Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, зареєстрованого між ними 24.10.2009 року за актовим записом №27 у виконкомі Горінчівської сільської ради, Хустського району та ставить вимогу про стягнення з відповідача аліментів в розмірі по 1000 гривень щомісячно на кожну дитину до їх повноліття, а також на її утримання по 500 гривень щомісячно, до досягнення малолітнім сином [PERSON], [INFO] трьохрічного віку. Причиною розірвання шлюбу позивачка вважає те, що вони люди різних характерів та поглядів на життя, внаслідок чого у них виникали часті сварки, вони втратили повагу один до одного і збереження сімї є не можливе. На даний час їхні стосунки не покращилися, примирення між ними не можливе, тому просить суд шлюб між ними розірвати. Крім цього, позивачка зазначила, що відповідач не надає їй матеріальної допомоги для забезпечення та утримання двох неповнолітніх дітей, не приймає участі у їх забезпеченні, ухилившись таким чином від виконання своїх батьківських обовязків, тому вона просить суд вирішити питання про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей в сумі по 1000 гривень щомісячно на кожну дитину, до досягнення ними повноліття. Крім цього позивачка просить стягувати щомісячно з відповідача на її користь по 500 гривень, до досягнення сином [PERSON] 30.07.2014 р. н. 3-х річного віку, так як вона в даний час змушена займатися вихованням та доглядом малолітньої дитини. В судове засідання позивачка не зявилася. Її адвокат [PERSON], який діє згідно ордеру, подав письмову заяву, в якій просив провести розгляд справи без його участі та без участі позивачки. В заяві захисник просив вирішити справу задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом вручення рекомендованого повідомлення про виклик відповідача до суду, однак причини його неявки суду не відомі. З врахуванням наведеного, у відповідності до ст. 169 ч. 4 ЦПК України, беручи до уваги наявні у справі дані про права і взаємовідносини сторін, суд ухвалив провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача [PERSON] Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає, що справу можливо вирішити у відсутності сторін, без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов слід задовольнити частково з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 24.10.2009 року, який зареєстрований за актовим записом №27 у виконкомі Горічнівської сільської ради Хустського району Закарпатської області. За час проживання в шлюбі у подружжя народилося двоє дітей: донька [PERSON], [INFO], та син [PERSON] , [INFO] Зі змісту позовної заяви та заяви представника позивача вбачається, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, ствердивши про неможливість відновлення шлюбу між сторонами. Додані до позовної заяви докази підтверджують факт утримання та виховання позивачкою двох неповнолітніх дітей. В судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами існує формально, на час розгляду справи в суді сторони не проживають спільно і на протязі тривалого часу не підтримують між собою шлюбних взаємовідносин. Про наявність вимог майнового характеру щодо спільного майна подружжя позивачка не заявляла. З огляду на встановлене, суд дійшов до висновку, що підстав для збереження шлюбу між сторонами в судовому засіданні не встановлено, їхній шлюб існує формально, не виконує свого прямого призначення, позивачка не бажає проживати в шлюбі з відповідачем і вони фактично спільно не проживають, а тому шлюб між сторонами доцільно розірвати. Зясувавши фактичні обставини справи, дійсні причини позову, суд, у відповідності до ст.180 СК України, приходить до висновку, що батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Позивачкою ставиться питання про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей в розмірі по 1000 грн. на кожну дитину та 500 грн. на її утримання, але позивачка не має відомостей про місце роботи відповідача та його доходи. Згідно ч.3 ст. 181, ч.2 ст. 182 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі; розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача, може визначити розмір у твердій грошовій сумі. Крім цього, суд вважає доведеними вимоги позивачки про стягнення з відповідача на її користь грошової допомоги, на період її перебування у відпустці по догляду за малолітньою дитиною, до досягнення трьох річного віку. Оскільки відповідно до вимог ст. 75 СК України таке право надано позивачці, у звязку з її тимчасовою непрацездатністю та потребою в матеріальній допомозі. Така потреба позивачки у матеріальній допомозі, стверджується перебуванням у відпустці по догляду за дитиною, не маючи інших джерел матеріального забезпечення. А тому відповідно до вимог ст.ст. 80,84 СК України, суд вважає за можливе задовольнити цю вимогу частково, визначивши розмір аліментів на утримання дружини в твердій грошовій сумі, оскільки в судовому засіданні не встановлено доказів про наявність у відповідача постійного місця праці та стабільних доходів. Встановлені по справ докази дають суду підставу для часткового задоволення позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дітей та дружини. Враховуючи наведене та

Outcome: partial