Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-22 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із вказаним позовом до відповідачів, який в процесі розгляді справи уточнювала, відповідно до остаточної редакції якого просить визнати недійсним державний акт про право приватної власності на землю, виданий 18.09.2006 року на ім'я [PERSON] серії ЯБ № 743299; виключити та скасувати запис про державну реєстрацію державного акту на право приватної власності на землю, виданого 18.09.2006 року на ім'я [PERSON] з Книги реєстрації державних актів на право власності, право постійного користування та договорів оренди земельних ділянок, зареєстрованого на № 01.06.162.01009. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] померла бабуся позивачки - [PERSON] Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки площею 5,410 га, що була надана останній для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Дана земельна ділянка належала спадкодавцю на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії ДН № 011854. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є позивачка та її тітка - [PERSON] У встановлений законом строк [PERSON] та [PERSON] звернулись до нотаріального органу з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] 12.06.2008 року позивачка отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого остання є спадкоємцем ? частки майна [PERSON], що складається з земельної ділянки, площею 5,410 га. Відповідачкою [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом - ? частку належної [PERSON] земельної ділянки - було отримано 21.08.2006 року. 18.09.2006 року відповідачка [PERSON] отримала державний акт про право власності на земельну ділянку, площею 5,410 га. Видачею вказаного державного акту було порушено права позивачки, оскільки її фактично було позбавлено її права власності на ? частку спірної земельної ділянки. 26.10.2013 року позивачка звернулась до Реєстраційної служби для проведення державної реєстрації її права власності на ? частку земельної ділянки, проте отримала рішення про відмову у державній реєстрації, внаслідок реєстрації права власності в цілому за [PERSON] З огляду на викладене, з метою захисту прав власника, [PERSON] вимушена звернутись до суду із даним позовом. В судове представник позивачки - [PERSON] - не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутність, наполягала на задоволення позовних вимог [PERSON] В судове засідання відповідачка [PERSON] не з'явилась з невідомих суду причин, про слухання справи була повідомлена у встановленому законом порядку. В судовому засіданні представник відповідача Держземагенства у м. Маріуполі - Зінов'єв І.Г. який діє на підставі довіреності, вирішення справи по суті залишив на розсуд суду. В судовому засіданні представник відповідача Реєстраційної служби - Лісова О.Ю., яка діє на підставі довіреності, вирішення справи по суті залишила на розсуд суду, зауваживши, що Реєстраційна служба ММУЮ є неналежним відповідачем у даній справи, оскільки не є юридичною особою. Заслухавши пояснення представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню. При цьому суд виходить з наступного. Судом встановлені наступні фактичні обставини на підставі представлених сторонами письмових доказів. Згідно із ч.1 ст.81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договорами купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі з земель державної чи комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше їм надані в користування; г) прийняття спадщини, ґ) виділення їм в натурі (на місцевості) належної їм земельної ділянки (паю). Відповідно до частин 2, 3 статті 116 ЗК України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, поряд з іншим, у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян. Судом встановлено, що відповідно до державного акту серії ДН № 011854 від 08.05.2003 року [PERSON] на підставі рішення ММР № 118 від 20.09.2002 року, належала земельні ділянка площе. 5,410 га на території Маріупольської міської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. [INFO] [PERSON] померла. Згідно із свідоцтвом про право на спадщину за законом від 12.06.2008 року, виданому державним нотаріусом Першої маріупольської державної нотаріальної контори Бородіною Л.П., спадкоємцем ? частки майна [PERSON], яка померла [INFO], є її онука [PERSON] Спадкове майно в указаній частці складається з земельної ділянки площею 5,410 га, розташованої на території Маріупольської міської ради. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.08.2006 року, виданому державним нотаріусом Першої маріупольської державної нотаріальної контори Бородіною Л.П., спадкоємцем іншої ? частки майна [PERSON] є її донька [PERSON] Статтею 126 ЗК України встановлено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами, а право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права. При зверненні позивачки до Реєстраційної служби м. Маріуполя з метою державної реєстрації її права власності на ? частку спірної земельної ділянки, належній [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, у державній реєстрації права власності [PERSON] було відмовлено. При зверненні [PERSON] до Управління Держземагенства м.Маріуполя, [PERSON] стало відомо, що відповідачці [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.08.2006 року помилково було видано державний акт про право власності серії ЯБ № 743299 взагалі на всю земельну ділянку площею 5,410 га, чим було грубо порушено право власника [PERSON] та послугувало підставою для відмови Реєстраційної служби м. Маріуполя у реєстрації права власності позивачки на ? частку земельної ділянки. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом, згідно із ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог [PERSON], враховуючи той факт, що нормами діючого законодавства встановлено імперативність непорушності права приватної власності. При видачі відповідачці [PERSON] оскаржуваного державного акту про право власності на земельну ділянку було грубо порушено права власника [PERSON] на ? частку земельної ділянки, з огляду на що вказаний державний акт підлягає скасуванню із виключенням запису про державну реєстрацію цього акту.

Outcome: approved