Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на наступне. Вироком Барвінківського районного суду Харківської області [PERSON] та [PERSON] було визнано винними у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання. Судом було доведено, що обвинувачені [PERSON] та [PERSON] 9 листопада 2014 року в вечірній час, точна година органом досудового слідства не встановлена, маючи намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх діянь, в [ADDRESS], повторно, за попередньою змовою групою осіб, шляхом пошкодження вхідних дверей, проникли до приміщення магазину «Зодіак», який належав потерпілій [PERSON], звідки скоїли крадіжку товаро - матеріальних цінностей на загальну суму на загальну суму 523.70 грн.. Було вирішено цивільний позов в частині відшкодування на користь позивачки по справі заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідачів 523.70 грн. суми матеріальних збитків та 5000 грн. суми моральної шкоди. У судовому засіданні, змінюючи позовні вимоги, представник позивачки, просив стягнути з відповідачів солідарно 9231.00 грн. суми матеріальних збитків в зв?язку з пошкодженням відповідачами трьох вхідних дверей при проникненні в приміщення магазину при скоєнні кримінального правопорушення. У судовому засіданні представник позивачки позов підтримав. Відповідачі проти позову не заперечували. Відповідно до ч.ч. 1,4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов?язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може бути ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України, письмовими доказами є будь - які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Згідно з п. 27 Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» виходячи з принципу процесуального рівноправ?я сторін та враховуючи обов?язок кожної сторони довести ті обставини, на які посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Судом забезпечено усім учасникам можливість для реалізації їх прав для надання та витребування доказів, усі вони долучені до справи і досліджені. При аналізі доказів суд керується положеннями ст. 60 ЦПК України про те, що обов'язки доказування і подання доказів покладається на сторони, і виходить лише із тих доказів, які надані ними під час розгляду справи. Оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв?язок наявних у справі доказів в їх сукупності, суд дійшов до наступного. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] 9 листопада 2014 року в вечірній час, точна година органом досудового слідства не встановлена, маючи намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх діянь, в [ADDRESS], повторно, за попередньою змовою групою осіб, шляхом пошкодження вхідних дверей, проникли до приміщення магазину «Зодіак», який належав потерпілій [PERSON], звідки скоїли крадіжку товаро - матеріальних цінностей на загальну суму на загальну суму 523.70 грн.. Вироком Барвінківського районного суду Харківської області від 2 квітня 2015 року [PERSON] та [PERSON] за вказаним епізодом за ч. 3 ст. 185 КК України визнано винними та призначено покарання . Зазначений вирок суду не оскаржувався та набрав законної сили. Як, вбачається з мотивувальної частини вироку [PERSON] та [PERSON] вину за ч. 3 ст. 185 КК України визнавали у повному обсязі і показували, як саме пошкодили троє дверей при проникненні до приміщення магазину. Відповідно до положень ч.4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Отже факти, встановлені вироком суду, який набрав чинності, а саме факт спричинення шкоди відповідачем встановлено вироком суду і не підлягає доказуванню за даною справою. За вимог ч.1 ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Як зазначено в Постанові Пленуму ВСУ «Про практику розглядами судами цивільних справ про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1997 р., розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. У судовому засіданні представником позивача надано докази про спричинення матеріальних збитків на заявлену суму позову. У зв'язку з зазначеним, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення матеріальниз збитків на суму 9231.00 грн.. Оскільки позов задовольняється, а позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору, то відповідно до положень ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог про відшкодування матеріальної і моральної шкоди. На підставі викладеного,

Outcome: approved