Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини: сина - [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку /доходу/, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи від дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування зазначає, що від зареєстрованого шлюбу, сторони мають малолітню сина - [PERSON], [INFO], який мешкає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. На теперішній час сторони проживають окремо. Відповідач в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання малолітньої доньки не надає, хоча має таку можливість, оскільки працездатний та здоровий. Тому, позивачка змушена звернутися до суду з позовом. Позивачка в судове засідання не з»явилась, у позовній заяві клопотала про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Визнає позовні вимоги в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. В силу ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, або визначаються судом. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження, батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON]. /а.с. 4/. Дитина проживає разом з матірю, про що свідчить довідка старшої по будинку, засвідчена директором КП Житломасив [PERSON] від 28.03.2017 року. /а.с. 7/. Відповідно до абз.3 п. 24 Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідач [PERSON] позов визнав в повному обсязі, а згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. З урахуванням викладених обставин, аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що визнання позову відповідачем не порушує прав, свобод, інтересів інших осіб, у зв»язку з чим позов підлягає задоволенню, тому з відповідача на користь позивачки слід стягувати аліменти на утримання малолітнього сина - [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку /доходу/, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 28 березня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп.

Outcome: approved