Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з даним позовом про надання їй дозволу на виготовлення проїзного документу та виїзд дітей за кордон. В позовній заяві позивачка посилається на те, що перебувала з відповідачем [PERSON] в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 04.12.2013 року. За час перебування в шлюбі у них народилося двоє дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON], [INFO] Після розірвання шлюбу діти залишилася на її утриманні і проживають разом з нею. Позивачка матеріально утримує дітей та піклується про їх фізичний та моральний розвиток. Відповідач участь у вихованні дітей не приймає. На даний чає позивачка має можливість працювати за кордоном в Словацькій Республіці і вона має намір взяти з собою дітей, де вони зможуть проживати разом з нею та навчатися. Тому у неї виникла необхідність оформлення цих документів для проживання дітей разом з нею. Відповідач відмовляється надати згоду на виїзд дітей за кордон. Посилаючись на вказані обставини позивачка просить суд постановити рішення, яким надати дозвіл на виготовлення проїзного документу для виїзду за кордон неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON], [INFO], та надати дозвіл на їх виїзд за кордон в супроводі матері, без згоди батька. В судове засідання представник позивачки [PERSON] подав заяву про розгляд спрви у їх відсутності, позовні вимоги підтримав просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом відправлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення судової повістки, однак причини його неявки суду не відомі. Представник третьої особи [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, проти задоволення позову не заперечила. Враховуючи наведене, суд вважає за можливе відповідно до ст. 169 ч. 4 ЦПК України, виходячи з наявних у справі даних про права і взаємовідносини сторін, та беручи до уваги те, що позивачка та її представник не заперечили у поданій заяві проти вирішення справи без участі відповідача [PERSON], провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зясувавши обставини та дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав. Як вбачається із матеріалів справи, позивачка перебувала з відповідачем [PERSON] в шлюбі, який розірвано рішенням Хустського районного суду від 04.12.2013 року. За час перебування в шлюбі у них народилося двоє дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON], [INFO] Після розірвання шлюбу діти залишилася на її утриманні і проживають разом з нею. Відповідач не цікавиться життям дітей, не підтримує з ними зв'язок та не бере участі у їх вихованні та утриманні. На сьогоднішній день позивачка має можливість виїхати за кордон в Словацьку Республіку працювати і має намір взяти з собою дітей, де вони зможуть проживати та навчатися. Відповідач в добровільному порядку позивачці не надав згоди на оформлення проїзних документів дітей і отримати таку згоду позивачка не може. Для виготовлення проїзного документу необхідна нотаріально засвідчена заява або письмова згода батька дитини на виїзд за кордон. Отримати таку згоду у добровільному порядку від відповідача не можливо, оскільки останній в судове засідання на розгляд справи не зявився. Тому позивачка просила суд постановити рішення, яким надати їй дозвіл на виготовлення проїзного документу для виїзду за кордон неповнолітніх дітей разом з нею, без згоди їх батька. Під час розгляду справи судом не встановлено яких-небудь обмежень для реалізації права позивачки щодо виїзду та сумісного проживання за кордон зі своїми неповнолітніми дітьми. Дані правовідносини регулюються Законом України „Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України, Цивільним кодексом України, Сімейним кодексом України. У відповідності до ст. 313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Крім цього, згідно ст.4 Закону України „ Про порядок виїзду та вїзду в Україну громадян України за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. З врахуванням обставин справи та встановлених доказів, а також враховуючи інтереси неповнолітніх дітей сторін, забезпечення умов їх виховання, утримання та нормального розвитку в умовах сімї, суд вважає позовні вимоги позивачки обґрунтованими та доведеними в судовому засіданні, а тому даний позов слід задовольнити.

Outcome: approved