Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи свої позовні вимоги тим, що з 20.09.2010 року вона з Відповідачем перебуває у шлюбі, зареєстрованому у відділі реєстрації актів цивільного стану Тлумацького районного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 69. Від шлюбу у них народилася одна дитина: син [PERSON], [INFO], який на даний час є малолітнім. Вказує, що протягом останнього часу між ними почали виникати різні непорозуміння, неповага один до одного. З жовтня 2015 року разом не проживають і як такої сімї у них немає. Відповідач виїжджає на роботу на тривалий термін: по пів року і більше. Вказує, що шлюб між ними фактично розпався і наділі його зберегти неможливо, тому примирення між ними є недоцільним. А тому просила шлюб розірвати, місцем проживання дитини визначити її місце проживання та після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище «Деревянко». Також просила стягнути з відповідача судові витрати по справі. В судове засідання Позивачка [PERSON] не з'явилася, однак до суду подала письмову заяву, в якій вказала, що позов підтримує, просила його задовольнити та розгляд справи провести у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак до суду подав письмову заяву, в якій вказав, що позов визнає не заперечує щодо його задоволення, просив розгляд справи провести у його відсутність. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 20.09.2010 року між Позивачкою та Відповідачем у відділі реєстрації актів цивільного стану Тлумацького районного управління юстиції Івано-Франківської області зареєстровано шлюб (а.з. № 69), що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 3). За час перебування у шлюбі у них народилася одна дитина: син [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка; примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Судом встановлено, що Відповідач та Позивачка шлюбних відносин не підтримують, протягом останніх місяців разом не проживають, примирення між ними не можливе. Шлюб між сторонами існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам Позивачки, що має істотне значення, а тому суд приходить до висновку, що стосунки, які існують між сторонами виключають можливість збереження сім`ї, а подальше перебування в шлюбі буде суперечити інтересам Позивачки і даний шлюб слід розірвати. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Крім того, приймаючи до уваги, що шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки, а сторони зберегти сім'ю не бажають, суд, з урахуванням того, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті й майнові права, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити. В силу вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи позовну вимогу Позивачки, яку визнав Відповідач, суд вважає, що після розірвання шлюбу їй слід відновити дошлюбне прізвище «Деревянко». Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років визначається за згодою сторін. Враховуючи те, що дитина проживає разом з матірю та перебуває на її утриманні, а Відповідач жодних заперечень на позов не подав та повністю визнав позовні вимоги, суд вважає, що місцем проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], слід визначити місце проживання його матері [PERSON] (Позивачка). У відповідності до ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Згідно із п. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з Відповідача також слід стягнути на користь Позивачки понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20 грн. (квитанція № 38 від 14.09.2016 року, а.с. 1) та послуг щодо надання правової допомоги в сумі 420,0 грн. (квитанція № 002714 від 10.09.2016 року, а.с. 6). На підставі вищенаведеного, відповідно до ч. 3 ст. 105, ст.ст. 110, 112, 113, 160 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved