overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-26 00:00:00

Позивачка звернулася до Борівського районного суду Харківської області з позовом, в якому вказала, що 16.01.2013 р. помер її чоловік [PERSON], який проживав за адресою: [INFO]. 24.07.2014 р. [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину після смерті чоловіка на ? частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, які знаходяться за вищевказаною адресою. В своєму позові [PERSON] зазначає, що у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті її чоловіка [PERSON], на ? частину земельної ділянки площею 0,1500 га для обслуговування житлового будинку та на ? частину земельної ділянки площею 0,2267 га, надану для ведення особистого селянського господарства, які знаходяться за вищевказаною адресою, їй було відмовлено, оскільки на той час вона не мала правовстановлюючих документів на зазначені земельні ділянки. Державні акти на ці земельні ділянки [PERSON] знайшла в липні 2015 р. В судовому засіданні позивачка підтвердила вищевикладене та просить визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на ? частину земельної ділянки площею 0,1500 га для обслуговування житлового будинку та на ? частину земельної ділянки площею 0,2267 га, надану для ведення особистого селянського господарства, які знаходяться за адресою: вул. Східна, буд. 62, смт. Борова Борівського району Харківської області. Відповідач надав до суду заяву про розгляд справи без участі представника Борівської селищної ради, проти задоволення позовних вимог позивачки не заперечує. Крім того, дані факти підтверджуються наявними у справі доказами: копією паспорту позивачки [PERSON]П.(а.с.4-6); копією свідоцтва про одруження (а.с.7); копією свідоцтва про смерть [PERSON] (а.с.8); копією договору про поділ спадкового майна від 24.07.2014 р.(а.с.9); копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.07.2014 р.(а.с.10) копією витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.07.2014р. (а.с.11); копіями державних актів на право власності на земельні ділянки (а.с.12-13); витягами з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок від 14.05.2015 р.(а.с.14-15) копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01.04.2015 р.(а.с.16). Суд, вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки відповідно до ст. 1225 ЦК України «право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення…». Згідно з ст. 1261 ЦК України «у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця… той з подружжя, який його пережив…». З урахуванням викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

Позивачка звернулася до Борівського районного суду Харківської області з позовом, в якому вказала, що вона разом з відповідачем 27.11.1988 р. зареєстрували шлюб у Гороховатському сільському РАЦС Борівського району Харківської області. Згідно рішення Борівського районного суду Харківської області від 28.10.2013 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Рішенням виконавчого комітету Борівської селищної Ради народних депутатів Борівського району Харківської області від 13 жовтня 1993 р. за № 115 колишньому чоловіку позивачки [PERSON] було надано дозвіл на будівництво гаража за адресою: Харківська область, смт. Борова, вул. Привокзальна, 7 ряд 22 місце. [PERSON] вказує, що зазначений гараж вони з [PERSON], перебуваючи в шлюбі, будували разом, за спільні кошти та сумісною працею. За час їхнього проживання вони ним користувалися для власних потреб. На його побудову [PERSON] та [PERSON] витратили 50\~000 грн. Позивачка зазначає, що на теперішній час вказаний гараж знаходиться у розпорядженні та користуванні лише відповідача, а вона позбавлена такої можливості. На прохання позивачки в добровільному порядку вирішити питання стосовно розподілу гаража відповідач відмовив. В судовому засіданні позивачка підтвердила вищевикладене та просить визнати за нею право власності на ? частку у спільній сумісній власності майна подружжя, що набуте ними за період шлюбу, а саме - гараж, розташований за адресою: Харківська область, смт. Борова, вул. Привокзальна, 7 ряд 22 місце, стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог не заперечує та повідомляє, що спірний гараж будувався в період шлюбу з [PERSON] Дані факти підтверджуються наявними у справі доказами: копією паспорту [PERSON]В.( а. с. 4-7 ); копією рішення Борівського районного суду Харківської області від 28.10.2013 р. (а.с.8); довідкою про склад сімї № 434 від 25.08.2015 р. (а.с.9); повідомленням КП «Архітектурне бюро Борівського району» № 1 від 21.08.2015 р. (а.с.10); копією технічного паспорта на гараж (а.с.28-29), копіями квитанцій від 22.09.2015 р. та від 15.09.2015 р.(а.с.30-31). Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки згідно ст. 60 СК України « майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності…». Згідно ст. 63 СК України «дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності..». Згідно ст. 69 СК України «дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу». З урахуванням викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

Позивачка звернулася до Верховинського районного суду Івано-Франківської області із позовом до відповідача про стягнення з нього аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Позовні вимоги мотивує тим, що 11.12.2003 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від спільного проживання у них народилося двоє дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. На даний час вони з чоловіком разом не проживають. Вона разом із дітьми проживає у своїх батьків в [ADDRESS]. Відповідач участі у вихованні та утриманні дітей не приймає, коштів на утримання дітей в добровільному порядку не надає, хоча має змогу таку допомогу надавати, так як займається ремонтними роботами за приватними замовленнями. Просила стягнути із відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на кожного до досягнення ними повноліття. В судове засідання позивачка подала заяву, в якій уточнила позовні вимоги, а саме: просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на дітей в розмірі 1/3 від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку щомісячно з дня подачі позову до суду до досягнення дітьми поноліття та судові витрати, також просить справу розглянути без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення із наступних підстав. Із свідоцтв про народження дітей [PERSON] та [PERSON] видно, що їхнім батьком є відповідач [PERSON], а матір'ю позивачка [PERSON]. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини/аліменти/ присуджуються у частці від доходу її матері , батька і /або/ у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Позивачка ствердила, що відповідач на утримання дітей ніякої матеріальної допомоги не надає, хоча має можливість таку допомогу надавати, інших аліментних зобовязань не має. Враховуючи матеріальне становище відповідача, стан здоров'я та матеріальне становище дітей, інші обставини, що мають істотне значення, суд вважає, що вимоги позивачки слід задовольнити та призначити стягнення із відповідача на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на кожного до досягнення ними повноліття. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

Позивачка звернулася до Верховинського районного суду Івано-Франківської області із позовом до відповідача про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Позовні вимоги мотивує тим, що 26.11.2013 року між нею та відповідачем було розірвано шлюб. Від спільного проживання у них народилося двоє дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідач участі у вихованні та утриманні дітей не приймає, коштів на утримання дітей в добровільному порядку не надає, хоча має змогу таку допомогу надавати, так як займається ремонтними роботами за приватними замовленнями. Просила стягнути із відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на кожного до досягнення ними повноліття. В судовому засіданні позивачка уточнила позовні вимоги, а саме: просить стягувати з [PERSON] аліменти на дітей в розмірі 1/3 від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку щомісячно з дня подачі позову до суду до досягнення дітьми поноліття та судові витрати. Відповідач у судовому засідані позов визнав. Йому роз'яснено наслідки визнання позову. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши сторони , прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення із наступних підстав. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Із свідоцтв про народження дітей [PERSON] та [PERSON] видно, що їхнім батьком є відповідач [PERSON], а матір'ю позивачка [PERSON]. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини/аліменти/ присуджуються у частці від доходу її матері , батька і /або/ у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Позивачка зазначила, що відповідач на утримання дітей ніякої матеріальної допомоги не надає, хоча має можливість таку допомогу надавати, інших аліментних зобовязань не має. Враховуючи матеріальне становище відповідача, стан здоров'я та матеріальне становище дітей, інші обставини, що мають істотне значення, суд вважає, що вимоги позивачки про стягнення аліментів при визнанні позову відповідачем слід задовольнити та призначити стягнення із відповідача на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на кожного до досягнення ними повноліття. Виходячи з наведеного, на підставі ст.ст.84,91,180-184 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-20 00:00:00

Позивачка звернулася до Верховинського районного суду Івано-Франківської області із позовом до відповідача про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі по 800,00 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття . Позовні вимоги мотивує тим, що одружилася із відповідачем 11 жовтня 2008 року та від спільного проживання у них народилося двоє дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Зазначає, що тривалий час стосунки між нею та відповідачем були нормальними, оскільки відповідач любив та поважав її та їхніх спільних дітей, забезпечував сім'ю. Останнім часом сімейні стосунки між ними значно погіршилися, відповідач не цікавиться сім'єю, участі у вихованні дітей не приймає, коштів на утримання дітей в достатній мірі не надає, хоча має змогу таку допомогу надавати. Просила стягнути із відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі по 800,00 грн. щомісячно на кожного до досягнення ними повноліття. В судове засідання позивачка подала заяву, в якій уточнила позовні вимоги, а саме: просить стягувати з [PERSON] аліменти на дітей в розмірі 1/3 від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку щомісячно з дня подачі позову до суду до досягнення дітьми поноліття. Відповідач в судовому засіданні уточнені позовні вимоги визнав. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, заслухавши сторін, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення із наступних підстав. Встановлено, що 11 жовтня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який рішенням Верховинського районного суду від 07.12.2015 року розірвано, дітей залишено на проживання з матір'ю [PERSON] Із свідоцтв про народження дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] видно, що їхнім батьком є відповідач [PERSON], а матір'ю позивачка [PERSON]. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини/аліменти/ присуджуються у частці від доходу її матері , батька і /або/ у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Позивачка зазначила, що відповідач коштів в достатній мірі, необхідних для утримання двох неповнолітніх дітей не надає, хоча має можливість таку допомогу надавати, інших аліментних зобов'язань не має. Враховуючи матеріальне становище відповідача, стан здоров'я та матеріальне становище дітей, інші обставини, що мають істотне значення, суд вважає, що вимоги позивачки про стягнення аліментів слід задовольнити та призначити стягнення із відповідача на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на кожного до досягнення ними повноліття. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

Позивачка звернулася до Верховинського районного суду Івано-Франківської області із позовом до відповідача про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку /доходу/, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Позовні вимоги мотивує тим, що одружилася із відповідачем 21.09.2002 року. Від спільного проживання у них народилася дочка - [PERSON], [INFO] грудні 2013 року шлюб з відповідачем розірвано, участі у вихованні та утриманні дитини він не приймає. Просить стягнути із відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку /доходу/, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач у судовому засідані позов визнав. Йому роз'яснено наслідки визнання позову. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши сторони , прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення із наступних підстав. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Із свідоцтва про народження [PERSON], [INFO] видно, що її батьком є відповідач [PERSON], а матір'ю позивачка [PERSON]. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини/аліменти/ присуджуються у частці від доходу її матері , батька і /або/ у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Позивачка зазначила, що відповідач на утримання дочки ніякої матеріальної допомоги не надає, хоча має можливість таку допомогу надавати, інших аліментних зобовязань не має. Враховуючи матеріальне становище відповідача, стан здоров'я та матеріальне становище дитини, інші обставини, що мають істотне значення, суд вважає, що вимоги позивачки про стягнення аліментів при визнанні позову відповідачем слід задовольнити та призначити стягнення із відповідача на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини, всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дочкою повноліття. Виходячи з наведеного, на підставі ст.ст.84,91,180-184 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-19 00:00:00

Позивачка звернулася до відповідача, де прохає визнати за нею право власності на земельну ділянку, загальною площею 0,96 га (з них: 0,21 га - для будівництва та обслуговування жилого будинку та 0,75 га - для ведення особистого селянського господарства), що знаходиться за адресою: с. Кустолове, Новосанжарського району, Полтавської області, що належала померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю Р2 №602425. Позивачка, її представник в судове засідання не з'явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують. Відповідач в судове засіданні не з'явився, надав заяву про визнання позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що після померлого [INFO] [PERSON], залишилося спадкове майно, яке складається із земельної ділянки загальною площею 0,96 га (з них: 0,21 га - для будівництва та обслуговування жилого будинку та 0,75 га - для ведення особистого селянського господарства), що знаходиться за адресою: с. Кустолове, Новосанжарського району, Полтавської області, що належала померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю Р2 №602425. Згідно довідки приватного нотаріуса Новосанжарського районного нотаріального округу №01-16/17 від 20.05.2014 року, після померлого [INFO] [PERSON] заведена спадкова справа, де спадкоємцями, згідно поданої заяви про прийняття спадщини, є [PERSON], позивачка у справі, [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] відмовилися від спадщини на користь своєї матері [PERSON], що підтверджується їхніми заявами від 16.08.2013 року, посвідченими секретарем Пологівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області Вівсяник І.М. Оформити свої спадкові права позивачка не має можливості, так як відсутній кадастровий номер на земельну ділянку, що підтверджується постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-06 00:00:00

Позивачка звернулася до відповідача, де прохає визнати за нею право власності на приватизовануземельну ділянку площею 3,76 га, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Лівенської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ПЛ №166179, виданого 05.06.2003 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №266, як за спадкоємицею за заповітом після померлої [INFO] бабусі [PERSON]. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засіданні не з'явився, надав заяву про визнання позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що після померлої [INFO] [PERSON], залишилося спадкове майно, яке складається із земельної ділянки площею 3,76 га, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Лівенської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ПЛ №166179, виданого 05.06.2003 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №266. Відповідно до заповіту, посвідченого Лівенською сільською радою Новосанжарського району Полтавської області 06.11.2007 року, [PERSON] все своє майно заповідала [PERSON]. Згідно довідки Новосанжарської районної державної нотаріальної контори №636/01-16 від 24.03.2014 року, після померлої [INFO] [PERSON] заведена спадкова справа за №362/2013 від 25.09.2013 року, де єдиним спадкоємцем, згідно поданої заяви про прийняття спадщини, є [PERSON], позивачка у справі. 28.08.2010 року позивачка уклала шлюб з [PERSON],що підтверджується відповідним свідоцтвом. Оформити свої спадкові права позивачка не має можливості, так як відсутній кадастровий номер на земельну ділянку,що підтверджується листом нотаріуса.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

Позивачка звернулася до відповідача, де прохає визнати за нею право власності на ? частки земельної ділянки площею 0,07 га для ведення садівництва, що розташована на території Пологівської сільської ради Новосанжарського району, як за спадкоємицею за законом після померлої [INFO] [PERSON]. Позивачка, її представник в судове засідання не з'явилися, будучи належним чином увідомленими про час і місце розгляду справи. Відповідач в судове засіданні не з'явився, надав заяву про визнання позовних вимог. Третя особа в судове засідання не з'явилася, будучи належним чином увідомленою про час і місце розгляду справи, надала заяву про визнання позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що після померлої [INFO] [PERSON], залишилося спадкове майно, яке складається із ? частки земельної ділянки площею 0,07 га для ведення садівництва, що розташована на території Пологівської сільської ради Новосанжарського району, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії ІV- ПЛ №016721. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області [PERSON], після померлої [INFO] [PERSON], єдиним спадкоємцем, згідно поданої заяви про прийняття спадщини, є [PERSON], позивачка у справі. Оформити свої спадкові права позивачка не має можливості, так як відсутній Державний акт на право приватної власності на землю після померлої [PERSON], ,що підтверджується листом нотаріуса.

Outcome: approved