Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-20 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовною заявою про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на проживання [ADDRESS]. Посилається на те, що на підставі договру дарування вона набула право власності на житловий у будинок [ADDRESS]. На даний час вона разом з чоловіком та двома доньками проживає у вказаному будинку. У червні 2018 року вона дізналася, що в її будинку зареєстровані [PERSON], який не проживає у ньому більше дев'яти років, та [PERSON], який не проживає більше двадцяти років. Вона зверталася до них, щоб вони подали заяви про зняття з реєстрації у вказаному будинку, але всі її прохання були проігноровані. Реєстрація відповідачів у будинку порушує її майнові та житлові права та перешкоджає повноцінно користуатися й розродяжатися цим майном. Просить задовльнити позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник Дубівської селищної ради у судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступного. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтями 319, 321, 391 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Під час розгляду справи суд встановив, що позивачці на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS], що стверджується договором дарування житлового будинку та витягом про державну реєстрацію прав. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним та припинення правовідношення. Відповідно до довідки Дубівської селищної ради № 3154 від 05.07.2018 р. у будинку [ADDRESS], зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], та [PERSON], який проживає у м. Полтава. З акту обстеження матеріально-побутових умов від 04.07.2018 р. вбачається, що [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS], не проживають вже декілька років. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло-житловий будинок, садиба, квартира, що передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають його право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст. 405 ч. 2 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] більше року не проживає у належному позивачці житловому будинику [ADDRESS] без будь-яких поважних причин, які б перешкоджали йому проживати у даному будинку, а тому його слід визнати таким, що втратив право на проживання в будинку, що належить позивачці. Відповідачі не з'явилися в судове засідання та відзиву на позовну заяву не надали. Разом з тим суд встановив, що згідно довідки Дубівської селищної ради [PERSON] у будинку [ADDRESS] не зареєстрований. За таких обставин позовна вимога про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню, а вимога відносно [PERSON] задовленню не підлягає, так як він у будинку позивачки не зареєстрований, отже відсутні порушення будь-яких її прав. Тому,

Outcome: partial