Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-08 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на придбане майно - на житловий будинок з будівлями та земельну ділянку за договором купівлі продажу. Позовні вимоги обґрунтовані, тим що представник позивачки та відповідач уклали договору купівлі-продажу від 27 квітня 2016 року, в якому продавець (відповідач) узяв на себе зобов'язання зібрати і підготувати всі необхідні документи для оформлення нотаріального договору купівлі-продажу або договору дарування у власність [PERSON], спірної нерухомості і земельної ділянки, а представник позивача сплатив кошти за придбане нерухоме майно, проте було виявлено, що оригіналів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідача немає, є тільки копії первинних документів, довідок органу місцевого самоврядування, технічний паспорт на квартиру, оцінка тощо, що у даний час не дає можливості нотаріального оформлення договору відчуження через нотаріальну контору, а тому законний представник позивачки змушений звернутися до суду для вирішення цього питання. В судовому засіданні позивачка та її законний представник не з»явилися, про дату час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, надіслали заяву в якій просили справу розглянути без їх участі а позовні вимоги задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надіслав до суду письмову заяву, просив розгляд справи проводити без його участі, з позовними вимогами погодився просив позов задовольнити. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Виходячи зі змісту ст.3 ЦПК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.ст.10,11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. У судовому засіданні встановлено, що Відповідач - [PERSON], є законним власником спірного цілого житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, які знаходяться в [ADDRESS], на підставі Витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 77904167, виданого 10.01.2017 Гальченко Т.Г., приватним нотаріусом Малинського районного нотаріального округу Житомирської області. Орієнтовна вартість зазначеного житлового будинку з будівлями становить 40 000,00 грн. Право власності зареєстроване в ДРРП. Правовстановлюючий документ - втрачений. Фактичним власником зазначеного майна є позивачка - [PERSON], неповнолітня, [INFO], рідна дочка [PERSON], який ще при житті вирішив купити своїй рідній дочці зазначене спірне майно. Батько позивачки - [PERSON] і її рідна мати - [PERSON], ще у квітні 2016 року купили у відповідача - [PERSON] зазначений житловий будинок з будівлями і земельною ділянкою за 150 тис. грн., отримали ключі від будинку і вступили в управління і володіння купленим майном, розпочали користуватися ним в натурі, користуються та доглядають за купленим майном, як батьки власника, але вільно розпоряджатись купленою нерухомістю та земельною ділянкою не мають змоги за відсутністю у них нотаріального договору купівлі-продажу на ім'я покупця (позивачки). Наприкінці 2016 року батько позивача звернувся до відповідача, як єдиного власника спірного майна з вимогою або повернути гроші або оформити на дочку (позивача) будинок та земельну ділянку через нотаріальну контору, на що позивач заявив, що більшу частину грошей в він витратив, тому у даний час відповідач повернути гроші змоги не має, на спірний будинок, в якому батьки позивача розпочали проводити капітальний ремонт він не претендує і тому він узяв на себе зобов'язання підготувати усі документи для нотаріального оформлення договору купівлі-продажу до кінця 2016 року. Тобто, отримавши від батьків позивача усі гроші від продажу відповідач не може виконати свого зобов'язання щодо нотаріального оформлення договору купівлі-продажу на неповнолітню дитину (позивача). Єдиною причиною є втрата відповідачем оригіналів своїх правовстановлюючих, реєстраційних документів, як на будинок, так і на земельну ділянку. Батьки позивачки з початку 2017 року вважають себе власниками цілої спірної нерухомості та земельної ділянки за вказаною адресою, є покупцями будинку з господарськими будівлями [ADDRESS] і земельної ділянки площею 0,25 га, які належать безпосередньо відповідачу. Зазначений у позові продавець - [PERSON], вже як бувший власник, батькам позивача, як покупцю віддав ключі від вхідних дверей будинку, від замків з сараїв та воріт ділянки, а вони зі свого боку передали йому домовлену суму і з того часу вони розпочали користуватись зазначеною нерухомістю, проводять капітальний ремонт, сплачують комунальні платежі, податки тощо. Документи продавець для продажу у нотаріуса так і не підготував, за наявністю великої кількості перешкод, факти по яким мають бути встановлені в судовому порядку тощо. Батько позивача, зі своєї сторони, як представник неповнолітнього покупця - сплатив продавцю обумовлені гроші у повному обсязі, за купівлю готівкою, при умові, що він після оформлення свого права власності, оформить продаж або дарування цієї нерухомості у власність дочки - [PERSON], [INFO], через нотаріуса (або через суд). Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. На вимогу батька позивача щодо необхідності документального оформлення продажу або дарування цієї нерухомості через нотаріальну контору у власність дочки, продавець повідомив, що оригіналів правовстановлюючих документів на нерухомість у нього немає, є тільки копії первинних документів, довідок органу місцевого самоврядування, технічний паспорт на квартиру, оцінка тощо, що у даний час не дає можливості нотаріального їх оформлення. Враховуючи наявність укладеного ними в усній формі - попереднього договору купівлі-продажу від 27 квітня 2016 року, в якому продавець (відповідач) узяв на себе зобов'язання зібрати і підготувати всі необхідні документи на оформлення нотаріального договор купівлі-продажу або договір дарування у власність [PERSON], спірної нерухомості і земельної ділянки. Він передав батьку позивачки всі наявні у нього ксерокопії документів щодо цього. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Позивач (в особі батька) має повне право вважати себе власником спірної нерухомості, яке оформлено на відповідача. Статтею 86 ЦК України передбачено: Право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом. Відносини власності регулюються Конституцією України, цим кодексом, іншими законодавчими актами. В зв'язку із встановленням права власності на будинок, ділянку тощо…, у зв'язку з наявністю спору між сторонами позивачем (батьками) та відповідачем щодо права власності за договором купівлі-продажу (або дарування), а також у зв'язку із неможливістю добровільного оформлення договору відчуження через нотаріальну контору, позивачка змушена звернутись до суду з вказаним позовом за його законним вирішенням. За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність належних правових підстав для визнання права власності, а відтак позов підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного й у відповідності з ст. 55 Конституції України, ст.ст. 3, 15, 328, 1216-1218, 1223, 1225, 1268, 1277 ЦК України, ст. 131 ЗК України, ПП ВСУ «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», ПП ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та

Outcome: approved