Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом, просила стягнути з ПАТ «Київський річковий порт» середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні з 25 листопада 2014 року по 05 листопада 2015 року, включно, в сумі 58 304,37 грн. та моральну шкоду в розмірі 5000 гривень. В ході розгляду справи позивачка подала заяву про збільшення розміру позовних вимог. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона працювала у Публічному акціонерному товаристві «Київський річковий порт» на посаді бухгалтера 1-ї категорії - касира бухгалтерії з 13 січня 2011 року по 13 травня 2014 року. В день її звільнення відповідачем була нарахована, але не виплачена заробітна плата, в тому числі компенсація за невикористані щорічні відпустки у сумі 21 175,13 грн.. Ці та інші обставини було встановлено рішенням Подільського районного суду м.Києва від 24 листопада 2014 року, яке ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 серпня 2015 року залишено без змін. Вказаним рішенням встановлено, що станом на 24 листопада 2014 року позивачці не виплачена заробітна плата у розмірі 278,03 грн., яка підлягає стягненню з відповідача. Вказана заробітна плата була виплачена 19.11.2015 року, а також сплачено середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 13 травня 2014 року по 24 листопада 2014 року. Зазначає, що сума середнього заробітку, який відповідач зобов»язаний сплатити на її користь за час затримки розрахунку з 25.11.2014 року по 18.11.2015 року, включно, складає 60 518,46 грн.. Крім того, вказує, що відповідач спричинив їй моральних та фізичних страждань. Вона знаходиться у скрутному становищі, є пенсіонером, ветераном праці, акціонером ПАТ «Київський річковий порт», сумлінно працювала 39 років у Київському річковому порту, і знаючи все це, посадові особи відповідача порушують її законні права. Розмір моральної шкоди оцінює в 5 000 гривень. Просить стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25 листопада 2014 року по 18 листопада 2015 року, включно, в сумі 60 518, 46 грн. та стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 5 000 гривень. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з тих же підстав, просила позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, в задоволенні позову просив відмовити. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] працювала у Публічному акціонерному товаристві «Київський річковий порт» на посаді бухгалтера 1-ї категорії - касира бухгалтерії з 13 січня 2011 року по 13 травня 2014 року. 13 травня 2014 року [PERSON] була звільнена за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію на підставі ст. 38 КЗпП України. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В день звільнення з позивачкою розрахунок проведений не був, тому позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення заробітної плати, компенсації за затримку розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди. Рішенням Подільського районного суду м.Києва від 24 листопада 2014 року було задоволено позов [PERSON] та стягнуто з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 278 гривень 03 копійки, середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 33 334 гривні 38 копійок, моральну шкоду в розмірі 500 гривень, а всього 34112 гривень 41 коп. ( а.с. 4-6). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 05 серпня 2015 року вказане рішення суду залишено в силі ( а.с. 11-15). Відповідно до видаткового касового ордера від 19 листопада 2015 року позивачці було виплачено 34 112,41 грн. згідно виконавчого листа № 758/9212/14-ц від 19.10.2015 року, ВП № 491635-3. Тобто, заборгованість по заробітній платі в сумі 278,03 грн. позивачці було виплачено тільки 19.11.2015 року. Частиною 1 ст. 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ст.. 233 КЗпП України працівник може звернутись з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного в м.Києві, міського чи міськрайонного суду у тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Як зазначає позивачка копію ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 серпня 2015 року отримано її представником у вересні 2015 року. В суд позивачка звернулась 05.11.2015 року. Оскільки заборгованість в розмірі 278 гривень 03 копійки позивачці виплачена лише 19.11.2015 року, то відповідач зобов»язаний виплатити позивачці середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25 листопада 2014 року по 18 листопада 2015 року. Пунктом 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100 (далі - Порядок), передбачається, що у випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Відповідно до п. 5 розд. IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується шляхом ділення на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз. 3 п. 8 Порядку). Про застосування вказаного порядку розрахунку середнього заробітку зазначено і у листі Верховного Суду України від 01.07.2012 року «Висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, за I півріччя 2012 року». З довідки за №3993 від 16 травня 2014 року (а.с.16), виданої Публічним акціонерним товариством «Київський річковий порт», вбачається, що у березні 2014 року зарплата позивачки становила 5 105 гривень 15 копійок, у квітні 2014 року - 5 255 гривень 84 копійки, а середньоденна заробітна плата - 246 гривень 01 копійка. Сума середнього заробітку становить 5 289 гривень 22 копійки (246,01 грн. х 21,5 день = 5 289,22 грн.). За період з 25листопада 2014 року по 18 листопада 2015 року середній заробіток за весь час затримки розрахунку становить в загальній сумі 62363 гривні 59 копійок (за листопад 2014 року - 984,04 грн. /246,01 грн. х 4 дні/, за грудень 2014 року - жовтень 2015 року -58181,42грн. /5 289,22 грн. Х 11 місяців/, за листопад 20154 року - 3 198,13 грн. /246,01 грн. х 13 днів/). Пояснення представника відповідача про те, що позивачка ухилялась від отримання коштів, призначених рішенням Подільського районного суду м.Києва від 24.11.2014 року, в тому числі і не виплаченої заробітної плати в сумі 278,03 грн. не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджені жодними належнити та допустими доказами. Позивачка також просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 5 000 гривень, оскільки вона морально страждала. Вона є пенсіонером, ветераном праці, акціонером ПАТ «Київський річковий порт», сумлінно працювала понад 39 років у Київському річковому порту, і знаючи все це, посадові особи відповідача порушують її законні права. Статтею 237-1 КЗПП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення на користь позивачки моральної шкоди є необґрунтованими та недоведеними у судовому засіданні, а тому задоволенню не підлягають. Таким чином, враховуючи викладене вище, суд вважає, що позов в судовому засіданні доведений частково, а тому підлягає частковому задоволенню. Стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір. На підставі наведеного ст.ст. 116, 117, 231, 233, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial