Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом в якому, після збільшення позовних вимог, просить стягнути з відповідачки на свою грошові кошти в якості заборгованості в сумі 226 905,68 грн., 3 % річних в сумі 23 386,82 грн., інфляційні витрати в сумі 100 305,36 грн.. В обґрунтування вимог в позові зазначено: 20.08.2008 року між відповідачкою та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» укладено кредитний договір. Згідно з договором Банк надає відповідачці кредит у розмірі 256 768,94 грн.. В якості забезпечення виконання своїх зобовязань, відповідачка уклала з банком договір іпотеки трьохкімнатної квартири за адресою: [ADDRESS]. 13.10.2009 року між позивачкою та відповідачкою укладений попередній договір, відповідно до якого [PERSON] зобовязується належну їй квартиру за адресою: [ADDRESS], продати позивачці за 300 000 грн.. Крім того, відповідно до умов попереднього договору, сторони домовились що договір купівлі-продажу має бути укладений ними не пізніше 13.10.2012 року. Позивачкою передано відповідачці в якості авансу 15 000 грн.. Згодом позивачці стало відомо, що квартира перебуває в заставі. Тому між сторонами досягнуто згоди на те, що позивачка шомісяця вносить грошові кошти на погашення кредитного договору в рахунок сплати коштів за квартиру за адресою: [ADDRESS]. За період з 13.10.2009 року по 11.05.2012 рік, позивачкою було здійснено, в рахунок погашення заборгованості [PERSON], перерахування грошових коштів на загальну суму 226 905,68 грн.. Але договір купівлі-продажу між сторонами не був укладений через відмову відповідачки, грошові кошти, сплачені в рахунок погашення заборгованості, позивачці не повернуті. У судове засідання сторони не зявились. Позивачка [PERSON] надала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує у повному обсязі. Представник позивачки [PERSON] також надав клопотання про розгляд справи без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачка в судове засідання, повідомлена своєчасно належним чином не зявилась, причину та обставини неявки не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутністю або відкладення судового засідання не надіслала. Відповідно довідки Енергодарського УДМС, відповідачка [PERSON] зареєстрований у встановленому законом порядку за адресою: [ADDRESS] (а.с.36) та судові виклики їй направлялись саме за цією адресою. У звязку з вищевикладеним, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку заочного провадження. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). В судовому засіданні встановлено наступне: 20.08.2008 року між відповідачкою та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» укладено кредитний договір (а.с.6-8), відповідно до якого Банк надає відповідачці кредит у розмірі 256 768,94 грн. на придбання у власність трьохкімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS]. Між позивачкою та відповідачкою досягнуто згоди на те, що позивачка шомісяця вносить грошові кошти на погашення кредитного договору в рахунок сплати коштів за квартиру за адресою: [ADDRESS]. таким чином, за період з 13.10.2009 року по 11.05.2012 рік, позивачкою було здійснено, в рахунок погашення заборгованості [PERSON], перерахування грошових коштів на загальну суму 226 905,68 грн., що підтверджується відповідними квитанціями (а.с.9-16). Крім того сторони домовились, що між ними, не пізніше 13.10.2012 року. має бути укладений договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS]. Проте договір купівлі-продажу між сторонами не був укладений через відмову відповідачки, грошові кошти, сплачені в рахунок погашення заборгованості, позивачці не повернуті. Позивачкою на адресу відповідачки 12.03.2015 року направлена вимога про повернення коштів (а.с.17,18), але зазначена вимога [PERSON] не виконана, грошові кошти позивачці не повернуті. Згідно ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Згідно з ч.1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Відповідно до постанови верховного суду України № 6-88цс13 від 02.10.2013 року, предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Обєктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Відповідно до ч. 2 ст. 1214 ЦК України передбачено, що у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього кодексу). В позовній заяві позивачкою здійснені розрахунки 3% річних та суми індексу інфляціїю, які суд бере до уваги при розрахунку заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідачки. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). З огляду на викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved