Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-10 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до Другого Приморського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Приватного акціонерного товариства «Укрсиббанк», про зняття арешту з майна, накладеного на підставі постанови В-10/1015 другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 19.07.2010 р., постанови № В-17/856/27325192 Другого Приморського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 01.06.2011 р. Позивачка у судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву, в якій справу просила розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність . Представник третьої особи - ПАТ «Укрсиббанк» у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів 04.12.1995 р. , [PERSON] та [PERSON] належать 482/1000 частин квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], в рівних частках. Право власності зареєстровано КП «Одеське міжміське бюро технічної інвентаризації» 19.01.1996 р. за № 244 на стор. 184 в кн. 149 пр. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції 07.08.2014 р. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з 1/2 частини вищевказаних 482/100 частин квартири [ADDRESS]. Позивачка є матір'ю померлого і його єдиною спадкоємицею. У відповідності до вимог цивільного законодавства України (ст. ст. 1269, 1270 ЦК України) 19.12.2014 р. [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] Після звернення до нотаріуса позивачці стало відомо, що вона не має можливості оформити за собою право власності на спадкове майно, оскільки на нього накладено арешти та заборону відчуження постановою Другого Приморського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції № В-10/1015 від 19.07.2010 р. та постановою Другого Приморського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції № В-17/856/27325192 від 01.06.2011 р. Судом враховано, що на теперішній час виконавчі провадження, в рамках яких було накладено арешти та оголошено заборону відчуження майна, закриті та на виконанні Другого Приморського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції відсутні відкриті виконавчі провадження, боржником яких є [PERSON], що підтверджується листом Другого Приморського ВДВС ОМУЮ № В-17/352/ДВ-21 від 16.12.2014 р. Відповідно до ч.1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. В порушення вищевказаної правової норми, вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення при закритті виконавчого провадження скасовані не були, у зв'язку з чим позивачка не має можливості оформити право власності на спадкове майно. Тому суд приходить до висновку, що скасування накладених арештів та заборони відчуження майна є належним способом захисту права позивачки на спадщину. Також суд враховує, що постановами Другого Приморського ВДВС ОМУЮ № В-10/1015 від 19.07.2010 р. та № В-17/856/27325192 від 01.06.2011 р. накладено арешти на 482/1000 частин квартири [ADDRESS], в той час як 1/2 частина вказаного нерухомого майна є власністю [PERSON], тому накладення арештів та заборони відчуження на належну позивачці частину є неправомірним та порушує її права. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи. На підставі викладеного, враховуючи відсутність відкритих виконавчих проваджень щодо померлого [PERSON], а також неможливість оформлення права на спадщину за наявності арештів та заборони відчуження майна, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved