Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

позивачка звернулась до суду з позовом про захист честі, гідності, репутації та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що відповідач,який являється її братом, подав до суду позовну заяву про припинення права на частку у спільному майні та припинення права власності на 1/6 частку квартири, у якій вказав неправдиві відомості,зокрема,що вона самовільно шляхом вривання вселилась у квартиру разом з чоловіком та цілодобово влаштовує у квартирі скандали,курить,чинить тиск на нього та його дочку, з її вини його дочка та онука постійно плачуть і перебувають у нервовому напруженні,вирішити спір добровільно вона відмовляється,влаштовує крики ,сварки.Ці бездоказові звинувачення,що принижують її честь і гідність, постійно зачитувались вголос на засіданнях судів першої та апеляційної інстанцій,чим завдавали їй моральної травми,у неї прискорено билось серце,піднімався тиск,так як крім суддів в залі суду були присутні сторонні люди.Крім того,відповідач у присутності її чоловіка,його дочки та маленької внучатої племінниці обзивав її нецензурними словами,висловлював завідомо неправдиві грубі і образливі слова,що принижують її та ганьблять її честь і гідність,репутацію, так як вона все життя працювала добросовісно і користувалась повагою людей.Їй заподіяно моральну шкоду,яка виразилась в моральних стражданнях,переживаннях,оскільки відповідач принизив її перед іншими людьми,поширив неправдиві відомості,що вона поводиться нечесно.Внаслідок цього вона перебуває у постійному стресі та депресії,не спить,страждає.Просить зобов`язати відповідача вибачитись перед нею в залі судового засідання в присутності її чоловіка,дочки та зятя відповідача. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.11.2017 справа була передана для розгляду судді Франківського районного суду м.Львова Козюренко Р.С. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.05.19 на виконання рішення зборів судіів від 10.05.19 №2, справу розподілено судді Мартьяновій С.М. Згідно ухвали Франківського районного суду м.Львова від 04.09.2019р. відкрито провадження у даній справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 17.09.2019р. 19.03.20 року на адресу суду надійшла заява про збільшення позовних вимог,згідно якої додатково зазначила,що 29.01.16 з чоловіком прийшла у квартиру по [ADDRESS] ,що належить їй з відповідачем.Останній влетів у кімнату,погрожував її чоловікові,витягував його з кімнати силою, заподіяв їй та її чоловікові тілесні ушкодження середньої тяжкості,за даним фактом відкрито кримінальне провадження.Вона та її чоловік внаслідок вчиненого щодо них злочину були прикуті до ліжка,не мали можливості вільно пересуватись,купити продукти, вона ,як майстер пошиву одягу, залишилась без роботи.Відповідач,не дивлячись на неодноразові виклики до поліції,продовжує чинити перешкоди у користуванні належною їй квартирою.ЇЇ здоров`я підірвано,систематичні судові засідання за право власності на батьківську квартиру,значну частину якої позбавив своїми незаконними діями із застосуванням сили брат,призвело до моральних та фізичних страждань,що проявилось у приниженні честі,гідності,або ділової репутації,моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я та порушенням права власності на квартиру.Порушено її життєві зв`язки через неможливість продовження активного громадського життя, стосунки з оточуючими стали напруженими через осуд внаслідок систематичної брехні відповідача.Негативні переживання і спогади,насторога,тривога,часткова глухота внаслідок нервових станів,пригнічений настрій,порушення сну,побоювання щодо майбутнього стану здоров`я- немайнові втрати,яких вона зазнала внаслідок моральних страждань.Просить стягнути з відповідача 54\~877,55грн. завданої шкоди, з яких 50\~000грн.моральної шкоди та 4877,55грн.понесених витрат на лікування. Ухвалою суду від 15.07.2021 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Сторони у судове засідання не з`явились,хоч належно увідомлені про час та місце розгляду справи. Представник позивачки подала заяву про розгляд справи у її відсутності , позовні вимоги підтримує в повному обсязі, щодо винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у\~судове засідання\~не з`явився\~про причини\~неявки суд\~не повідомив,хоч\~належно увідомлений про час та місце розгляду справи, не подав відзиву на позовну заяву. За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ч.4\~ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи повторну неявку відповідача в судове засідання та відсутність заперечень позивача щодо проведення заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ч. 4 ст.223, ст.280ЦПК України\~вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Частиною 1\~ст.5 ЦПК України, передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно роз`яснень п.11\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. За вимогами статті\~12, 80, 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За загальним правилом статей\~15,\~16\~Цивільного\~кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою\~статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 1/6 частина квартири по [ADDRESS] . Після смерті матері позивачка звернулась у 5 Львівську нотаріальну контору із заявою від 28.08.2015р. про прийняття спадщини, в тому числі 2/3 часток вказаної квартири. 01.09.15 відповідач,який є братом позивачки подав до суду позов про припинення права на частку у спільному майні та припинення права власності на 1/6 частку квартири. Судом встановлено, що з приводу користування житлом між сторонами виникали конфлікти. Згідно запису травматолога від 03.02.16, [PERSON] звернулась із скаргами на болі в грудній клітці зліва.Зі слів хворої,травма виникла 29.01.16- напад рідного брата,який притиснув її до поруччя балкону.Встановлено діагноз- здавлення грудної клітки зліва. Як вбачається з довідки Франківського ВП ГУ НП у Львівській області від 16.08.16, виданої на ім`я [PERSON] ,подана нею заява про кримінальне правопорушення щодо нанесення тілесних ушкоджень,що мало місце 29.01.16 по [ADDRESS] ,08.02.2016 прийнята, 09.02.2016 зареєстрована в ЄРДР за №12016140080000359 та розпочато досудове розслідування. Згідно висновку експерта №290 від 09.02.2016 у [PERSON] виявлено синці на руках,які могли виникнути від дії пальців рук людини, синці на лівій нозі,які утворились від дії тупих предметів або при ударах до таких.Вказані тілесні ушкодження могли виникнути 29.01.2016. та відносяться до легкого ступеня тяжкості.Судово-медимчних даних про утворення тілесних ушкоджень у потерпілої внаслідок дії власної руки не мА З повідомлення Франківського ВП ГУ НП у Львівській області від 29.09.15 вбачається,що завершено перевірку звернення [PERSON] з приводу неправомірних дій її брата [PERSON] ,які мали місце 31.08.15 та з ним проведено профілактично-роз`яснювальну роботу. З копій записів у медичній картці позивачки вбачається, що протягом квітня-червня 2018 та в жовтні 2019р. позивачка зверталась до лікаря з приводу скарг на шум у лівому вусі та їй було призначено лікування. Однак, з даних документів не вбачається, що погіршення здоров`я позивачки сталось від неправомірних дій щодо неї відповідача ,які мали місце у серпні 2015р.та у січні 2016р. Таким чином, судом встановлено, що між сторонами існує конфлдікт з приводу користування квартирою по [ADDRESS] , в ході якого 29.01.16 відповідач заподіяв позивачці легкі тілесні ушкодження. Суд вважає,що заявлені вимоги про зобов`язання відповідача вибачитись перед позивачкою в залі судового засідання в присутності її чоловіка,дочки та зятя відповідача до задоволення не підлягають. За змістом частини першої статті 277 ЦК України особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення недостовірної інформації про неї та (або) членів її сім`ї, має право звернутися до суду за спростуванням цієї інформації як щодо себе, так і членів родини, якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує її особисті немайнові права. Згідно із частиною першою статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки й поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини щодо тлумачення положень статті 10 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 8 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії» (Lingens v. Austria), § 46). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Така позиція висловлена у постанові Верховного Суду 10 квітня 2019 року у справі № 398/4136/15-ц (провадження № 61-38478св18). Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Аналіз статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не лише «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (KARPYUK AND OTHERS v. UKRAINE, № 30582/04, 32152/04, § 188, ЄСПЛ, 6 жовтня 2015 року). У зв`язку з внесенням із 27 березня 2014 року змін до ЦК України, зокрема до статті 277, принцип презумпції добропорядності (частину третю) було виключено, а тому доказування позивачем обґрунтованості свого позову, а саме поширення інформації відповідачем та її недостовірності, має відбуватися в загальному порядку. Позивачкою не доведено, що поширена відповідачем у тексті позову інформація в наведеному контексті порушує її особисті немайнові права , або завдала шкоди її особистим немайновим благам. Окрім того, примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації не передбачено цивільним законодавством. У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Європейський суд з прав людини зауважив, що у справах про захист честі, гідності та ділової репутації фізичні особи мають право вимагати спростування відомостей, які не відповідають дійсності та принижують їхню честь і гідність, та відшкодування завданої шкоди. Обидва заходи було застосовано у справі заявників. Проте на додаток до них суди зобов`язали другого заявника опублікувати в газеті офіційне вибачення. Суд зазначає, що такий захід безпосередньо не передбачено в національному законодавстві. Як видно з відповідної національної судової практики, хоча й пізнішої за події, які розглядаються, установлення зобов`язання просити вибачення у справах про захист честі, гідності та ділової репутації може суперечити конституційній гарантії свободи вираження поглядів. За цих обставин Суд доходить висновку, що зобов`язання судом другого заявника просити вибачення не було встановлене законом і, відповідно, у цьому відношенні було порушення статті 10 Конвенції (EDITORIAL BOARD OF PRAVOYE DELO AND SHTEKEL v. UKRAINE, № 33014/05, §§ 54, 58, 59, ЄСПЛ, від 5 травня 2011 року). Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 757/8834/16-ц (провадження № 61-14698св18). Позивачкою заявлено вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до\~ст. 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Суд зазначає, що позивачка не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження матеріальної шкоди, заподіяної їй діями відповідача,а тому в даній частині позовні вимоги до задоволення не підлягають. При цьому суд не бере до уваги записи у медичній картці позивачки про те, що протягом квітня-червня 2018 та в жовтні 2019р. вона зверталась до лікаря з приводу скарг на шум у лівому вусі та їй було призначено лікування, а також квитанції про оплату за обстеження та придбання ліків,оскільки, з даних документів не вбачається, що погіршення здоров`я позивачки сталось від неправомірних дій щодо неї відповідача ,які мали місце у серпні 2015р.та у січні 2016р. Разом з тим, судом встановлено, що внаслідок нанесення відповідачем тілесних ушкоджень, позивачці заподіяно моральну шкоду. Відповідно до \~статті 22 ЦК України\~особа, має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. В силу ч.2 ст.22 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з частиною першою\~статті 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У пункті 5\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Прецедентною практикою Європейського суду з прав людини і на законодавчому рівні в України, у тому числі частиною другою\~статті 1166 ЦК України, згідно з якою особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини, закріплено дію презумпції моральної шкоди. Тобто, моральна шкода вважається завданою позивачу, якщо відповідачем не доведено належними доказами відсутність його вини у завданні такої шкоди. Позивачка в обґрунтування вимог за позовом в частині відшкодування моральної шкоди зазначає, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях,переживаннях, які вона зазнала внаслідок неправомірних дій відповідача, втраті здоров`я,порушенні сну та пригніченому настрої. Відповідач не довів належними та допустимими доказами відсутність його вини в спричиненні позивачеві моральної шкоди. А отже наявні підстави для відшкодування відповідачем по справі моральної шкоди позивачу. Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань позивачки, а також враховує вимоги розумності і справедливості. Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підставні та підлягають до часткового задоволення в сумі 5000грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір у разі часткового задоволення позову- на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог. А тому з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір в сумі 90,8грн.,виходячи з розміру(10%) задоволених позовних вимог.

Outcome: approved