Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищезазначеним та просила визнати за нею право власності та виділити у користування автомобілі, марка: DAEWOO; модель: SENS Т13110; номер державний реєстраційний номер: [NUMBER], марка: HYUNDAI; модель: TUCSON; державний реєстраційний номер: [NUMBER] та виділити їх їй у користування. Виділити в користування [PERSON]: автомобіль, марка: МАЗ 54323; тип вантажний; державний реєстраційний номер: [NUMBER] та автомобіль, марка: ВАЗ 2101; державний реєстраційний номер: [NUMBER]. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та не заперечувала проти їх задоволення. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та підлягаючим задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що з 08 вересня 1990 року [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі зареєстрованому виконкомом Кіровської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області про, що свідчить (свідоцтво про одруження серія [NUMBER], видане 08 вересня 1990 року). В період шлюбу за час сумісного проживання сторонами були придбані транспортні засоби, а саме: автомобіль марка: DAEWOO; модель: SENS Т13110; номер кузова: VIN-[NUMBER], [NUMBER]; рік випуску: 2007; колір: бордовий; державний реєстраційний номер: [NUMBER]; автомобіль марка: HYUNDAI; модель: TUCSON; номер кузова: [NUMBER], [NUMBER]; рік випуску: 2007; колір: чорний; державний реєстраційний номер: [NUMBER]; автомобіль марка: МАЗ 54323; тип вантажний; номер кузова: [NUMBER], [NUMBER]; рік випуску 1991; сірого кольору, державний реєстраційний номер: [NUMBER]; автомобіль марка: ВАЗ 2101; державний реєстраційний номер: [NUMBER]. Відповідно до ч. 1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ч.2 ст.60 СК України діє презумпція права спільної сумісної власності подружжя на речі, придбані ним за час шлюбу. Таким чином, вищевказаний будинок є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст. 70 СК України). Згідно до вимог ч. 1 ст. 71 СК України майно, яке являється об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться ними в натурі. Якщо дружина і чоловік не домовились про порядок розподілу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд приймає до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей і інші обставини, які мають суттєве значення. Згідно до вимог ч. 2 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними Згідно із ст. 370 ЦПК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦПК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (стаття 183 ЦК України). Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Враховуючи вищезазначене та те, що представник відповідача визнав позов суд приходить до висновку про те що, вимоги позивачки є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved