Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-31 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою про визнання відповідачки такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в якій вказала, що їй на підставі договору дарування від 30.10.2013 року належить квартира [ADDRESS]. В спірній квартирі зареєстрована відповідачка, яка у 2010 році добровільно виселилася із вказаної квартири, що підтверджується актом від 30.06.2014 року. Місцезнаходження відповідачки на теперішній час є невідомим, її особисті речі у квартирі відсутні, стосунки не підтримуються, витрати на сплату комунальних послуг відповідачка не несе. Позивач вважає, що її право власності порушується, оскільки реєстрація відповідача у квартирі перешкоджає їй вільно володіти, користуватися та розпоряджуватися квартирою, тому просила визнати відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позивач у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву з клопотанням розглянути справу у її відсутність, просила позовні вимоги задовольнити та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку. Враховуючи те, що по справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача, суд ухвалив рішення при заочному розгляді, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України та відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України - без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] на підставі договору дарування від 30.10.2013 року та згідно витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 11870683 від 30.10.2013 року належить квартира [ADDRESS]. Згідно особового рахунку № 81/0037 від 30.06.2014 року у квартирі [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] Згідно акту ОСБЖБ «Жовтневий-145» від 30.06.2014 року [PERSON], яка зареєстрована у [ADDRESS], за зазначеною адресою не проживає з 2010 року. Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідач не є членом сім'ї позивача в розумінні положень Житлового кодексу України та Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до вказаного, а також виходячи зі смислу ч. 1 ст. 383 ЦК України, ст. 150, 156 ЖК України власник квартири на свій розсуд вирішує, чи буде особа, яка не є членом його сім'ї, проживати в його квартирі, чи не буде. Згідно ст. 391 ЦК України одним із засобів захисту права власності є усунення перешкод у здійсненні власником майна права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року із змінами та доповненнями, внесеними Протоколом № 11 від 11.05.1994 року, який діє для України з 11.09.1997 року та прецедентній практиці Європейського суду з прав людини, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Суд вважає, що відповідача, яка не проживає в спірній квартирі, яка належить позивачу, більше 6 місяців, та не припиняє своєї реєстрації в ній, порушує право останньої користуватись та розпоряджатись майном на свій власний розсуд, тому суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані і позов задовольняє. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідачки на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,60 грн. На підставі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року із змінами та доповненнями,ч.1 ст. 319, ст. 321, ч. 1 ст. 383 ЦК України, ст. ст. 64, 71, 72, 150 ЖК України, ст. 3 СК України,

Outcome: approved