Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-21 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою у якій прохає суд усунути їй перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження належним їй на праві власності будинком, який знаходиться за адресою: Харківська область, смт. Печеніги, вул. Харківська, буд. 31, шляхом примусового виселення [PERSON] з самоправно зайнятого житлового приміщення без надання іншого житлового приміщення. В обґрунтування вимог зазначила, що вона є власником спірного житлового будинку. З липня 2016 року проживає в належному їй домоволодіння відповідач, який є колишнім її чоловіком, без будь-яких законних підстав, самоправно, відмовляється добровільно висилятися з займаного будинку. Між нею та відповідачем склались неприязнені стосунки, відповідач створює неможливі умови для проживання та здійснює перешкоди у користуванні вищезазначеним будинком. Окрім цього, в липні 2016 року відповідач спровокував конфлікт та вигнав її зі спірного домоволодіння, через що їй приходиться постійно змінювати своє місце проживання, оскільки іншого житла, крім вказаного житлового будинку, вона не має. У звязку з чим, вона не може реалізувати своє право, встановлене Конституцією Україною та Законом, на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном. Позивачка в судове засідання зявилася, позовні вимоги підтримала в повному обсязі посилаючись на підстави зазначені в позові, просила вимоги задовольнити. Відповідач в судове засідання зявився, позовні вимоги визнав в повному обсязі, проти задоволення позову не заперечував. Суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідків, вивчивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору дарування серії ВВМ № 275890, посвідчений 08.10.2004 року державним нотаріусом Печенізької державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрований у реєстрі за номером 1171 та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 5048773 від 13.10.2004 року, [PERSON] є власником будинку № 31 по вул. Харківська в смт. Печеніги Печенізького району Харківської області (а.с.6-8). 14 грудня 2010 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печенізького районного управління юстиції Харківської області між [PERSON] та [PERSON] розірвано шлюб, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 19 ( а.с.9). Як було встановлено в судовому засіданні та не заперечувалось сторонами [PERSON] з липня 2016 року проживає без реєстрації та згоди [PERSON] в домоволодінні № 31 по вул. Харківська в смт. Печеніги Печенізького району Харківської області. Зазначений факт підтверджується актом від 27.06.2016 року , складений депутатом Печенізької селищної ради [PERSON]Ю та підписаний свідками [PERSON], [PERSON] та відповіддю Печенізької селищної ради від 01.08.2016 року № 02-20\\318 на запит суду ( а.с.10,13). Між позивачкою та відповідачем склалися неприязнені стосунки, відповідач створює неможливі умови для проживання та здійснює перешкоди у користуванні вищезазначеним будинком. В результаті чого, позивачка була змушена змінити своє місце проживання, жити у знайомих, оскільки іншого житла вона не має. Зазначений факт не заперечується відповідачем та підтверджується показаннями [PERSON], який був допитаний у якості свідка. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Положення ст. ст. 41, 47 Конституції України гарантує право кожному володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, в тому числі на житло. Право приватної власності є непорушним. Як зазначив Європейський суду з прав людини в правових позиціях, викладена у справах «Powell and Royaner v.the U.K.» від 21.02.1990 р., Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р. та «Gilow v. тhe U.K» від 24.11.1986 р., відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод кожній особі окрім інших прав, гарантовано право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути вселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає Україну в особі її державних органів зобовязання вжити розумних і адекватних заходів для захисту прав. Такий загальний захист поширюється як на власника квартири та і на наймача. Пункт 2 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоровя чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпаним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей зазначених у п. 2 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини. Права власника житлового приміщення визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися житлом на власний розсуд. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способом захисту цивільного права є припинення дії, яка порушує право. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України, а саме ст. 391 ЦК України відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до ч.1 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення ( ст. 116 ЖК України). Згідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичної чи юридичної особи, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи. На підставі ст.60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню ( ч.1 ст.61 ЦПК України). Враховуючи вищезазначене, те, що дії відповідача перешкоджають у здійсненні нею права користування та розпоряджання спірним домоволодінням, а також те, що визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за необхідним позовні вимоги [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майно шляхом примусового виселення [PERSON] з домоволодіння № 31 по вул. Харківська в смт. Печеніги Печенізького району Харківської області задовольнити в повному обсязі. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягнення судовий збір на користь позивачки у розмірі 551 грн. 21 коп.

Outcome: approved