Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-28 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що 27 червня 2002 року був укладений біржовий контракт № 2706/01 між [PERSON], чоловіком заявника, та [PERSON] За вказаним біржовим контрактом [PERSON] придбав у власність 14/25 частки буд. 101 по вул. Ризькій в м. Маріуполі, зареєструвавши своє право власності на таке майно в Маріупольському БТІ. Однак 15 березня 2016 року чоловік позивачки помер, спадкоємицею після смерті якого є вона, [PERSON] При цьому позивачка фактично прийняла спадщину, подавши до нотаріальної контори відповідну заяву. В той же час після смерті [PERSON] вона не може оформити спадкові права на 14/25 часток буд. 101 по вул. Ризькій в м. Маріуполі, бо такий біржовий контракт був укладений без нотаріального посвідчення. Додавала натомість, що після укладення вказаного договору купівлі-продажу її чоловіку відповідачка передала вказану частку житлового приміщення, а він у свою чергу передав відповідачці гроші. Таким чином сторони такої угоди, домовившись щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу, фактично виконали їх. На підставі переліченого згідно з уточненими позовними вимогами вона просила суд визнати біржовий контракт від 27 червня 2002 року про купівлю-продаж 14/25 часток буд. 101 по вул. Ризькій в м. Маріуполі дійсним, оскільки свого часу [PERSON] не встиг узаконити таку угоду. Також вказувала, що оскільки нотаріус їй відмовив у видачі свідоцтва на 14/25 часток буд. 101 по вул. Ризькій в м. Маріуполі, то на підставі правомірності набуття права власності на таке майно її чоловіком, просила суд також визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на 14/25 часток буд. 101 по вул. Ризькій в м. Маріуполі. Позивачка в судове засідання не зявилась, надавши суду заяву з проханням розгляд справи проводити за її відсутності, наполягаючи при цьому на задоволенні позовних вимог. Відповідачка до судового засідання також не зявилась, надавши заяву з проханням проводити розгляд справи за її відсутності, не заперечуючи при цьому проти задоволення заявлених [PERSON] вимог. Представники 4-ї державної нотаріальної контори м. Маріуполя до судового засідання не зявились за невідомих суду причин повторно, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] помер 15 березня 2016 року, що вбачається зі свідоцтва про смерть, виданого 15 березня 2016 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис 456 від 15 березня 2016 року. Відповідно до свідоцтва про одруження, виданого 17 липня 1993 року Міським відділом РАЦС м. Маріуполя Донецької області, актовий запис № 1284 від 17 липня 1993 року, вбачається, що [PERSON] одружився із [PERSON], внаслідок чого позивачці було присвоєно прізвище «Кулєшова». За паспортними даними позивачки (серія ВС № 128779) вбачається, що [PERSON] народилась 11 вересня 1974 року, яка зареєстрована з 6 серпня 2002 року по вул. Ризькій 101 в м. Маріуполі. Крім цього [PERSON] з 30 липня 2009 року є власницею 11/25 часток будинку 101 по вул. Ризькій в м. Маріуполі на підставі договору купівлі-продажу від 23 липня 2009 року, що підтверджується відомостями з Реєстру прав власності на нерухоме майно. За інформацією від нотаріуса, [PERSON], від 19 грудня 2016 року вбачається, що [PERSON], дружина померлого, подала заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON], який помер 15 березня 2016 року, на підставі чого була заведена спадкова справа, та якій було видано свідоцтво про право на спадщину на вантажний бортовий автомобіль. Інших спадкоємців, які б претендували на спадщину [PERSON] немає. На підставі вивчених письмових доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що у судовому засіданні було встановлено, що [PERSON], який помер 15 березня 2016 року, приходився чоловіком позивачки, [PERSON], незважаючи на те, що прізвище таких членів подружжя не збігаються в одній літері. Відповідно до біржового контракту № 2706/01 від 27 червня 2002 року на Універсальній товарній біржі «Сприяння» був укладений договір купівлі-продажу 14/25 частки будинку 101 по вулиці Ризькій в місті Маріуполі (загальної площі 36,80 кв. м., жилої площі 26,50 кв. м.), яка складається з житлових кімнат 1-6, 1-7, кухні 1-3 житлового будинку літ. А-1, тамбуру літ. а, літньої кухні літ. Б, погребу літ. Б/п, вбиральні літ. В та 1/2 частки огорожі, яку [PERSON] придбав у [PERSON] за 5771 грн., що також підтверджується копією технічного паспорту на такий будинок. Згідно із реєстраційним посвідченням БТІ м. Маріуполя № 22617 від 27 червня 2002 року вбачається, що 14/25 частки будинку 101 по вул. Ризькій в м. Маріуполі зареєстровані за [PERSON] на праві приватної власності за біржовим контрактом № 2706/01 від 27 червня 2002 року. За ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) було передбачено, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. При цьому правовідносини, що склалися між сторонами мали місце до набрання чинності ЦК України в редакції 2003 року, тому відповідно п. 4 «Прикінцевих положень» Цивільного кодексу України підлягають застосуванню положення ЦК України в редакції 1963 року. Так за ст. 224 ЦК України (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно із ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Відповідно ч. 2 ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. У ст. 8 Закону України «Про право власності», який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, було зазначено, що цим законом встановлюються основні положення про власність в Україні, а відносини власності, не врегульовані цим Законом, регулюються Цивільним кодексом України та іншими законодавчими актами. На підставі переліченого вбачаєтьсяс, що положення ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» не змінювали положень діючого на момент укладення біржового контракту цивільного законодавства України про обовязковість нотаріального посвідчення угод купівлі-продажу житлового нерухомого майна, учасниками якого були громадяни. Таким чином суд дійшов висновку, що договір купівлі-продажу 14/25 будинку по вул. Ризькій 101 в м. Маріуполі від 27 червня 2002 року, сторонами по якому є громадяни, був укладений у порушення вимог ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року), якою передбачалось обовязкове нотаріальне посвідчення угод такого виду. Враховуючи обставини справи, які були досліджені у судовому засіданні, суд вважає встановленим, що між сторонами по справі фактично відбувся договір купівлі-продажу 14/25 часток буд. 101 по вул. Ризькій в м. Маріуполі за біржовим контрактом № 2706/01 від 27 червня 2002 року, оскільки сторони угоди повністю виконали умови вказаного договору. На підставі п. 5 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. В той же час відповідно до статті 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином суд вважає можливим задовольнити заявлений позов [PERSON] в частині визнання дійсним договору купівлі-продажу 14/25 часток буд. 101 по вул. Ризькій в м. Маріуполі, який був зареєстрований Універсальною товарною біржею «Сприяння» 27 червня 2002 року, та відбувся між [PERSON] та [PERSON] Згідно із постановою від 5 серпня 2016 року нотаріус, [PERSON], за спадковою справою щодо майна померлого 15 березня 2016 року [PERSON] за заявою позивачки про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на 14/25 частку буд. 101 по вул. Ризькій в м. Маріуполі у видачі такого свідоцтва відмовив на підставі відсутності належним чином оформленого документа, який би посвідчував право власності на вказане нерухоме майно через відсутність нотаріального посвідчення біржового контракту від 27 червня 2002 року. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно відсутні відомості про реєстрацію права власності на 14/25 часток будинку 101 по вул. Ризькій в м. Маріуполі. Таким чином суд дійшов висновку, що право власності на 14/25 частки буд. 101 по вул. Ризькій в м. Маріуполі свого часу не було належним чином посвідчено. За п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. При цьому за ст. 128 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції 1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором, якою визнається вручення речі набувачеві. Згідно із п. 6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5 зазначено, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. На підставі переліченого суд робить висновок, що оскільки суд вже дійшов висновку, що договір купівлі-продажу 14/25 часток буд. 101 по вул. Ризькій в м. Маріуполі є дійсним, то [PERSON] свого часу правомірно набув право власності на зазначене нерухоме майно. Суд при цьому зазначає, що виникнення права власності на нерухоме майно не залежало від державної реєстрації такого права до набрання чинності Цивільним кодексом України (від 2003 року) та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (від 2004 року). Згідно із ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у 6 місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно із ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. На підставі ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). При цьому до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно із ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. На підставі перелічених норм суд дійшов висновку, що [PERSON] на момент його смерті належала 14/25 часток буд. 101 по вул. Ризькій в м. Маріуполі на підставі договору купівлі-продажу від 27 червня 2002 року, визнаного судом дійсним. Враховуючи, що [PERSON] правомірно набув право власності на 14/25 часток буд. 101 по вул. Ризькій в м. Маріуполі, то до складу спадкового майна після його смерті входить також право власності на вказану частку такого будинку. З огляду на наведене суд встановив, що позивачка, за відсутності інших спадкоємців, фактично прийняла спадщину за законом після смерті [PERSON], яка також складається з 14/25 часток буд. 101 по вул. Ризькій в м. Маріуполі, тому вона набула у власність зазначене нерухоме майно шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори. З урахуванням переліченого, з метою захисту спадкових прав позивачки, суд вважає необхідним задовольнити заявлені нею вимоги також в частині визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка, [PERSON], на 14/25 часток буд. 101 по вул. Ризькій у м. Маріуполі.

Outcome: approved