Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-03 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачки на її користь суму боргу в розмірі 108168,60 грн. та сплачену суму судового збору. Позов мотивує тим, що 05.06.2014 році позичила під розписку відповідачці [PERSON] кошти в сумі 3050 доларів США та 1300 Євро. Згідно розписки відповідач зобов'язувалась повернути позику в повному обсязі до 01.10.2014 року. 19.12.2015 року відповідачка позичила додатково 100 доларів США та 260 Євро. 22.08.02014 року знов відповідачка отримала під розписку від позивачки гроші в сумі 60000 грн. та зобов»язувалась повернути в повному обсязі до 01.12.2014 року, однак свої зобов'язання не виконала і на численні прохання повернути борг в добровільному порядку не реагує. Позивачка збільшила позовні вимоги, просить стягнути основну суму боргу в розмірі 123010,80грн. , враховуючи зростання курсу валют, а також просить стягнути проценти за прострочене користування позикою на рівні облікової ставки НБУ за весь період прострочення в сумі 4794,23грн, трьох відсотків річних в сумі 5313,71грн. та інфляційних втрат в сумі 57737,74грн. А тому, просить суд позов задовольнити, та стягнути суму заборгованості. Позивачка та її представник в судовому засіданні дали суду пояснення, аналогічні викладеному в позовній заяві, позов підтримали в повному обсязі, виходячи зі збільшених позовних вимог, проти повторного заочного рішення не заперечили. Відповідач в судове засідання не з'явилася не повідомивши причин своєї неявки, хоча була своєчасно повідомлена про час та місце розгляду справи, а тому, суд вважає її належно повідомленою про дату судового засідання. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у її відсутності, на підставі наявних у справі доказів. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причин ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України З'ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення позивачки та її представника та оглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити з наступних підстав. Як вбачається з копії розписки від 05.06.2014 року [PERSON] отримала та зобов'язалася повернути [PERSON] до 01.10.2014 року гроші в сумі, еквівалентній 3050 доларів США та 1300 Євро. Однак, повертала борг частинами, останній раз за даною розпискою повернула 100 доларів США станом на 19.12.2014 року та залишок по заборгованості склав суму 1500 доларів США та 1560 Євро. З копії розписки від 22.08.2014 року [PERSON] отримала від [PERSON] 60000 гривень та зобов'язалася повернути до 01.10.2014 року. Однак, повертала борг частинами, останній раз за даною розпискою повернула 50доларів США станом на 10.04.2014 року та залишок по заборгованості склав суму 1680 доларів США. Статтями 10 і 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони ( кредитора ) певну дію ( передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядок, що встановлені договором. Згідно з офіційним курсом гривні щодо іноземних валют НБУ, станом на 06.06.2016 року вартість 100 доларів становить 2500,2072 гривень, вартість 100 Євро становить 2788,7311 гривні. Таким чином, сума заборгованості згідно розрахунку становить 3180 доларів СШАх25,002072 грн.= 79506,59 грн. та 1560 Євро х 27,887311 грн. = 43504,21 грн., що загалом становить 123010,80 гривень. Відповідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до розрахунку , представленного суду , сума процентів за прострочене користування позикою на рівні облікової ставки НБУ за весь період прострочення становить 4794,23грн.(а.с.110-117). Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625\~цього Кодексу. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З урахуванням наведеного, внаслідок невиконання відповідачкою зобов»язання , у неї наявний обовязок компенсувати позивачу інфляційні втрати та 3% річних за період користування чужими коштами. Таким чином, суд вважає, що вимоги про стягнення трьох відсотків річних за весь період прострочення в сумі 5313,71грн. та інфляційних втрат в сумі 57737,74грн. слід задовольнити. Статтею 88 ЦПК України визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому, з відповідача в користь позивача слід стягнути також 1964,84 грн. судових витрат. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved