Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом посилаючись на те, що [INFO] помер [PERSON] , за життя якому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯБ №524400 від 26.12.2005 року належала земельна ділянка площею 3.33 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Шпендівської сільської ради Кагарлицького району Київської області. За життя [PERSON] заповіт на своє майно не складав. Після його смерті спадкоємцями першої черги залишився його син [PERSON] , а четвертої черги залишилася [PERSON] , яка проживала з померлим однією сім`єю більше як п`ять років до часу відкриття спадщини. А тому просить змінити черговість одержання права на спадщину на рівні з відповідачем як спадкоємець першої черги. Позивачка та її представник в судовому засіданні заяву підтримали. Відповідачі та представник відповідачів в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з слідуючих підстав. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер [PERSON] . За життя [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯБ №524400 від 26.12.2005 р. належала земельна ділянка площею 3,33 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Шпендівської сільської ради Кагарлицького району Київської області. За життя [PERSON] заповіт на своє майно, в тому числі і земельну ділянку, складено не було. Після смерті [PERSON] із спадкоємців першої черги залишився його син [PERSON] . Інших спадкоємців першої черги після [PERSON] не залишилось. Також, після [PERSON] із спадкоємців четвертої черги залишилась [PERSON] , яка проживала з померлим [PERSON] однією сім`єю більше як п`ять років до часу відкриття спадщини. З 1987 року по день смерті [INFO] [PERSON] та померлий [PERSON] проживали однією сім`єю як чоловік і жінка, вели спільне господарство, побут, мали взаємні права та обов`язки щодо один одного. Вказані обставини підтверджуються довідкою Шпендівської сільської ради №23 від 23.01.2019 р., а також підтверджено показами свідків [PERSON] , [PERSON] .. Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтвердили факт проживання [PERSON] з померлим [PERSON] , а також поясили, що покійний [PERSON] приходив у гості до свого чина - відповідача [PERSON] та [PERSON] в гості. Померлий [PERSON] мав похилий вік, 79 років, він хворів на «Рак легень. Ракова кахексія», тому постійно потребував лікування та догляду. У стадії загострення хвороби був неодноразово госпіталізований.. [PERSON] перевідувала його в лікарні, піклувалась про здоров`я. Отже, [PERSON] яка хоч і не мала статусу дружини, однак відповідно до ч. 2 ст. 1259 Цивільного кодексу України протягом тривалого часу з 1987 року (не менше 5 років) опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві. Позивачка в своєму позові просить суд «встановити факт проживання понад п`ять років [PERSON] , [INFO] , однією сім`єю без реєстрації шлюбу з померлим [INFO] [PERSON] , [INFO] для того щоб набути статус спадкоємця четвертої черги на майно останнього та мати право змінити черговість одержання права на спадкування, що передбачено ч.2 ст. 1259 ЦК України. Згідно зі ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як роз`яснив Пленум ВСУ№ 7 від 30 травня 2008 року Про судову практику в справах про спадкування у п. 21 при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України. Конституційний Суд України у п.6 рішення від 03.06.1999 року № 5- рп/99 вказує, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство, ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою визнання їх членами сім`ї крім факту спільного проживання є ведення із суб`єктом спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, четверту чергу спадкоємців за законом складають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю протягом не менше, ніж п`ять років до часу відкриття спадщини. Таким чином, для одержання права на спадкування у зазначених осіб необхідне встановлення двох юридичних фактів: 1) проживання однією сім`єю; 2) на час відкритгя спадщини має пройти принаймні п`ять років, протягом яких спадкоємець проживав зі спадкодавцем однією сім`єю. Однак, ця вимога не може бути задоволена судом оскільки протягом всього періоду проживання [PERSON] у [PERSON] і на момент смерті [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження. Аналіз судової практики свідчить про те, що при зверненні до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ майна слід також зважати на одну з головних обставин - особи, які перебувають у цивільному шлюбі, не можуть одночасно перебувати в будь-якому іншому шлюбі. При чому таке проживання може тривати як незначний час, так і досить довго. Верховний Суд України в своїй постанові від 20.02.2012 року, прийнятій у показовій цивільній справі про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 серпня 2011 року у справі про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, поділ спільного майна подружжя, визнання недійсними договорів дарування жилого будинку та земельної ділянки, визнання права власності на частину жилого будинку та земельної ділянки надав чіткий аналіз норм Сімейного кодексу щодо встановлення факту перебування осіб у фактичних шлюбних відносинах, які надають право на спільне майно як при поділі так і при спадкуванні та зробив правовий висновок. Розглянувши дану справу, Верховний суд в даній постанові зазначив, що встановлені ч. 2 ст. 3 СК України виключення, згідно з якими подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно, стосуються офіційно зареєстрованих шлюбів. Отже, вимога абз.2 ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України, в якому сказано, що подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно стосується також офіційно зареєстрованих шлюбів. Висунута позивачкою вимога про надання їй як спадкоємиці четвертої черги права на спадкування спадщини разом із спадкоємцем першої черги, не може бути задоволена, так як суперечить абз.4 п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2007 року, в якому сказано, що до числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК. Відповідно до ч.2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка матеріалізований вираз - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1 - 3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Про це чітко висловився Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 18 липня 2018 року у своїй постанові у справа № 713/1528/16-ц про зміну черговості та одержання права на спадкування, в якій зазначив, що для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених підстав, а ці підстави неможливо довести без належних та допустимих доказів. Адже, відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дане стверджується копіями свідоцтва про смерть, державного акту, довідкою про причину смерті, витягу із спадкового реєстру, довідкою сільської ради, листом Кагарлицької ЦРЛ, довідками з Пенсійного фонду, спадкової справи. Таким чином, враховуючи те, що позивачка протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, дбала, надавала іншу допомогу [PERSON] , а тому слід встановити факт проживання однією сім`єю більше як п`ять років [PERSON] та [PERSON] . В решті позову слід відмовити. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed