Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, в обґрунтування заявлених вимог зазначила, що полягає в шлюбі з останнім з 21.09.2002 року, зареєстрованому у Відділі РАЦС адміністрації м. Трьохгорний Челябінської області Російської Федерації, актовий запис №148. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між сторонами припинились з травня 2016 року унаслідок відсутності взаєморозуміння, втирати почуття любові та поваги, тому просить розірвати шлюб. Позивачка в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву з проханням про розгляд справи за її відсутності та задоволенням позову. Відповідач в судове засідання не з'явився надав суду заяву з проханням про розгляд справи за його відсутності, не заперечуючи проти розірвання шлюбу. Відповідно до ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про можливість розірвання шлюбу. Судом встановлено, що 21.09.2002 року між [PERSON], [INFO], громадянкою Росії, та [PERSON], [INFO], громадянином Росії, у Відділі РАЦС адміністрації м. Трьохгорний Челябінської області Російської Федерації було укладено шлюб, про що було зроблено актовий запис №148. При цьому, як позивачка, так і відповідач мають безстрокові посвідки на постійне проживання на території України, серія [NUMBER] та серія [NUMBER], відповідно. Згідно ч.2 ст.3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб'єктності та основних прав і свобод людини. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за №24-754/0/4-13 від 16.05.2013р. «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом», постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», джерела правового регулювання участі іноземного елемента у цивільному процесі України поділяються на дві групи: національне законодавство та міжнародні договори, в яких бере участь Україна. Загальні засади регулювання правовідносин з іноземним елементом встановлені Конституцією України, статті якої гарантують забезпечення, охорону і захист прав і свобод людини. У статті 26 Конституції України закріплено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією України, законами чи міжнародними договорами України. Підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається у попередньому засіданні відповідно до статті 76 ЗУ «Про міжнародне приватне право», відповідно до якої суди можуть приймають до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом. Отже, з урахуванням наведеного вище, суд, приймає до розгляду матеріали даної цивільної справи, де сторонами є іноземці, та розглядає позовну вимогу про розірвання шлюбу із застосування українського законодавства. Відповідно до ч.1 ст.112 СК України при розгляді справи суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Згідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Вирішуючи позов, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Оскільки подружні відносини між сторонами припинені, позивачка на розірванні шлюбу наполягає, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує, при таких обставинах шлюб слід розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved