Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в подальшому уточнивши його, до Приморського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору [PERSON], ТОВ «СоцКомБанк», ПАТ «Державний ощадний банк України» про звільнення майна з-під арешту, посилаючись на те, що 04 вересня 2007 року між ВАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON], був укладений договір застави, відповідно до якого останній в якості забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору надав Банку у заставу транспортний засіб автомобіль марки Toyota Land Cruiser, 2005 року випуску реєстраційний номерний знак [NUMBER], який належить [PERSON]С на праві власності. В подальшому 28 жовтня 2016 року було укладено 3 договори про відступлення вимог за кредитним договором №014/1924/73/80922 від 31 серпня 2007 року, а саме: договір №1 між ВАТ «[PERSON] Аваль» та ПАТ «Юнекс Банк», договір №2 між ПАТ «Юнекс Банк» та ТОВ «Стандарт Фінанс», договір № 3 між ТОВ «Стандарт Фінанс» та [PERSON] У звязку з укладанням вищевказаних договорів про відступлення права вимоги за кредитним договором від 31 серпня 2007 року, сторонами цих договорів було укладено договори про відступлення права вимоги за договором застави транспортного засобу від 04 вересня 2007 року. У звязку з вищевикладеними правочинами, право вимоги за кредитним договором та договором застави транспортного засобу перейшло до [PERSON], яка є новим кредитором та заставодержателькою. Також позивачка зазначила, що на теперішній час вона дійшла згоди щодо реалізації заставного майна в позасудовому порядку та вирішення питання про погашення кредиту, але їй стало відомо, що Другим Приморським відділом ДВС ОМУЮ в Одеській області вжито заходів примусового виконання рішення, у вигляді накладання арешту на автомобіль на підставі: постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05 червня 2009 року, при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-49/09 на користь ТОВ «СоцКом Банк» та постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 28 жовтня 2013 року, при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-2660/11 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України». Зазначені постанови про накладення арешту на транспортний засіб перешкоджає реалізації заставного майна в добровільному порядку та відповідно позбавляє можливості кредитора реалізувати своє право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави, що стало підставою для звернення позивачки до суду за захистом своїх прав. Представник позивачки [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник Приморського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином згідно вимог ст. 74 ЦПК України. До суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнали в повному обсязі. Інші учасники у судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Відповідно до\~ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. На підставі викладеного, з урахуванням дотримання судом вимог ст. 74 ЦПК України про сповіщення, суд визнає неявку представника відповідача у судове засідання неповажною, та вважає за можливе розглядати справу за його відсутності в заочному порядку. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 31 серпня 2007 року між ВАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON]С було укладено кредитний договір № 014/1924/73/80922. 04 вересня 2007 року між ВАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] було укладено договір застави транспортного засобу, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, [PERSON], та зареєстрований в реєстрі за номером 11057, за яким позичальник передав в заставу банку транспортний засіб автомобіль марки Toyota Land Cruiser, 2005 року випуску реєстраційний номерний знак [NUMBER], який належить [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серія ВНС 056105, виданого РЕВ 1-го МРВ [PERSON] України в Одеській області 03 вересня 2007 року. 28 жовтня 2016 року між ПАТ «[PERSON] Аваль» та ПАТ «Юнекс Банк» укладено договір про відступлення права вимоги за кредитним договором №014/1924/73/80922 від 31 серпня 2007 року. У звязку з укладанням вищевказаного договору про відступлення, сторонами цього договору було укладено договір про відступлення права вимоги за договором застави транспортного засобу від 04 вересня 2007 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, [PERSON], та зареєстрований в реєстрі за номером 2053 (договір про відступлення вимог №1). 28 жовтня 2016 року між ПАТ «Юнекс Банк» та ТОВ «Стандарт Фінанс» укладено договір про відступлення права вимоги за кредитним договором №014/1924/73/80922 від 31 серпня 2007 року. У звязку з укладанням договору вищевказаного договору про відступлення, сторонами цього договору було укладено договір про відступлення права вимоги за договором застави транспортного засобу від 04 вересня 2007 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, [PERSON], та зареєстрований в реєстрі за номером 2059. (договір про відступлення вимог №2) 28 жовтня 2016 року між ТОВ «Стандарт Фінанс» та [PERSON] укладено договір про відступлення права вимоги за кредитним договором №014/1924/73/80922 від 31 серпня 2007 року. У звязку з укладанням договору вищевказаного договору про відступлення, сторонами цього договору було укладено договір про відступлення права вимоги за договором застави транспортного засобу від 04 вересня 2007 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, [PERSON], та зареєстрований в реєстрі за номером 2065 (договір про відступлення вимог №3). Таким чином, у звязку з вищевикладеними правочинами, до позивачки перейшло право вимоги за кредитним договором та договором застави транспортного засобу. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Згідно з довідкою Приморського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області, наявної в матеріалах справи, на автомобіль марки Toyota Land Cruiser, 2005 року випуску реєстраційний номерний знак [NUMBER] накладено арешт на підставі: постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05 червня 2009 року, при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-49/09 на користь ТОВ «СоцКом Банк» та постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 28 жовтня 2013 року, при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-2660/11 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України». Згідно з витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна наявного в матеріалах справи вбачається, що на автомобіль накладено арешт на підставі постанови про арешт майна боржника та заборони його відчуження, ВП №35247680 від 10 квітня 2013 року, Другим Приморським відділом ДВС ОМУЮ. Враховуючи викладене, наявність арешту на вищевказаний транспортний засіб, що знаходиться в заставі [PERSON], перешкоджає реалізації заставленого майна в добровільному порядку та відповідно позбавляє кредитора реалізувати своє право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави. Згідно із ч. 1 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна (чинного на момент винесення вищезазначених постанов). Відповідно до ст. 585 ЦК України та ст. 16 Закону України «Про заставу» право застави виникає з моменту укладення договору застави. Виходячи зі змісту наведених норм Закону суд вбачає, що державна виконавча служба не мала правових підстав для звернення стягнення на заставне майно на користь стягувачів, які не є заставодержателями. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин цивільної справи суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими і доведеними позивачкою та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: approved