Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить зняти арешт з належного їй нерухомого майна та стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що їй на праві приватної власності належить квартира№15 за адресою: м.Львів, вул.Городоцька,55.У звязку з тим, що нею не було сплачено штраф згідно постанови №45 від 06.04.2017р., державним виконавцем Левко Л.Р. було накладено арешт на все майно, що їй належить. Позивач звертає увагу, що в постанові №45 державного виконавця, Позивача по батькові зазначено Янівна та просить зазначити в рішенні вірно Яківна. Накладений арешт позивачка вважає незаконним та безпідставнимоскільки сума боргу в розмірі 51 грн. не відповідає накладеному арешту на нерухоме майно, а тому просить позов задоволити. Позивачка та її представник в судове засідання не прибули, однак подали клопотання про розгляд справи у їх відсутності. Представник відповідача до суду не прибув та про причини своєї неявки не повідомив, хоча був повідомлений належним чином. Дослідивши наявні у справі письмові докази, заслухавши пояснення учасників справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить ? частки від ? частини квартири №15 в м.Львів по вул.Городоцька,55, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 05.11.2012 року за реєстровим №6-2041. Також позивачці належить ? частин квартири №15 в м.Львів по вул.Городоцька,55 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.05.2017 року за реєстровим №6-521. Як вбачається з постанови №45 від 06.04.2017 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.150 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді сплати штрафу в розмірі 3-ох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 51 (пятдесят одна) гривня. Як діяння, за яке було призначено вищевказаний вид відповідальності, у постанові зазначено, що Позивачка порушила правила санітарного утримання місць загального користування, а саме: складує на балконі загального користування речі домашнього вжитку в будинку №55 на вул.Городоцькій у м.Львові. Звернувшись в нотаріальну контору за консультацією з постановою про арешт майна боржника - Позивачці було рекомендовано, щоб для вчинення будь-яких нотаріальних дій, щодо даного нерухомого майна потрібно найперше зняти арешт, шляхом виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна запису про обтяження. Відтак реалізувати своє право,подарувати квартиру дочці - [PERSON]не може. У звязку із зазначеними обставинами, Позивачка не має можливості вчинити будь-який правочин, щодо розпорядження своєю квартирою, тому змушена з даним позовом звертатись до суду. В судовому засіданні було встановлено, що державним виконавцем Галицького відділу державної виконавчої служби міста Львів ГТУЮ у Львівській області не було вжито всіх заходів щодо стягнення суми боргу з Позивача шляхом стягнення з пенсійного забезпечення, а накладено арешт. Головним державним виконавцем Галицького відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області [PERSON] 31.08.2017 року було складено постанову про арешт майна боржника за ВП №54497971. Сума стягнення становить 51 (пятдесят одну) гривня. Відповідно до ч.3 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. З матеріалів справи вбачається, що вартість майна, на яке накладено арешт, та розмір штрафу, який накладено на позивачку, не є співмірними. Зокрема, у свідоцтві про право на спадщину за законом від 05.11.2012 року за реєстровим №6-2041 зазначається, що вартість спадкового майна становить 14900,50 (чотирнадцять тисяч девятсот) гривень 50 копійок. Вказане свідчить про те, що накладений на все майно гр.[PERSON] арешт є не обґрунтованим. Відповідно доч.4 ст.41 Конституції Україниніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.Згідно ч.3 ст.8, норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до ч.1ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1\~ст. 321 ЦК України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права володіння або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ч.4 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною [PERSON] України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст1. Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядувння, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законамиУкраїни. Аналіз вищевказаних норм законодавства в сукупності вказує на те, що накладений на все майно [PERSON] арешт є неправомірним та не пропорційним до переслідуваних цілей Закону України «Про виконавче провадження». За таких обставин, приймаючи до уваги вимоги позивача, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до п.1 ч.2\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 640,00 грн., який було сплачено позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved