Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником житлового будинку з надвірними будівлями в смт. Линовиця по вул. Незалежності буд. 206 на підставі договору дарування житлового будинку від 08 листопада 2005 року посвідченого державним нотаріусом Прилуцької районної державної нотаріальної контори. Станом на сьогоднішній день в належному її житловому будинку зареєстровані мати [PERSON] та її колишній чоловік [PERSON], шлюб між якими розірвано відповідно до рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 10 березня 2016 року. З 2013 року відповідач не проживає за даною адресою, а оскільки останній тривалий час без поважних причин не проживає в вище зазначеному житловому будинку, позивачка і просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В судове засідання позивачка та її представник не з»явилися, однак надіслали заяву про розгляд справи в їх відсутності, заявлені вимоги підтримують та просять суд задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих для суду причин, хоча про час і місце судового засідання був повідомлений завчасно, а також не надав заперечень щодо суті позову і не повідомив про поважність причин неявки в судове засідання. У звязку з цим, суд, відповідно до ст. 224 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: Згідно копії домової книги для прописки громадян, що проживають в житловому будинку №206, що розташований по вул. Незалежності (Леніна) смт. Линовиця вбачається, що [PERSON] значиться зареєстрованим в даному житловому будинку. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов від 08.07.2016 року вбачається, що в житловому будинку № 206 по вулиці Незалежності в смт. Линовиця, Прилуцького району зареєстрований але не проживає [PERSON]. Згідно довідки виконкому Линовицької селищної ради Прилуцького району № 1416 від 19.11.2015 року вбачається, що [PERSON] [INFO] зареєстрований в [INFO], але за даною адресою не проживає з 2013 року. Згідно ст.317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до положень ст.ст.319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 6 ЖК України визначено, що жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян. Згідно ст.379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Статтею 382 ЦК України визначено, що квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Згідно положень ч.1 ст.383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сімї та інших осіб. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Відповідно до ст.163 ЖК у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Стаття 71 ЖК України визначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За таких обставин, оцінюючи у сукупності досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає достовірно встановленим, що [PERSON] не проживає в вищезазначеному житловому будинку з 2013 року без поважних причин, оплату за нього не проводить, чим взагалі втратив до житла будь-який інтерес, а тому суд вважає його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки відповідач перешкоджає позивачці у здійсненні нею права користування та розпорядження майном. Що стосується позовних вимог про зняття відповідача з реєстраційного обліку, суд вважає, що така вимога не підлягає до задоволення, оскільки статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Судові витрати по справі, в порядку ст.88 ЦПК України, підлягають відшкодуванню [PERSON], так як рішення постановлено на її користь.\~\~\~\~ На підставі викладеного,

Outcome: approved