Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем та стягнути з нього аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] та малолітніх: доньки [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку /доходу/, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи від дня подання позову і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування посилається, що 15 вересня 2001 року Щорсівською сільською радою Генічеського району Херсонської області, актовий запис № 9, між сторонами зареєстровано шлюб. Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] та малолітніх: доньку [PERSON], 20 квітня 2007, сина [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачкою. Спільне життя з відповідачем не склалося у звязку з істотними розходженнями характерів і життєвих принципів, втратою почуття любові та поваги один до одного, відсутністю спільність цілей та інтересів. Шлюбні стосунки між сторонами фактично припинені. Подальше збереження шлюбу позивачка вважає неможливим, намірів до відновлення стосунків не має, тому просить розірвати шлюб. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча має таку можливість, тому позивачка вимушена звернутися до суду. Позивачка в судове засідання не зявилась, від її представника надійшла заява з проханням слухати справу у його відсутність, на заявлених позовних вимогах наполягає. У випадку неявки відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився. Про час і місце слухання справи був повідомлений належним чином, про що свідчить підпис в рекомендованому поштовому повідомлені, яке повернулось на адресу суду, відомостей про поважні причини своєї неявки суду не повідомив, заяв про відкладення справи або про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило. Відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене належним чином, тому суд визнає її неявку в судове засідання неповажною та вважає можливим розглядати справу за її відсутністю, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви представника позивачки та у звязку з неявкою відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню за наступними підставами. Сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 15 вересня 2001 року Щорсівською сільською радою Генічеського району Херсонської області, актовий запис № 9, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб, виданого повторно. /а.с. 6/. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] та малолітніх: доньку [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про народження. /а.с. 7-9/. Як встановлено судом, причиною розпаду сімї стало істотні розходження характерів і життєвих принципів, відсутність спільних цілей та інтересів, та як наслідок втрата подружжям почуття любові та взаєморозуміння один до одного. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені. Таким чином, судом встановлено, що подальше спільне життя чоловіка та жінки і збереження родини стали неможливими. У відповідності до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Згідно ч.2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, враховуючи викладене, та на підставі ст. 112 СК України, суд приходить до висновку про те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, тому шлюб між ними підлягає розірванню. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. В силу ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, або визначаються судом. Судом встановлено, що діти проживають разом з матірю, що підтверджується копією довідки про склад сім»ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 02.10.2017 року, посвідченою директором КП «Житломасив» [PERSON]С./а.с.10/. Відповідач добровільно не надає позивачці матеріальну допомогу на утримання синів та дочки, хоча є працездатним та зобовязаний утримувати дітей до досягнення ними повноліття. За таких обставин, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дітей в розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11 жовтня 2017 року і до досягнення дітьми повноліття. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1280,00 грн.

Outcome: approved