Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

Позивачка звернулася до Приазовського районного суду Запорізької області з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2000 гривень, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягувати з дня пред`явлення позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на її утримання у розмірі 1500 гривень до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трьох років, починаючи стягувати з дня пред`явлення позовної заяви до суду. Позовні вимоги мотивовані тим, що 07 травня 2020 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Добровільно батько дитини не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, а тому вона просить стягнути з нього аліменти на утримання їх дитини доньки [PERSON] . Крім того, на даний час вона перебуває у декретній відпустці по догляду за донькою, а тому потребує матеріальної допомоги. За таких обставин просить стягнути з відповідача аліменти на її утримання до досягнення доньки [PERSON] 3-річного віку. Ухвалою Приазовського районного суду Запорізької області від 30 вересня 2020 року відкрито провадження по справі та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного провадження. 22 жовтня 2020 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що він заперечує позовним вимогам позивачки, оскільки він є безробітним, проживає в будинку його батьків, в селі допомагає місцевим жителям виконувати різну роботу за що йому платять незначні суми коштів, яких вистачає тільки на прожиття. Його доходи носять мінливий характер, та у зв`язку з пандемією короно вірусної хвороби він не може працевлаштуватися у своїй місцевості. Нерухомого та рухомого майна він не має. Вважає, що розмір аліментів у сумі 2000 гривень перевищує мінімальний розмір аліментів 1859 гривень, а тому просить стягнути з нього аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 1000 гривень. Крім того, позивачкою не надано доказів на підтвердження того, що він спроможний сплачувати аліменти у розмірі 2000 гривень на утримання дитини та 1500 гривень на утримання позивачки. А тому, просить частково задовольнити позовні вимоги позивачки, стягнути з нього аліменти у розмірі 1000 грн на утримання дитини, та відмовити у стягненні аліментів на утримання дружини у зв`язку з не доведенням позивачем його спроможності надавати матеріальну допомогу. Ухвалою Приазовського районного суду Запорізької області від 22 жовтня 2020 року розгляд справи було відкладено. Інших заяв та клопотань по справі від учасників справи до суду не надходило. В судове засідання позивачка не з`явилася, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з?явився, проте надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає частково, визнає позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON] , в іншій частині вимог позов не визнає. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 07 травня 2020 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб /а.с. 4/. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження /а.с. 5/. На даний час [PERSON] проживає разом з донькою [PERSON] , [INFO] , яка знаходиться на утриманні матері, піклується про стан її здоров`я, що підтверджується копією декларації № 0001-ТТ18-1900 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу /а.с. 8/. Доказів про надання позивачці матеріальної допомоги у добровільному порядку відповідачем суду не надано. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до ч. 3 ст.181\~СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з п 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.. З п. 17 зазначеного Пленуму, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК ) і виплачуються щомісячно; вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України, а саме - 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Дитина у будь-якому випадку повинна бути захищена та отримувати належне утримання від батьків, що гарантовано як нормами СК України, так і ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, згідно з якою держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно матеріалів справи, даних про наявність захворювань та інших неповнолітніх дітей у відповідача суду не надано. Таким чином, з урахуванням визнання відповідачем позовних вимог в цій частині, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2000 гривень, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягувати з дня пред`явлення позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Вирішуючи питання щодо стягнення аліментів на утримання на дружину, суд приходить до наступного. Статтею 75 СК України\~передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Згідно\~ч. 2 статті 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч. 4\~ст. 84 СК України\~право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і або у твердій грошовій у сумі. Тобто, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд враховує, що відповідач має працездатний вік, не є інвалідом, в центрі зайнятості на обліку не перебуває, має можливість працювати та утримувати дитину та дружину, з якою проживає дитина. Доводи відповідача щодо неможливості сплати аліментів на утримання дружини об`єктивно не підтверджені, відповідачем не надано доказів, які свідчать про наявність у нього захворювань та потреби в лікуванні, не надано доказів про наявність на утриманні інших дітей або непрацездатних осіб, не надано доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов`язку утримувати дружини. Тобто саме заперечення сплачувати аліменти на утримання дружини, не є підставою для його звільнення від обов`язку відповідно до норм діючого законодавства. А незадовільний матеріальний стан відповідача (відсутність заробітку), сімейні обставини, можуть стати підставою лише для зменшення розміру аліментів, а не для повного звільнення від їх сплати. Також слід зазначити, що відсутність заробітку у відповідача або його мінливий характер через непрацевлаштованість є підставою для стягнення аліментів\~\~в твердій грошовій сумі, що відповідає положенням ч. 2 ст. 77 СК України. Таким чином, оскільки позивачка на даний час перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, а відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги, суд,

Outcome: partial