Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що з [PERSON] вони зареєстрували шлюб 30 липня 1994 року, про що є відповідний запис №1277. Від шлюбу мають двох синів - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини припинені вже тривалий час, старший син навчається на денній формі навчання, неповнолітній син проживає разом з мамою, відповідач добровільно кошти на утримання дітей не надає, а тому позивач звернулася до суду з даним позовом. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві та просила стягувати аліменти в розмірі 1/3 частина всіх видів доходу щомісячно. Відповідач у відповідності до ч. 5 ст.74 ЦПК України належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача та представника позивача, що відповідає вимогам ст.224 та ч.2 ст.158 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 30 липня 1994 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], Житомирським міським відділом реєстрації актів громадянського стану, актовий запис № 1277 (а.с.6). Від шлюбу мають двох синів - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.4,5). Сторони не підтримують подружніх стосунків та не ведуть спільне господарство, син проживає з позивачкою, відповідач допомоги на утримання дитини не надає. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлено одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. Отже, наявність факту, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, є підставою для задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених ст. 184 цього Кодексу. Відповідно до ст.199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітня дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Підставою виникнення обов'язку батьків щодо утримання повнолітньої дитини є такий склад юридичних фактів: 1) повноліття дитини (досягнення нею 18 років); 2) родинний зв'язок батьків та дітей; 3) продовження повнолітньою дитиною навчання; 4) потреба повнолітньої дитини в матеріальній допомозі у зв'язку з продовженням навчання; 5) здатність батьків надавати таку допомогу. Сукупність цих факторів утворює юридичний склад необхідний і достатній для виникнення вищезазначеної матеріальної допомоги. У разі відсутності хоча б однієї з наведених вище обставин, аліментне зобов'язання, пов'язане з утриманням батьками своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання, не виникає. Зі змісту копій свідоцтв про народження вбачається, що сторони є батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], отже, рівною мірою зобов'язані їх утримувати. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, в частині стягнення аліментів на неповнолітню дитину в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позовна вимога в частині стягнення аліментів на повнолітню дитину задоволенню не підлягає, оскільки позивачем до суду не надано доказів навчання сина. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial