Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-30 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що на початку 2007 року вона вирішила придбати квартиру для свого сина - [PERSON] за рахунок коштів, які вона отримала від його батька як аліменти. 19 лютого 2007 року позивачка, як представник неповнолітнього сина уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу однокімнатної квартири № 55, загальною площею 28,8 кв.м., житловою площею 16,1 кв.м., яка розташована в будинку [ADDRESS]. Вони узгодили всі істотні умови договору купівлі-продажу, після чого позивачка передала [PERSON] обумовлену суму коштів у розмірі 25000 грн., а останній, у свою чергу, передав їй ключі від квартири та правовстановлюючі документи. Нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу вони домовилися в термін до 31.12.2007 року. Через раптову смерть [PERSON], який помер [INFO] зазначений договір купівлі-продажу так і не був нотаріально посвідчений. Спадкоємицею після смерті [PERSON] є його дочка, відповідачка по справі - [PERSON].На неодноразові звернення позивачки до [PERSON] з приводу оформлення права власності на квартиру остання не реагує. Тому позивачка просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу та визнати за її сином [PERSON] право власності на придбане майно. Учасники справи в судове засідання не з'явилися. В наданих заявах просили суд праву розглянути без їх участі. При цьому позивачка вказала, що свої вимоги підтримує в повному обсязі, а відповідачка позовні вимоги визнає. Представник третьої особи проти позову не заперечив. Беручи до уваги, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовна заява обґрунтована і підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні було встановлено наступне. 19.02.2007 року між позивачкою, яка діяла в інтересах неповнолітнього сина - [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу згідно умов якого позивачка придбала для сина однокімнатну квартиру № 55, загальною площею 28,8 кв.м., житловою площею 16,1 кв.м., яка розташована в будинку [ADDRESS]. Нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу вони домовилися в термін до 31.12.2007 року (а.с. 8). Позивачка сплатила [PERSON] обумовлену між ними суму вартості квартири в розмірі 25000 грн, що вбачається з розписки (а.с. 7). Через раптову смерть [PERSON], який помер [INFO] зазначений договір купівлі-продажу так і не був нотаріально посвідчений (а.с. 9). Спадкоємицею після смерті [PERSON] є його дочка, відповідачка по справі - [PERSON], що вбачається із свідоцтва про народження (а.с. 13). З інформаційної довідки із спадкового реєстру наданої державним нотаріусом Лебединської районної державної нотаріальної контори Сумської області Лисенко В.Ф. вбачається, що після смерті [PERSON], який помер [INFO] спадкова справа не заводилась, заповіт від його імені не посвідчувався. На неодноразові звернення позивачки до [PERSON] з приводу оформлення права власності на квартиру остання не реагує, а тому право власності до цього часу належним чином не оформлене. У відповідності зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. У відповідності зі ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004р. N952-IV встановлено, що речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов'язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом. Частною 1. ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, в тому числі і право власності на нерухоме майно. Згідно з ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. У відповідності зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу, позивачка, як представник неповнолітнього сина - [PERSON] зі свого боку виконала взяті на себе зобов'язання, сплативши вартість придбаного майна та прийняла його у своє володіння і обидві сторони вчинили взаємні дії для настання юридично значимих наслідків, що підтверджується зібраними доказами, суд приходить до висновку, що наявні всі передумови для визнання за [PERSON] права власності на спірне майно.

Outcome: approved