Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-11 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Первомайська державна нотаріальна контора Харківської області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Харків) про перерозподіл спадщини, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину земельної ділянки. Позовні вимоги (з урахуванням їх збільшення) обґрунтовані тим, що [INFO] помер [PERSON] .Після його смерті залишилася спадщина у вигляді земельної ділянки площею 5,8804 гектарів кадастровий номер 6324582500:03:000:0134,що розташована на території Грушинської сільської ради Первомайського району Харківської області. В Первомайській державній нотаріальній конторі Харківської області була заведена спадкова справа №33/2019 до майна померлого [INFO] [PERSON] . 30 липня 2019 року державним нотаріусом Первомайської державної нотаріальної контори за реєстровим № 1-903 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 5,8804 гектарів, кадастровий номер 6324582500:03:000:0134,що розташована на території Грушинської сільської ради Первомайського району Харківської області на ім`я [PERSON] , матері спадкодавця. 01 жовтня 2019 року на підставі рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області у цивільній справі №632/608/19, провадження № 2/632/303/19 встановлено факт батьківства [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . В грудні 2019 року позивачка звернулася до Первомайської державної нотаріальної контори в інтересах малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з привода прийняття спадщини та оформлення його спадкових прав після померлого батька. 10 грудня 2019 року на адресу спадкоємця [PERSON] був направлений лист з вимогою з`явитися до Первомайської державної нотаріальної контори Харківської області з метою внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за законом,виданого 30 липня 2019 року державним нотаріусом Первомайської державної нотаріальної контори Харківської області. 17 грудня 2019 року [PERSON] отримала вищевказане повідомлення,однак до Первомайської державної нотаріальної контори Харківської області не з`явилася. Позивачка, вважає,що способом захисту цивільних прав та інтересів малолітнього сина може бути визнаня частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 5,8804 гектарів ,з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6324582500:03:000:0134,що розташована на території Грушинської сільської ради Первомайського району Харківської області,яке видане на ім`я [PERSON] 30 липня 2019 року державним нотаріусом Первомайської державної нотаріальної контори Харківської області за реєстровим номером 1-903 та визнання за [PERSON] , [INFO] права власності в порядку спадкування за законом після померлого [PERSON] на Ѕ частку земельної ділянки площею 5,8804 гектарів , цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6324582500:03:000:0134, що розташована на території Грушинської сільської ради Первомайського району Харківської області. Просить такоє стягнути судові витрати з відповідачки на її користь в розмірі 1681,60 грн. Позивачка та її представник в судовому засіданні наполягали на задоволенні позову з урахуванням його збільшення. Відповідчака в судовому засіданні заперечувала проти позову, оскільки не вважає [PERSON] своїм онуком. При цьому, відзив на позов не подавала. Заслуховши сторони, дослідивши в судовому засіданні матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.ст. 81-82 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що [INFO] помер [PERSON] , що вбачається з наданої копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.13). Після смерті якого залишилася спадщина у вигляді земельної ділянки площею 5,8804 гектарів кадастровий номер 6324582500:03:000:0134,що розташована на території Грушинської сільської ради Первомайського району Харківської області. В Первомайській державній нотаріальній конторі Харківської області була заведена спадкова справа №33/2019 до майна померлого [INFO] [PERSON] (а.с.17-лист Первомайської державної нотаріальної контори). 30 липня 2019 року державним нотаріусом Первомайської державної нотаріальної контори Харківської області за реєстровим № 1-903 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 5,8804 гектарів, кадастровий номер 6324582500:03:000:0134,що розташована на території Грушинської сільської ради Первомайського району Харківської області на ім`я [PERSON] , матері спадкодавця (а.с.53-зворотня сторона). 01 жовтня 2019 року на підставі рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області у цивільній справі №632/608/19, провадження № 2/632/303/19 встановлено факт батьківства [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с.16). В грудні 2019 року позивачка звернулася до Первомайської державної нотаріальної контори в інтересах малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з приводу прийняття спадщини та оформлення його спадкових прав після померлого батька. 10 грудня 2019 року на адресу спадкоємця [PERSON] був направлений лист з вимогою з`явитися до Первомайської державної нотаріальної контори Харківської області з метою внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за законом,виданого 30 липня 2019 року державним нотаріусом Первомайської державної нотаріальної контори Харківської області. 17 грудня 2019 року [PERSON] отримала вищевказане повідомлення,однак до Первомайської державної нотаріальної контори Харківської області не з`явилася. Відповідно до п.4 ст.1268 ЦК України малолітні,неповнолітні особи вважаються такими,що прийняли спадщину. Якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші особи,за письмовою згодою між спадкоємцями спадщина підлягає перерозподілу. Відповідно до ч.2 ст. 1300 ЦК України на вимогу одного із спадкодавців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці, за письмовою згодою між спадкоємцями спадщина підлягає перерозподілу, у цьому випадку, відповідно до вимог статті 1300 Кодексу, нотаріус, після повернення попередніх свідоцтв, видає нові свідоцтва про право на спадщину. Якщо свідоцтво про право на спадщину було видано іншим особам (іншим спадкоємцям), то судовий захист їх прав може здійснюватися шляхом визнання таких свідоцтв про право на спадщину частково( або повністю) недійсними та визнання за ними права на відповідну частину спадкового майна. Відповідно дост. 16 ЦК України, кожна особа самостійно вибирає спосіб захисту в суді своїх прав і розпоряджається предметом спору на власний розсуд. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55,124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції Українита Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8,9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом,а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. У пункті 145 рішення Європейського суду з прав людини від 15 листопада 1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейським судом з прав людини зазначено, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі заходи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції та надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім цього, судом вказано на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободпередбачено, що норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» у законі та на практиці, зокрема, у тому сенсі, що його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьев проти України» від 05 квітня 2005 року (заява N 38722/02)). Оцінивши та проаналізувавши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов законний, обґрунтований та такий, що підлягає задоволенню. Судові витрати, згідно ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачки на користь позивачки, відповідно до задоволення позовних вимог.

Outcome: approved