Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу у розмірі 60 173 гривень, а також судові витрати. При цьому позивачка посилається на те, що 21 грудня 2011 року [PERSON] взяла у борг у позивачки 1 100 доларів США та обіцяла повернути 22.03.2012 року, що підтверджується розпискою від 21.12.2011 року. Крім того, 22 грудня 2011 року [PERSON] взяла у борг у позивачки 50 000 гривень та обіцяла повернути 22.03.2012 року, що підтверджується розпискою від 22.12.2011 року. Борг на даний час так і не був повернений позивачці. Позивачка просить стягнути борг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних. У судовому засіданні позивачка позов підтримала, просили його задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Суд, ознайомившись та дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає позовні вимоги позивачки підлягаючими частковому задоволенню, оскільки вони засновані на вимогах закону та підтверджуються наданими доказами, на підставі встановлених фактичних обставин по справі. Судом встановлено, що 21 грудня 2011 року [PERSON] взяла у борг у позивачки 1 100 доларів США та обіцяла повернути 22.03.2012 року, що підтверджується розпискою від 21.12.2011 року. Крім того, 22 грудня 2011 року [PERSON] взяла у борг у позивачки 50 000 гривень та обіцяла повернути 22.03.2012 року, що підтверджується розпискою від 22.12.2011 року. Відповідно до ст.216 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Якщо боржник видав кредитору в посвідчення зобов'язання борговий документ, то кредитор, приймаючи виконання, повинен повернути цей документ, а при неможливості повернення зазначити про це у розписці, що ним видається. Факт знаходження боргового документа у боржника посвідчує припинення зобов'язання, поки не доведено інше. В даному випадку борговий документ знаходиться у позивачки, що підтверджує наявність боргу на її користь. Згідно зі ст. 376 ЦК України позичальник вправі заперечувати договір позики за його безгрошовістю, доводячи, що гроші або речі в дійсності зовсім не одержані ним від позикодавця або одержані у меншій кількості, ніж зазначено в договорі. В тих випадках, коли договір позики повинен бути укладений у письмовій формі (стаття 375 цього Кодексу), заперечення його за безгрошовістю шляхом свідоцьких показань не допускається, за винятком випадків кримінально карних дій. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.2 ст. 1051 ЦК України якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. У відповідності ч. 1 ст. 533 Цивільного кодексу України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Згідно ч. 2 ст. 533 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Оскільки, грошовий еквівалент вищевказаних грошових зобов'язань був визначений у іноземній валюті у відповідності до ч. 1 ст. 524 Цивільного кодексу України, суд має розрахувати суму боргу за курсом НБУ на день постановлення рішення. Таким чином, сума боргу за розпискою від 21 грудня 2011 року становить 1 100*7,993 = 8 792,3 гривень. Індекс інфляції підлягає розрахунку тільки з національної валюти, враховуючи, що за розпискою від 21.12.2011 року валюта сторонами була визначена у доларах США, то індекс інфляції підлягає нарахуванню тільки на борг у розмірі 50 000 грн., що складає 50 грн. = 50 000 грн.*100,1 % - 50 000 грн. Три відсотки річних складають 1 322,8 грн. = 58 792,3 грн. * 2,25%. З урахуванням положень ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивачки суму судових витрат, що складають суму сплаченого державного мита у розмірі 602 грн.

Outcome: partial