Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, в якій посилається на те, що відповідно до свідоцтв про право на спадщину за заповітом АВК № 644537, 644538 від 26.07.2000р., власниками житлового будинку та земельної ділянки по вул. Кишинівській, 37 в м. Чернівці стали [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Стверджує, що 17 серпня 2000 року [PERSON] та [PERSON] подарували належні їм на праві власності 2/3 частини житлового будинку по вул. Кишинівській, 37 в м. Чернівці, та відповідно вона стала єдиною власницею зазначеного житлового будинку.Долю земельної ділянки вирішено не було. Рішенням Чернівецької міської ради №133/4 від 17.02.1998р та № 230/7 від 07.07.1998р. [PERSON], як власниці житлового будинку, передано безоплатно у власність присадибну земельну ділянку загальною площею 0,0582 га по вул.Кишинівській, 37 в м. Чернівці та визначено чітке цільове призначення - для обслуговування зазначеного житлового будинку, господарських будівель і споруд. Вважає, що в [PERSON] та [PERSON] припинилось право спільної часткової власності на земельну ділянку площею 0,0582 га по вул. Кишинівській, 37 з 17.08.2000р, тобто з моменту коли вони подарували свої частки в житловому будинку та вона стала його власником. Переоформити в нотаріуса частки земельних ділянок, які належать [PERSON] та [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, неможливо, в зв'язку із тим, що державний акт на право власності на земельну ділянку на підставі зазначеного свідоцтва не виготовлявся, [PERSON] помер, а [PERSON], проживаючи в [INFO] вже близько трьох років не знаходить можливості займатися цим питанням. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом АВК № 644537, від 26.07.2000р вартість земельної ділянки площею 0,0582 га по вул. Кишинівській, 37 в м. Чернівці становить 55 156 (п'ятдесят п'ять тисяч сто п'ятдесят шість) грн. 14 коп. На підставі вищевикладеного, просить суд визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,0582 га кадастровий номер 7310136600:31:002:1067, яка розташована в місті Чернівці по вул. Кишинівській, 37, цільове призначення (використання) якої для обслуговування жилого будинку, господарських будівель. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов. Представник Чернівецької міської ради у судове засідання не з»явився. Надіслав суду заяву про розгляд справи без його участі, оскільки позовні вимоги не впливають на інтереси територіальоної громади міста, вирішення спору залишив на розсуд суду. Представник відповідачки в попередньому судовому засіданні вказала, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. Внаслідок чого суд вважає, що можливо розглянути справу в відсутності відповідачів , оскільки у справі наявні достатні матеріали про їх права та взаємовідносини. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, при цьому суд також приймає до уваги визнання позову відповідачами, оскільки це не суперечить Закону, а також правам та інтересам сторін та відповідає вимогам ч. 4 ст. 174 ЦПК України, яка передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.\~ Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дане правило також закріплене у ст. 60 цього ж Кодексу Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 212 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного: За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише уразі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст. 15 ЦК України, ч.1 ст.3 ЦПК України). Право власності громадян та юридичних осіб на землю гарантується\~ст.14 Конституції України. Відповідно до положень ч.2\~ст.14 Конституції України\~це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Підстави набуття права на землю передбачені\~ст.116 Земельного кодексу України. Згідно вимог ч. 2\~ст. 373 ЦК України\~право власності на землю ( земельну ділянку) набувається\~і здійснюється відповідно до закону. Поняття, зміст права власності на землю та підстави його набуття визначено в нормах ст.ст.\~78,\~81\~і\~116\~цього\~Кодексу. Статтею 158 ЗК України\~передбачено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян. Судом встановлено, що відповідно до копій свідоцтв про право на спадщину № 644537, 644538 від 26.07.2000 року спадкоємцями вказаного у заповіті майна [PERSON] в рівних частинах є [PERSON] , [PERSON], [PERSON] (а.с.6- 7). Відповідно до ст. 1233 ЦК України- заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно договору дарування [PERSON] та [PERSON] подарували [PERSON] свої частки житлового будинку з належними до нього госпорадськими та побутовами будівлями та спорудами , що знаходиться в м. Чернівці по вул.Кишинівській, 37 (а.с.8). Аналіз\~статті 140 ЗК України 2001 року\~дає підстави для висновку про те, що зазначена норма підлягає застосуванню тільки до тих правовідносин, коли право власності на земельну ділянку набуто особою правомірно\~із передбачених законом підстав та у передбаченому законом порядку. Особливість набуття права на земельні ділянки полягає в наявності чітко визначеної в законодавстві процедури, за якою в суб»єктів виникають повноваження щодо володіння, користування й розпорядження земельною ділянкою. За таких обставин суд прийшов до висновку, що позивачка набула право власності на вказану земельну ділянку в порядку, визначеному законом, оскільки на даний час [PERSON] являється єдиною власницею житлового будинку по вул. Кишинівській. 37 в м. Чернівці, то відповідно на земельну ділянку , яка у законний спосіб була виділена для обсгуговування даного будинку, може бути визнано право власності за позивачкою. Враховуючи положення ст. 214 ЦПК України, згідно якої під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, враховуючи те, що визнання права власності за позивачем не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved