Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

Позивачка звернулася до суду в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] і просить встановити факт проживання однією сім'єю її та [PERSON] 13 листопада 1996 року по 12 серпня 2005 року без реєстрації шлюбу; визнати об'єктом спільної сумісної власності подружжя, її та [PERSON], який помер [INFO], будівельні матеріали, які були використані в процесі будівництва будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS]; визнати за нею право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів, які були використані в процесі будівництва вказаного будинку як спільного сумісного майна та на 1/8 частину будівельних матеріалів, які були використані для будівництва будинку у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], померлого [INFO], а всього на 5/8 частин будівельних матеріалів, які були використані в процесі будівництва будинку, з правом здачі будинку в експлуатацію та отримання на своє ім'я документів, що посвідчують право власності; визнати за [PERSON] право власності на 1/8 частину будівельних матеріалів, які були використані для будівництва вказаного житлового будинку, у порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO], з правом здачі будинку в експлуатацію та отримання на своє ім'я документів, що посвідчують право власності. Свої вимоги мотивує тим, що з вересня 1996 року вона проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з [PERSON], в будь-якому іншому шлюбі вона не перебувала, а [PERSON] 13.11.1996 року розірвав свій шлюб з [PERSON] В період проживання з 1996 року вони вели спільне господарство, разом будували будинок за адресою: [ADDRESS], купували будівельні матеріали, сплачували всі податки, пов'язані з обслуговуванням будинку, набували інше майно у спільну власність. За час спільного проживання у них народився син - [PERSON], [INFO]. 12 серпня 2005 року [PERSON] і вона, [PERSON] уклали шлюб. Проживання однією сім'єю підтверджується рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 23 грудня 2008 року по справі № 2-109/08 за позовом [PERSON] і [PERSON] про визнання шлюбу недійсним. [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 20 грудня 1997 року, що також підтверджує її спільне проживання з [PERSON] за час проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та в зареєстрованому шлюбі подружжям було набуте майно, яке є їх спільною сумісною власністю, а саме: двоповерховий житловий будинок площею 320 кв.м., який знаходиться [ADDRESS]. З вересня 1996 року, за час спільного проживання подружжя за рахунок спільних трудових і грошових затрат вони будували житловий будинок, провели його перепланування, придбали і встановили нові вікна, оштукатурили всередині будинку та зовні, постелили підлогу на першому поверсі, облицювали ванну кімнату, кухню, провели газ, провели опалення, водопровід у будинок та на подвір»я, провели телефон. Фактично користуватися можливо тільки першим поверхом, оскільки другий поверх і цоколь не придатні для користування і знаходяться у стадії будівництва, також ними були побудовані господарські будівлі та споруди. Оскільки будинок не введений в експлуатацію, право власності на нього не зареєстровано, є підстави для визнання права власності на будівельні матеріали. Будівельні матеріали, які були використані для будівництва будинку, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, де її частина становить 1/2 частину будівельних матеріалів, і частина [PERSON] також становить 1/2 частину. [INFO] помер [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на 1/2 частину будівельних матеріалів, використаних для будівництва спірного житлового будинку. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування мають вона, дружина померлого, син - [PERSON] та батьки - [PERSON] та [PERSON] і кожен з них має право на 1/8 частину будівельних матеріалів, використаних для будівництва спірного будинку. У зв'язку з викладеним позивачка звернулася з позовом до суду. Позивачка у судовому засіданні на позовній заяві наполягала і пояснила, що у серпні 1996 році вона познайомилася з [PERSON] і вони почали проживати разом, будинок на той час був збудований, оштукатурений. Зовні будинок не змінився, його площа не змінилася, але вони з [PERSON] замінили у будинку вікна, двері, провели опалення, телефон, шпаклювали, штукатурили у будинку. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовну заяву і пояснив, що з 13.11.1996 року позивачка почала проживати однією сім'єю з [PERSON], вони вели спільне господарство, у 1998 році у них народився син. За час спільного проживання вони разом побудували будинок, але оскільки будинок не введений в експлуатацію, є підстави для визнання права власності на будівельні матеріали. Відповідачі у судовому засіданні позов не визнали, подали заперечення на позов, при цьому пояснили, що [PERSON] у 1990 році отримав земельну ділянку, до 1993 року разом з дружиною, [PERSON] та сином, [PERSON], побудували будинок. У 27.02.1996 р. син одружився з [PERSON], проживали у вказаному будинку. У 1997 році їх син взяв позивачку в якості домашньої робітниці і в такому статусі вона була до 12.08.2005 року. Заперечують проти позову, оскільки вважають, що будинок збудований їх спільними зусиллями до появи позивачки. Крім того, вважають, що оскільки будинок закінчений будівництвом і введений в експлуатацію, не може бути визнано право власності на будівельні матеріали. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 18.10.1990 року рішенням виконавчого комітету Біляївської районної ради народних депутатів № 330 [PERSON] був наданий дозвіл на будівництво житлового будинку (а.с. 12-13). Цього ж дня [PERSON] був виданий будівельний паспорт на будівництво індивідуального житлового будинку, розташованого в с. Великий Дальний Біляївського району Одеської області за типовим проектом № 145-24-133/12, розміром 11х12 м, загальною площею 115,6 кв.м., житловою площею 65,9 кв.м. (а.с. 16-19). Відповідно до акту про закінчення будівництва і вводу в експлуатацію індивідуального житлового будинку від 24 грудня 1995 року житловий будинок по [ADDRESS], загальною площею 115,63 кв.м., житловою площею 65,90 кв.м. прийнятий в експлуатацію (а.с. 35). Згідно листа Церкви Різдва Пресвятої Богородиці Одеської єпархії Української православної церкви від 20.10.2006 року у зв»язку із закінченням будівництва і прийняттям в експлуатацію житлового будинку по [ADDRESS] за проханням [PERSON] і [PERSON] у березні 1996 року було засвідчено закінчення будівництва житлового будинку, мощення двору та готовність для житла кімнат у будинку (а.с. 37). 27 лютого 1996 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON], про що свідчить лист відділу РАГС Біляївського районного управління юстиції Одеської області № 1557/03-89 від 18.09.2014 року (а.с. 154). 13 листопада 1996 року шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірваний, що підтвердили сторони, а тому ця обставина відповідно до ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] з 13 листопада 1996 року по 12 серпня 2005 року проживали однією сім»єю. [INFO] у них народився [PERSON], згідно свідоцтва про народження, батьком є [PERSON], матір»ю - [PERSON] (а.с. 80). [PERSON] і [PERSON] мали спільний бюджет, вели спільне господарство, виховували сина. Вказані обставини підтвердили у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідачі у судовому засіданні пояснили, що після народження дитини у 1998 році їх син [PERSON] разом з [PERSON] на протязі року проживали у їх будинку, що підтверджує ту обставину, що [PERSON] і [PERSON] проживали однією сім'єю. 12 серпня 2005 року [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб у Великодальницькій сільській раді Біляївського району Одеської області, актовий запис № 23, про що свідчить свідоцтво про шлюб (а.с. 81). Відповідно до ч.1 ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Суд вважає, що факт проживання однією сім»єю знайшов своє підтвердження у судовому засіданні і виходячи з положень ч.1 ст. 74 СК України можливо встановити факт проживання однією сім»єю саме з 13 листопада 1996 року, тобто коли був розірваний шлюб з [PERSON], та по 12 серпня 2005 року, коли був укладений шлюб між [PERSON] і [PERSON] Представник позивача у судовому засіданні наполягав на тому, що спірний будинок був побудований позивачкою та [PERSON] за час сумісного проживання, а тому будівельні матеріали, які були використані в процесі будівництва, є об»єктом спільної сумісної власності. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Позивачкою не надано жодного доказу на підтвердження тієї обставини, що будинок був збудований нею разом з [PERSON] за час сумісного проживання, за їх спільні кошти, не надано жодної квитанції, які б свідчили про придбання будівельних матеріалів. Судом встановлено, що на той час, коли [PERSON] і [PERSON] почали проживати однією сім»єю, житловий будинок вже був збудований, що підтвердили також допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Станом на той час, коли [PERSON] і [PERSON] почали проживати разом, а також на день смерті [PERSON] будинок мав однакову площу. Згідно будівельного паспорту площа будинку 115,63 кв.