Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовною заявою про визнання [PERSON] такою, що втратила право на проживання [INFO], по вул. І. Франка, в с. Нересниця. Посилається на те, що у відповідності до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права від 04.04.2018 р. вона є власником житлового буждинку № 136, по вул. І. Франка, в с. Нересниця. Відповідака [PERSON] не прождиває у житловому будинку з листопада 2015 року, що стверджується актом обстеження дворогосподарства № 136, по вул. І. Франка, в с. Нересниця, та довідкою виконавчого комітету Нересницької сільської ради № 328 від 25.07.2018 р. Реєстрація відповідачки у вищевказаному будинку порушує її права вільно володіти, розпоряджатися і користуватися належним їй будинком. Позивачка надала суду заяву про розгляд справи у її відсутностіє. Позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Відповідачка у судове засідання не зявилася. Надала суду заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі. Просить суд розглянути справу в її відсутності. Представник Нересницької сільської ради у судове засідання не зявився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до\~ст.\~247\~ч.\~2\~ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтями 319, 321, 391 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Під час розгляду справи суд встановив, що позивачці на праві приватної власності належить житловий будинок № 136, по вул. І. Франка, в с. Нересниця, що підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним та припинення правовідношення. З акту обстеження дворогосподарства та довідки Нересницької сільської ради № 328, від 25.07.2018 р. вбачається, що у дворгосподарстві № 136, по вул. І. Франка, у с. Нересниця, проживають власник будинку [PERSON], її син [PERSON] та внуки [PERSON] і [PERSON] За даною адресою зареєстрована [PERSON], [INFO], , але з 13.11.2015 р. не проживає. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло-житловий будинок, садиба, квартира, що передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають його право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст. 405 ч. 2 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що відповідачка більше року не проживає у належному позивачці житловому будинку № 136, по вул. І. Франка, в с. Нересниця, та будь-яких поважних причин, які б перешкоджали їй проживати у даному будинку не наведено, а тому її слід визнати такою, що втратила право на проживання в будинку, що належить позивачці. Відповідачка не зявилася в судове засідання та надала суду заяву про визнання позову. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ст.\~206\~ч.ч.\~1\~та 4\~ЦПК України\~відповідач може\~визнати позов\~на будь-якій\~стадії провадження\~у справі,\~зазначивши про\~це в\~заяві по\~суті справи\~або в\~окремій письмовій\~заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За таких обставин позовні вимоги про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню. Тому,

Outcome: approved