважається таким, що набуте на законних підставах. Доказів незаконності набуття спірного транспортного засобу відповідачкою позивачкою не подано. Позивачкою не надано доказів, які б достовірно підтверджували, що подружжя під час шлюбу набуло за спільні грошові кошти рухоме майно, а саме автомобіля BMW серії 7, державний номерний знак [NUMBER], а тому відсутні правові підстави для визнання вказаного майна спільною сумісною власністю подружжя та здійснення його поділу в судовому порядку. Власником автомобіля є [PERSON], а майно, яке належить їй, не може бути визнане спільною сумісною власністю подружжя з [PERSON], оскільки ці правовідносини не випливають з сімейних правовідносин. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що фактично між сторонами, не могло виникнути спору як співвласниками майна з приводу автомобіля BMW серії 7, державний номерний знак [NUMBER], оскільки це рухоме майно належить іншій особі, яка ні не набула його внаслідок правочину, вчиненого одним з подружжя [PERSON] - [PERSON], ні передала у власність кому-небудь із подружжя [PERSON] - [PERSON] одним із способів, визначених цивільним законодавством України, а тому автомобіль BMW серії 7, державний номерний знак [NUMBER], не є об'єкт спільної сумісної власності у розумінні сімейного законодавства України. Позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного, на його думку, права, що є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки суд приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити у повному обсязі, то з позивачки слід стягнути судові витрати, понесені відповідачами, до яких, у розумінні п. 2 ч. 3 ст.79 ЦПК України, належать витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги. На підставі наведеного та

Outcome: approved