м., а згідно технічного паспорту від 14.03.2006 року - 321,9 кв.м. Відповідач [PERSON] цю різницю пояснив тим, що розміри будинку не змінилися, а площа збільшена за рахунок того, що було обладнане напівпідвальне приміщення та встановлені перегородки між кімнатами. Ці обставини підтверджені матеріалами справи, а [PERSON] не надала доказів на їх спростування. [PERSON] пояснила у судовому засіданні, що загальна площа будинку не змінилася, станом на листопад 1996 року будинок мав таку ж площу, як і на час смерті [PERSON], тобто 321,9 кв.м., також пояснила, що вони з [PERSON] за час сумісного проживання замінили у будинку вікна, двері, провели опалення, шпаклювали, штукатурили у будинку. Також підтвердила, що на фасаді будинку був надпис «1995», який, як пояснили відповідачі, був нанесений при штукатурці будинку у 1995 році. Крім того, з технічного паспорту на спірний житловий будинок вбачається, що він побудований у 1995 році (а.с. 49-54). Враховуючи наведене, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання будівельних матеріалів, використаних для будівництва житлового будинку, об'єктом спільної сумісної власності та визнання за позивачкою права власності на 1/2 їх частину як спільного сумісного майна. [INFO] [PERSON] помер, про що свідчить свідоцтво про смерть (а.с. 10). Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України є: його дружина [PERSON], син - [PERSON], батьки - [PERSON], [PERSON] Вони звернулися до Біляївської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину і рекомендовано звернутися до суду, оскільки відсутнє свідоцтво про право власності на житловий будинок (а.с. 11). 12 квітня 2006 року виконкомом Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області на ім'я [PERSON] видано свідоцтво про право власності на спірний житловий будинок (а.с. 152), яке рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 22 грудня 2011 року скасоване (а.с. 38-41). Згідно ч.2,3 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. П.п. 7,8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (частина перша статті 376 ЦК), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини. Суд враховує ту обставину, що на будівництво спірного житлового будинку був наданий дозвіл (а.с. 12-13), отриманий будівельний паспорт (а.с. 14-19), але як вбачається з матеріалів справи, дозвіл був наданий на будівництво будинку розміром 11х12 м, загальною площею 115,6 кв.м., житловою площею 65,9 кв.м., а збудований житловий будинок розміром 9,20х15,40м площею 321,9 кв.м,., тобто з відхиленням від проекту, а тому будівництво вказаного будинку відповідно до ст. 376 ЦК України є самочинним. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1-87/14 (а.с. 167-192) вартість будівельних робіт і матеріалів на житловий будинок по [ADDRESS] станом на вересень 2014 року з урахуванням існуючого фізичного зносу обробних покриттів складає 1082650,00 грн., в тому числі вартість будівельних матеріалів - 886570,00 грн., вартість будівельних робіт - 196080,00 грн. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання будівельних матеріалів об'єктом спільної сумісної власності та визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину будівельних матеріалів як спільного сумісного майна, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, позивачкою не доведено обставини, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог, виходячи з наведеного, підстави для задоволення позову в цій частині відсутні. Позовні вимоги про визнання права власності на будівельні матеріали у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] знайшли своє підтвердження у судовому засіданні і враховуючи вищевикладене, суд вважає, що за [PERSON] і [PERSON] як спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] має бути визнано право власності на 1/4 частину будівельних матеріалів, використаних для будівництва спірного житлового будинку вартістю 221642,50 грн. (886570,00:4), за кожним, оскільки [PERSON] і [PERSON] також є спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] і мають право на 1/4 частину будівельних матеріалів, кожен. В частині надання [PERSON] і [PERSON] права здачі будинку в експлуатацію та отримання на своє ім'я документів, що посвідчують право власності, позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки ці позовні вимоги можуть бути задоволені у разі, якщо за позивачем визнаються права та обов'язки забудовника.

Outcome: partial