overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідачки, в якому просила визнати, що у її користуванні перебуває земельна ділянка розміром 0,0733 га біля житлового будинку по [ADDRESS], а у відповідачки - ділянка розміром 0,0660 га за цією ж адресою. Оскільки сторонам на праві власності належать квартири у двоквартирному будинку за вказаною адресою, однак земельна ділянка розміром 0,1393 га, яка є у спільному користуванні, фактично за домовленістю поділена на частки, які не є співрозмірними, що унеможливлює вирішення питання їх виділу та подальшої приватизації в позасудовому порядку, просила задовольнити позовні вимоги. У судове засідання сторони подали заяви з проханням слухати справу у їх відсутність, відповідачка позов визнала. Представник третьої особи - Сарненської міської ради подав суду письмову заяву з проханням слухати справу у його відсутність, проти задоволення позову не заперечував. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Беручи до уваги, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд за наявності для того законних підстав приходить до висновку про можливість задоволення позову в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-06 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідачки, зазначивши, що являється власником кімнати [ADDRESS] , в якій зареєстрована відповідачка, однак в кімнаті з 2012 року не проживає. Просить визнати відповідачку такою, що втратила право на користування належним їй житловим приміщенням. Позивач свої вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, подавши письмову заяву. Відповідачка, будучи належним чином неодноразово повідомленою про час та місце судового розгляду, в тому числі шляхом розміщення оголошень про виклик на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет (веб-адреса Коростенського міськрайонного суду Житомирської області krm.zt.court.gov.ua, Е-mail inbox@krm.zt.court.gov.ua), в судове засідання не прибула, будь-яких заяв та клопотань не подала. За таких обставин справу розглянуто заочно у відсутність сторін на підставі поданих доказів. Дослідивши письмові докази та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне : Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини щодо користування житловим приміщенням, яке являється власністю позивача. Даний спір регулюється нормами цивільного законодавства щодо права користування чужим майном (сервітут). Позивачка з 25.04.2012 року являється власником кімнати [ADDRESS] договір купівлі-продажу від 25.04.2012 року), в якій зареєстрована відповідачка, однак житловою площею кімнати позивачки для проживання не користується, витрат по її утриманню не несе, за користування нею позивачці не сплачує. Вирішуючи питання про те, які правові норми за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ст.58,ч.1 Конституції України) підлягають застосуванню до цих правовідносин, враховуючи час їх виникнення, встановлено, що такими є ст.ст.391,406,ч.2 ЦК України, відповідно до яких власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, право користування чужим майном може бути припинено за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Враховуючи, що відповідачка користування майном позивача припинила добровільно, витрат по утриманню спірного житлового приміщення не несе, за користування ним позивачеві оплати не проводить, вона втратила право на користування ним, тому вимога позивача підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідачки про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Згідно позовної заяви позивачки, їй на підставі договору купівлі-продажу від 04.03.1997 року належить квартира [ADDRESS]. Вищевказаний договір посвідчено державним нотаріусом Першої Краматорської державної нотаріальної контори Уваровою Г.І. та зареєстровано у реєстрі за №1-950. В вищевказаній квартирі зареєстрована донька позивачки [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою КП «СЕЗ». Відповідачка з червня 2014 року в вищевказаній квартирі не проживає, особисті свої речі забрала, та мешкає за іншою адресою. Вона в повному обсязі не може користуватися своєю власністю, так як в ній зареєстрована відповідачка. Просить визнати відповідачку [PERSON] втратившою право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення суду не заперечувала. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, хоча про час слухання справи була належним чином повідомлена, судовими повістками. Про причини неявки у судове засідання, суд не повідомила. За таких обставин суд на підставі ст.ст. 224-226 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Проаналізувавши зібрані по справі докази, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити з наступних підстав. Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкоди в здійсненні їм права користатися і розпорядження своїм майном. Як вбачається з копії договору купівлі-продажу від 04.03.1997 р., [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. (а.