Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що вироком Білоцерківського міського суду Київської області від 11.12.2000 року засуджено [PERSON] за ст. 81.3 КК України до 3 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, належному йому на праві індивідуальної власності та [PERSON] за ст. 81.3 КК України до 3 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна належному йому на праві індивідуальної власності. На підставі ст. 46 прим. 1 КК України відстрочено основне покарання обом засудженим на 2 роки з оплатою штрафу в сумі 680 грн. кожний. Постановою державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 23.12.2000 року, накладено арешт на все майно, що належить [PERSON], [INFO], зареєстрованого за адресою: [INFO]. 27.10.20110 року син позивачки [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з 1/3 частини квартири [ADDRESS], що належала останньому на праві власності від 29.01.2004 року, виданого Комунальною службою приватизації державного житлового фонду м. Біла Церква. Єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] є його мати, тобто позивачка. Посилаючись на зазначені обставини, позивачка просить суд зняти арешт, накладений постановою державного виконавця ДВС Білоцерківського міського управління юстиції від 23.12.2000 року із майна, що належить [PERSON]. Ухвалою суду від 24.10.2018 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач, який належним чином повідомлений про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення\~ (виклику) сторін, своїм правом подати відзив на позовну заяву, у встановлений судом строк, не скористався. Крім того, клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, а тому відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що вироком Білоцерківського міського суду Київської області від 11.12.2000 року засуджено [PERSON] за ст. 81.3 КК України до 3 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, належному йому на праві індивідуальної власності та [PERSON] за ст. 81.3 КК України до 3 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна належному йому на праві індивідуальної власності. На підставі ст. 46 прим. 1 КК України відстрочено основне покарання обом засудженим на 2 роки з оплатою штрафу в сумі 680 грн. кожний. В ході виконання зазначеного вироку, відділом Держаної виконавчої служби Білоцерківського міського управління юстиції 23.12.2000 року винесено постанову про арешт боржника та оголошення заборони на його відчуження,\~ якою накладено арешт на все майно, що належить [PERSON], [INFO] та заборонено здійснювати йому відчуження будь-якого майна. Як\~ вбачається зі свідоцтва про право власності від 29.01.2004 року квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] по 1/3 частки кожному. Зазначене підтверджується також витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 23.12.2006 року. 16.05.2018 року позивачці видано свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого [PERSON] на 1/3 частку у праві спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS], що підтверджується відповідним свідоцтвом про право на спадщину за законом. 27.10.2010 року [PERSON] помер, що підтверджується\~ свідоцтвом про смерть серія І-ОК №195736. Однак, арешт на все майно, що належить [PERSON], у тому числі на квартиру [ADDRESS], накладений постановою відділу Держаної виконавчої служби Білоцерківського міського управління юстиції від 23.12.2000 року знято не було. Крім того, як вбачається з відповіді Білоцерківського міського відділу Державної виконавчої служби на звернення позивачки\~ від 01.06.2018 року, відповідно даних АСВП у Білоцерківському міському відділі ДВС на примусовому виконанні виконавчий\~ документ про притягнення [PERSON] не перебуває та станом\~ на дату надання відповіді не надходив, а тому відсутні правові підстави для припинення обтяження, що підтверджується листом №47826 від 26.06.2018 року. Вирішуючи по суті даний спір, суд виходить з наступного. За приписами ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Зі змісту ст. 319 ЦК України вбачається, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Положеннями статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Як розяснено в п.2 Постанови Пленуму ВССУ №5 від 03.06.2016 року, позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно, що належить померлому [PERSON] суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб - шляхом зняття арешту з майна. На підставі викладеного,

Outcome: approved