Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-03 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди та супроводу батька. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 18.03.2005року по 09.11.2006 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, з яким мають спільну малолітню дитину, сина [PERSON] , [INFO] . 09.11.2006 року шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано. Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з позивачем. Позивач має бажання тимчасово виїжджати з дитиною за кордон. Для виїзду дитини за кордон необхідно мати нотаріальний дозвіл відповідача, однак відповідач ухиляється від надання такого дозволу, позивач просить суд дозволити тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька - відповідача по справі Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29 травня 2020 року відкрито провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди та супроводу батька, та вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 02 липня 2020 року о 11 годині 00 хвилин. Відповідно до відповіді на запит до відділу адресно-довідкової служби ГУ ДМС України в Одеській області від 26 травня 2020 року за вхід. № 52248/20 відповідач [PERSON] [INFO] зареєстроване місце проживання невідоме. Відповідно до п.11 ст. 128 ЦПК України якщо відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. У судове засідання призначене на 02 липня 2020 року з`явився представник позивача Пашутов В.Ю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час судового засідання повідомлений належним чином. Для надання додаткових пояснень особисто позивачем [PERSON] та її малолітнім сином [PERSON] судове засідання відкладене на 04 серпня 2020 року о 14 годині 00 хвилин. 04 серпня 2020 року до суду надійшло клопотання про долучення довідки про реєстрацію місця проживання [PERSON] та підтвердження сповіщення [PERSON] . У судове засідання призначене на 04 серпня 2020 року з`явилися представник позивача Пашутов В.Ю., позивач [PERSON] та її неповнолітній син [PERSON] . У судовому засіданні позивач наполягала на задоволенні позову, вказала на наявність житла та підтвердила працевлаштування в університеті в Литовській Республіці. Неповнолітній [PERSON] надав пояснення суду, що з батьком стосунків не підтримує, виявив бажання навчатися в Литовській Республіці. Відповідач в судове засідання не з`явився, та від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, тому суд відповідно до ст. 281ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов частково підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 18.03.2005 року по 09.11.2006 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, з яким мають спільну малолітню дитину, сина [PERSON] , [INFO] . 09.11.2006 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з позивачем. Позивач має бажання тимчасово виїжджати з дитиною для навчання за кордон, а саме, в м. Каунас, Литовської Республіки.. Позивач з 2018 року проживає та працює в м. Каунас, Литовської Республіки що підтверджується відповідними доказами. Працевлаштування підтверджується копією листа про працевлаштування (а.с.25), копією трудового договору №11955 (а. с. 27). Проживання підтверджується копією посвідки на постійне місце проживання (а. с. 35), мотивування виїзду за кордон для навчання підтверджується копією повідомлення з гімназії від 20 лютого 2020 року № 17-075 (а. с. 40). Практика вирішення спорів за участю малолітніх дітей свідчить про те, що забезпечення найкращих інтересів дітей повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР. Пасивне ставлення відповідача до виховання свого сина [PERSON] підтверджується характеристикою наданою директором та класним керівником Гімназії № 11 ім. К.А. Тренева (а. с. 16), підсумками психологічної роботи спеціаліста по соціальній роботі «Сімферопольського міського центру соціальних служб для сімей, дітей та молоді» (а. с. 17), розрахунком ГТУЮ у Херсонській області заборгованості по аліментам станом на 30 жовтня 2019 року ( а. с. 38). Так, відповідно до Постанови Верховного Суду від 03 липня 2019 року, вказано, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. Крім того, задоволення найкращих інтересів дитини підтверджується безпосередніми поясненнями [PERSON] під час судового засідання. Так, Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Таким чином, з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Лише в разі збігу волі трьох учасників переговорного процесу - матері, батька, дитини можна досягти миру і згоди. Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Відповідно до Постанови Верховного Суду від 03 липня 2019 року сама по собі можливість поїздки за кордон не є безумовним свідченням того, що така поїздка відповідає найкращим інтересам дитини, оскільки істотне значення має країна поїздки, мета такої поїздки та період поїздки. Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). Вирішуючи питання щодо врахування країни виїзду суд бере до уваги наступне. Відповідно до копії листа про працевлаштування (а. с. 25), копії трудового договору №11955 (а. с. 27) копії посвідки на постійне місце проживання (а. с. 35), копії виписки, що підтверджує запис про укладення шлюбу (а. с. 42), копії довідки про задеклароване місце проживання особи від 15.11.2019 № 2019-11PD-2693 (а. с. 44) переїзд на навчання до м. Каунас, Литовської Республіки для навчання відповідає інтересам дитини та сприяє збереженню сімейного зв`язку з матір`ю. Виходячи с вищевикладеного суд вбачає, що тимчасовий виїзд на навчання до Литовської Республіки сприяє забезпеченню інтересів дитини, її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищу. Для виїзду дитини за кордон необхідно мати нотаріальний дозвіл відповідача, однак відповідач ухиляється від надання такого дозволу. Згідно ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами). У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. П.18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Оскільки у позивача є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування для навчання, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог та надання дозволу на виїзд неповнолітнього сина , сина [PERSON] , [INFO] за кордон без згоди батька та до конкретної держави та на конкретний строк. На підставі викладеного та

Outcome: partial