Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Свої вимоги мотивувала тим, що 4 травня 1991 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають двох дітей - сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] В період шлюбу за спільні кошти вони з відповідачем придбали домоволодіння в [ADDRESS], яке зареєстроване за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу та земельні ділянки за адресою [ADDRESS]: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 1240 кв.м., для ведення особистого селянського господарства, площею 0, 0615 га. та для ведення особистого селянського господарства, площею 0, 2506 га. Реєстрація права власності на земельні ділянки проведена за відповідачем. Рішенням Роменського міськрайонного суду від 11 лютого 2013 року шлюб між ними розірваний. Визнати за нею право власності та добровільно розділити зазначене спільне нерухоме майно відповідач відмовляється. Тому просила розподілити спільне майно подружжя та визнати за нею право власності на 1 / 2 частину житлового будинку з господарськими будівлями в [ADDRESS] Роменського району та на 1 / 2 частину вищевказаних земельних ділянок, а також стягнути з відповідача судові витрати. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі, про що надав заяву. В силу ч. 4 ст. 174 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України -майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 70 СК України та ч. 1 ст. 71 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Крім того, відповідно до частини 3 статті 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Повноваження сторін на вчинення дій по визнанню позову судом перевірені. Відповідач не обмежений в цивільній процесуальній дієздатності, а тому розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, включаючи і право на визнання позову. Таким чином, визнання відповідачєм пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб і є всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. Визнання відповідачєм позову слід прийняти і задовольнити позов. Вирішуючи питання про судові витрати у справі, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України, згідно якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути судовий збір в сумі 1245 грн. 56 коп.

Outcome: approved