с.9). Згідно довідки Комунального підприємства «СЕЗ» за адресою: [ADDRESS] зареєстрована - відповідачка [PERSON], [INFO]. (а.с.10). Як вбачається з акту про не проживання від 05.10.2015 року за адресою: [ADDRESS] громадка [PERSON], [INFO] не проживає з червня 2014 року та по теперішній час (а.с.11). Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України « член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік…» При таких обставинах суд вважає доведеними доводи позивачки про те, що реєстрація відповідача перешкоджає їй користуватися власністю, відповідачка не мешкає більше року і тому її необхідно визнати втратившою право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідачки про визнання особи, яка втратила право користування житлом. Згідно позовної заяви позивачки, вона є власником будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, засвідченого 23.05.2002 року Соловйовою С.С., державним нотаріусом Третьої державної нотаріальної контори за №1147. Цей будинок належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим Третьою Краматорською ДНК 06.01.1998 року, р.№18, зареєстрованого Краматорським БТІ 22.01.1998, р.№13139. В будинку [ADDRESS] зареєстрована з 12.04.2005 року відповідачка [PERSON], що підтверджується записом у домовій книзі. Відповідачка з 01 вересня 2006 року в вищевказаному будинку не проживає, особисті свої речі забрала та перебралась жити за іншою адресою. Вона в повному обсязі не може користуватися своєю власністю, так як в ній зареєстрована відповідачка. Просить визнати відповідачку [PERSON] втратившим право користування житловим приміщенням. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, хоча про час слухання справи була належним чином повідомлена, судовими повістками. Про причини неявки у судове засідання, суд не повідомила. За таких обставин суд на підставі ст.ст. 224-226 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Проаналізувавши зібрані по справі докази, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити з наступних підстав. Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкоди в здійсненні їм права користатися і розпорядження своїм майном. Як вбачається з копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом, засвідченого 23.05.2002 року Соловйовою С.С., державним нотаріусом Третьої краматорської державної нотаріальної контори за №1147 за [PERSON] визнано право власності на одну другу частку житлового будинку [ADDRESS]. (а.с.10). Згідно домової книги за адресою: [ADDRESS] зареєстрована - відповідачка [PERSON] з 12.04.2005 року /а.с. 8-9/. Як вбачається з акту про не проживання від 24.02.2014 року за адресою: [ADDRESS] громадянка [PERSON], [INFO] народження зареєстрована з 12.04.2005 року, та не проживає з 12.04.2005 року та по теперішній час /а.с.5/. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України « член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік…» При таких обставинах суд вважає доведеними доводи позивачки про те, що реєстрація відповідачки перешкоджає їй користуватися власністю, відповідачка не мешкає більше року і тому її необхідно визнати втратившим право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-01 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідачки про визнання права власності на земельну ділянку, посилаючись на те, що під час укладання договору купівлі- продажу будинку, земельна ділянка не була приватизована, внаслідок цього не була включена в договір купівлі-продажу, однак кошти за неї були сплачені, тому просить визнати за нею право власності на дану земельну ділянку. В судовому засіданні позивачка позов підтримала. Відповідачка в судове засідання не з»явилась, про час слухання справи повідомлена належним чином, просить справу розглядати в її відсутність, просить позов задовольнити. Суд, вислухавши пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що 5 листопада 2005 року позивачка купила будинок № 77 по вул.К.Маркса в м.Фастові Київської обл. у [PERSON], під час укладання договору купівлі-продажу будинку, земельна ділянка не була приватизована, внаслідок цього не була включена в договір купівлі- продажу, однак кошти за неї були сплачені. Згодом відповідачем був отриманий державний акт серія ЯБ № 293125 на право власності на земельну ділянку розміром 0,1000 га та державний акт серія ЯБ № 293126 про право власності на земельну ділянку розміром 0, 0234 га на яких розташований житловий будинок з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, ведення особистого селянського господарства Згідно ст.120 ЗК України, яка передбачає щодо особи, яка набула право власності на житловий будинок переходить право власності на земельну ділянку на якій розміщений будинок без зміни її цільового призначення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-31 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідачки про припинення права власності на частку у спільному майні, визнання права власності на 1\\6 частку спадкового майна та виплату грошової компенсації. Свої вимоги мотивує тим, що спадкоємцями спадкового майна після смерті [PERSON], який помер 13 вересня 2016 року, є його дружина, позивач по справі, його донька [PERSON] та мати спадкодавця [PERSON], яка відмовилась від своєї долі у спадковому майні на користь позивача. Позивач після прийняття спадщини стала власницею 1/2 частини у праві спільної сумісної власності на майно, набутого подружжям за час шлюбу[ADDRESS], що знаходиться в місті Чернігові по вулиці Незалежності в будинку № 56; 1/2 частини легкового автомобіля марки СНЕRY, моделі JAGGL SQR7 130S21, 2008 року випуску, тип легковий комбі В, номер шасі кузова LVVDC12A88D093669, peєстраційний номер [NUMBER], вартістю 50432 грн., що належав спадкодавцю; 1/2 частини грошових вкладів з належними відсотками та компенсаціями, що зберігаються у ПАТ «Приват Банк» на депозитних рахунках, які належали спадкодавцю. Також, під час спільного проживання подружжя придбали металевий гараж загальною площею 24 кв.м., який розташований в периферійній частині м. Чернігова і розташований в АК № 25, гараж № 32, вартістю 21672 грн., який використовується за своїм функціональним призначенням. Відповідач постійно проживає та працює в Республіці Білорусь. Після смерті батька відповідач подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини, але відмовляється отримати свідоцтво на право власності на спадкове майно. На прохання позивача в досудовому порядку отримати компенсацію 1/6 вартості спадкового майна відповідач відмовляється, у звязку з чим у сторін виникли неприязні відносини. За таких обставин, спільне проживання в однокімнатній квартирі з відповідачем у позивача являється не можливим, виділити частку в натурі з автомобіля та гаражу, також, являється неможливим. У судове засідання позивач, представник позивача не зявилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлено у встановленому порядку. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує за винятком виплати компенсації за 1/6 частину квартири, 1/6 частину автомобіля та 1/6 частину гаражу. Витрати по справі покладає на себе. Відповідач, представник відповідача в судове засідання не зявилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлено належним чином. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі, нпозовні вимоги визнає в повному обсязі, за винятком виплати компенсації.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-13 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, зареєстрованого 31 серпня 2013 року. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Шлюбні стосунки припинено через несумісність характерів, різні погляди на життя, втрату почуття поваги та любові. Позивачка в підготовчому засіданні позов підтримала, зазначила, що тривалий час з чоловіком проживають окремо, внаслідок конфлікту рік тому чоловік пішов проживати до своїх батьків, та фактично у кожного з них склалась інша с ім'я. Дитина проживає з нею. Майнового спору немає. Примирення вважає неможливим. В підготовчому судовому засіданні відповідач позов визнав, зазначив, що шлюбні стосунки припинені остаточно. Поновлення шлюбних стосунків з позивачкою вважає неможливим. На даний час у кожного склалась інша сім'я. Просив шлюб розірвати, та залишити йому шлюбне прізвище. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню на підставі наступного. Сторони зареєстрували шлюб 31 серпня 2013 року у Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції (актовий запис № 354). Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони не створили міцної сім'ї, внаслідок відсутності взаєморозуміння рік тому припинили шлюбні відносини, та з цього часу проживають окремо, за різними адресами. Кожен з подружжя фактично створив іншу сім'ю. Дитина проживає з позивачкою. Між сторонами відсутній спір щодо проживання дитини, також відсутній майновий спір. Примирення обидві сторони вважають неможливим. Згідно з ч.3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Як зазначено у ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання позову відповідачем не порушує прав та законних інтересів інших осіб. За вищенаведених обставин суд приходить до висновку, що шлюб сторін існує лише формально, поновлення шлюбних відносин є неможливим, подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін та їхньої дитини. За проханням відповідача слід залишити йому шлюбне прізвище - [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-04 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідачки про стягнення аліментів на її утримання, посилаючись на такі обставини. Відповідачка є її дочкою. Позивачці на даний час 59 років, а її чоловікові 63 роки. [PERSON] не працює, має інвалідність II групи, і відповідно за чинним в Україні законодавством вважається непрацездатною особою. Пенсію за віком отримує у розмірі 1050 грн. 00 коп. що недостатньо для забезпечення її життєвих потреб. Чоловік позивачки отримує