Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-07 00:00:00

позивачка звернулась до суду з позовом у якому просить скасувати рішення органу приватизації №65 від 24.07.2006р. про передачу квартири [ADDRESS] у приватну власність, визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 10.11.2006р., видане [PERSON] професійним ліцеєм дизайну та будівництва про право спільної часткової власності на вказану квартиру. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що квартира [ADDRESS] у 2006 р. набута у спільну часткову власність нею, відповідачкою та [PERSON]-М.Й. у результаті приватизації. Однак, згодом їй стало відомо, що відповідачка вже використала своє право на безоплатну приватизацію квартири [ADDRESS]. Враховуючи те, що ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що право приватизувати житло громадянин має право лише один раз, а відповідачка скористалась ним двічі, вважає, що рішення про приватизацію квартири [ADDRESS] підлягає скасуванню, а свідоцтво про право власності видане на підставі зазначеного рішення недійсним. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю, дав пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просить позов задоволити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов визнав та пояснив, що відповідачка дійсно двічі використала право на приватизацію житла, а тому проти позову не заперечує. Представник відповідача [PERSON] професійного ліцею дизайну та будівництва в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що рішення приймалось на підставі усіх необхідних для приватизації документів. Відомості про те, що відповідачкою було використано право на приватизацію були відсутні. Крім того, позивачем пропущено трирічний строк позовної давності, оскільки приватизація відбулась у 2006р., а позов пред»явлений до суду у 2014р. Просить відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи ПАТ «Перший український міжнародний банк» в судовому засіданні позов заперечив, зазначивши, що квартира [ADDRESS] перебуває в іпотеці банку. Зобов»язання, які забезпечені зазначеною іпотекою, на даний час не виконані. Просить відмовити у задоволенні позову Інші відповідачі в судове засідання не з»явились, хоча неодноразово належним чином повідомлялись про час та місце розгляду справи, а тому суд вважає за можливе розглядати справу у їх відсутності . Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому суд вважає за можливе розглядати справу у його відсутності. Заслухавши пояснення представників сторін, третьої особи, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] на праві приватної спільної часткової власності належала [PERSON]-М.Й., [PERSON] та [PERSON], за кожним із співвласників зареєстровано право власності на 1/3 частку у спільній власності. Зазначене стверджується свідоцтвом про право власності серії ЯЯЯ №573969 від 10.11.2006р., виданого [PERSON] професійним ліцеєм дизайну та будівництва на підставі розпорядження №65 від 24.07.2006р. 05.12.2007р. [PERSON]-М.Й., [PERSON] належні їм частки у праві власності на вказану квартиру подарували відповідачці, що стверджується відповідним договором дарування. 10.12.2007р. здійснено державну реєстрацію права власності відповідачки на ці частки . Як вбачається із наданої суду інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна від 11.03.2015р. 23.09.2008р. зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] в цілому за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 02.07.2008р. Крім того, 02.07.2008р. [PERSON] вказану квартиру передано в іпотеку ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк» в забезпечення виконання зобов»язань на суму 89\~300 доларів США, строк виконання якого 02.07.2028 р., у зв»язку із чим до Єдиного реєстру заборон відчуження внесено відомості про заборону відчуження вказаної квартири . Як вбачається із дублікату свідоцтва про право власності №17009 від 09.02.2010р. квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] та [PERSON], передана у власність в порядку приватизації державного житлового фонду на підставі розпорядження виконавчого комітету [PERSON] міської ради № 329 від 25.03.1994р.. Із свідоцтва про укладення шлюбу №455647 вбачається, що 11.12.1993р. було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON], після одруження дружині присвоєно прізвище [PERSON] . Позивачка звернувшись до суду із позовом про скасування рішення про приватизацію квартири та визнання недійсним свідоцтва про право власності обґрунтувала вимоги тією обставиною, що відповідачка [PERSON] у 1994р. вже використала своє право на приватизацію. Однак, суд вважає, що така не є підставою задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ст.1, 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов. Згідно ст.5 цього ж Закону якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає вищезазначеній площі зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім'ї безоплатно. Якщо загальна площа квартири менше площі, яку має право отримати сім'я наймача безоплатно, наймачу та членам його сім'ї видаються житлові чеки, сума яких визначається виходячи з розміру недостатньої площі та відновної вартості одного квадратного метра. Частиною 5 цієї ж норми визначено, що кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. Рішенням Конституційного Суду України від 10.06.2010р. №15-рп/2010 дано тлумачення розуміння ч.5 ст.5 зазначеного Закону. Зазначеним рішенням, зокрема, визначено, що безоплатна приватизація державного житлового фонду обумовлюється загальною площею квартири (будинку), в якій постійно проживає наймач та члени його сім'ї, і санітарною нормою загальної площі, що підлягає приватизації, та не обмежується кількістю квартир (будинків) державного житлового фонду, площа яких відповідає зазначеній санітарній нормі. Тому громадяни України мають право використати житлові чеки для приватизації державного житлового фонду у повному обсязі незалежно від того, вкладається в санітарну норму загальна площа однієї чи кількох квартир (будинків). Тобто, якщо площа займаної квартири (будинку) менша санітарної норми, то громадянин України має право використати залишок житлового чека для приватизації іншої квартири (будинку) державного житлового фонду, наймачем якої він є, або частки майна державних підприємств, земельного фонду. Право громадянина України на приватизацію державного житлового фонду вважається реалізованим один раз у повному обсязі, якщо він повністю використав житловий чек та у його власність передано загальну площу житла, що не перевищує встановлену санітарну норму і, відповідно, номінальну вартість житлового чека, незалежно від того, відповідає ця площа одній квартирі (будинку) чи кільком. Це вбачається зі змісту пункту 5 статті 5 Закону , згідно з яким кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чека або з частковою доплатою один раз. Тобто одноразовість приватизації житла законодавець обумовив номінальною вартістю житлового чека, а не кількістю квартир (будинків), площа яких відповідає цій вартості і встановленій санітарній нормі. Отже, для приватизації державного житлового фонду житлові чеки вважаються використаними повністю, якщо у власність наймача і кожного члена його сім'ї безоплатно передано з державного житлового фонду загальну площу квартири (будинку) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю. Так само житловий чек є використаним у повному обсязі один раз, якщо його залишок після безоплатної приватизації житла, площа якого менша санітарної норми, використано для придбання частки майна державних підприємств, земельного фонду (стаття 4, пункт 2 статті 5 Закону) або весь житловий чек використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду. Таким чином тільки повне використання житлових чеків є фактом реалізації один раз права на безоплатну приватизацію житла, передбаченого пунктом 5 статті 5 Закону Як вбачається із дублікату свідоцтва про право власності загальна площа квартири [ADDRESS] становить 38, 8 кв.м. Відтак, при її приватизації [PERSON] не в повному обсязі реалізовано право на приватизацію державного житлового фонду, оскільки передано лише 14,4 кв.м. (38,8 кв.м.-10 кв.м. на сім»ю/2), що менше встановленої санітарної норми. З огляду на зазначені обставини, а також враховуючи те, що самою ж позивачкою належна їй у праві власності на квартиру частка була подарована відповідачці, суд вважає, що її права чи інтереси не порушуються, а тому підстави для задоволення позову відсутні. На підставі ст.ст.15,16 Цивільного кодексу України, ст.ст.1, 3, 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та

Outcome: dismissed