Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

Позивачка звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовними вимогами до Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області, Мелітопольської філії Публічного акціонерного товариства «[PERSON] та Кредит» та Публічного акціонерного товариства «[PERSON] та Кредит» за участю зацікавленої особи Державна прикордонна служба України про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон. [PERSON] у відповідності до прохальної частини позовної заяви просить суд: скасувати тимчасове обмеження в праві виїзду за межі України [PERSON], [INFO] та направити рішення суду до Державної прикордонної служби України для виконання. Позивачка в судове засідання не зявилася, однак від неї надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, на позовних вимогах наполягає та просить суд їх задовольнити. Представник Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області в судове засідання не зявився, однак від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. Заперечень не надано. Представники Мелітопольської філії Публічного акціонерного товариства «[PERSON] та Кредит» та Публічного акціонерного товариства «[PERSON] та Кредит» в судове засідання не заявилися, про дату та місце судового розгляду повідомлені в порядку, встановленому законодавством, про причини неявки суд не повідомили, тому суд вважає за можливе розглядати справу за їх відсутністю. Представник Державної прикордонної служби України в судове засідання не зявився. Про дату та місце судового розгляду повідомлені в порядку, встановленому законодавством, про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про можливість задоволення позову з таких підстав. Відповідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено з матеріалів справи, ухвалою Ленінського районного суду міста Севастополя від 02 серпня 2010 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «[PERSON] та кредит» до [PERSON], [PERSON], фірми «Восток і К.» позивачці було тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України внаслідок наявності невиконаних зобов'язань за кредитним договором перед Публічним акціонерним товариством «Банк «[PERSON] та кредит», де остання була поручителем. Згідно свідоцтва про шлюб серії І-ЖС № 420114 від 18.08.1979 року позивачка знаходиться у шлюбі з [PERSON]. Згідно довідки про склад сімї позивачка зареєстрована та мешкає за адресою м. Мелітополь проспект 50-річчя 15 кв.72. Відповідно ч.3 ст. 441 ЦПК України, суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Відповідно ч.1 ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Враховуючи вищевикладені обставини справи та норми права, суд вважає, що позовна заява щодо скасування обмежень вільно залишати територію України підлягає розгляду в судовому порядку, а тому неприйняття рішення про скасування такого заходу матиме наслідком порушення ст. 33 Конституції України та ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках,встановлених законом. Закон України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері. Відповідно до п.2 ст.6 вищевказаного Закону підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон є наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України. Відповідно ч.1 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у звязку із закінченням виконавчого провадження. Рішенням Ленінського районного суду м. Севастополя від 24.11.2010 року з [PERSON] стягнуто заборгованість в сумі 1601781,58 гривень на користь публічного акціонерного товариства «Банк «[PERSON] та кредит». Згідно довідки № 15329/169-41/169-44/35267 від 10.10.2017 року Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, виконавчі провадження відносно позивачки відсутні. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» заява про забезпечення позову у спорах, що виникають із кредитних правовідносин, шляхом заборони виїзду відповідача за межі України не може бути задоволена, оскільки згідно з ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд вживає лише ті заходи забезпечення позову, які передбачені ЦПК. Заборона виїзду відповідача за межі України не може належати і до інших видів забезпечення позову (ч. 2 ст. 152 ЦПК України), оскільки відповідно до ст. 33 Конституції України свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України можуть бути обмежені лише законом. Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених зокрема, за позовами, що випливають із кредитних правовідносин, у порядку, передбаченому ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 377-1 ЦПК України, зокрема, в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання. Як зазначено в ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоровя чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб. Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути обєктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоровя чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті. Судом встановлено, що на примусовому виконанні у відділі державної виконавчої служби відносно позивачки не знаходяться виконавчі документи, відповідачами не надані суду належні та допустимі докази існування не виконаних зобовязань, боржником за яким являється саме позивачка. Позивач реалізував своє право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового права щодо припинення дії тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, що порушує його право на вільне пересування. Позов знайшов своє підтвердження та підлягає задоволенню за відсутності іншого, встановленого законом, порядку вирішення спору.

Outcome: approved