пенсію 1201 грн. 00 коп. але ці кошти потрібні йому для постійного лікування, оскільки у нього самого хронічні захворювання, що потребують постійного лікування. Інших джерел доходів позивачка не має. Крім того, у позовній заяві зазначено, що починаючи з 2003 року, після розірвання першого шлюбу відповідачки, відносини між батьками і донькою вкрай погіршилися. І з того часу [PERSON] почала жити окремо в м. Вінниці та припинили спілкування з позивачкою, ухиляється від будь-якої допомоги своїм батькам. Також в позовній заяві зазначено, що [PERSON] працює асистентом у Вінницькому національному медичному університеті і отримує більше 2500 грн. щомісяця, та з 13.09.2005 року отримує доходи від підприємницької діяльності, як фізична особа-підприємець (за даними Єдиного державного реєстру фізичних осіб-підприємців зареєстрована у Реєстраційній службі Вінницького районного управління юстиції Вінницької області, номер запису: 2 149 000 0000 000768). Після розірвання шлюбу з [PERSON] мешкає одна, і має можливість надавати непрацездатній матері матеріальну допомогу. [PERSON] просить суд стягнути з відповідачки аліменти на її корись на її утримання в розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку. В судове засідання позивачка та її представник не з'явились. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити. Відповідачка в судове засідання також не з'явилась, однак надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позов визнала у повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Суд задовольняє заяви позивачки та відповідачки про розгляд справи за їх відсутності та приймає визнання позову [PERSON]

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідачки про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи свої вимоги тим, що 29.05.2011 року вона передала у борг відповідачці кошти в сумі 21000 грн., на підтвердження укладення договору позики між ними була складена розписка від 29.05.2011 року. Відповідачкою не виконано умов договору позики, а саме заборгованість в сумі 21000 грн. не сплачена. Станом на 01.10.2011 року відповідачка грошові кошти не повернула, від виконання взятих на себе зобов»язань ухиляється. Отже, внаслідок невиконання відповідачкою взятих на себе зобов»язань, позивач позбавлений можливості розпорядитись власними грошовими коштами на свій розсуд. Вказані підстави стали підставою для звернення до суду. В судовому засіданні представник позивачки- адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачка позов визнала повністю, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Так, відповідно до вимог ст. ст.1046, 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ст..526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.530 ЦК України якщо у зобов»язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що сторони перебували між собою в договірних відносинах і позичальник не виконав зобов»язань відповідно до умов договору та не повернув позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором , борг відповідачки перед позивачкою за договором позики становить 21000,00 грн. Стягненню з відповідачки на користь позивачки підлягають судові витрати по справі згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідачки про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи свої вимоги тим, що 29.05.2014 року вона передала у борг відповідачу кошти в сумі 20900 грн., на підтвердження укладення договору позики між ними була складена розписка від 29.05.2014 року. Відповідачкою не виконано умов договору позики, а саме заборгованість в сумі 20900 грн. не сплачена. Станом на 01.10.2011 року відповідачка грошові кошти не повернула, від виконання взятих на себе зобов»язань ухиляється. Отже, внаслідок невиконання відповідачкою взятих на себе зобов»язань, позивач позбавлений можливості розпорядитись власними грошовими коштами на свій розсуд. Вказані підстави стали підставою для звернення до суду. В судовому засіданні представник позивачки- адвокат [PERSON] уточнив позовні вимоги, оскільки відповідачкою частково сплачено суму боргу 10710 грн., що підтверджується розписками. Просить стягнути борг в сумі 10190 грн. та судові витрати. Відповідачка позов визнала частково, оскільки нею частково сплачено суму боргу. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Так, відповідно до вимог ст. ст.1046, 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ст..526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.530 ЦК України якщо у зобов»язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що сторони перебували між собою в договірних відносинах і позичальник не виконав зобов»язань відповідно до умов договору та не повернув позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором , борг відповідачки перед позивачкою за договором позики становить 10190,00 грн. Стягненню з відповідачки на користь позивачки підлягають судові витрати по справі згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved