Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-16 00:00:00

позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON], Державної міграційної служби України Львівського регіонального управління Франківського районного відділу м.Львова, третя особа: орган опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, в якому просила суд: усунути перешкоди у користуванні та володінні [PERSON] квартирою [ADDRESS]; зобов'язати Франківський РВ ГУ ДМС України у Львівській області зняти [PERSON] з державної реєстрації в квартирі [ADDRESS]; зобов'язати Франківський РВ ГУ ДМС України у Львівській області зняти [PERSON], [INFO] з державної реєстрації в квартирі [ADDRESS] та судові витрати по справі покласти на відповідача. Свої вимоги мотивує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS]. У вказаній квартирі зареєстровані вона, її син [PERSON] та донька [PERSON], а також відповідач [PERSON] та його син [PERSON] - [INFO]. Будь-яких усних чи письмових домовленостей між відповідачем та нею стосовно реєстрації його та його сина та проживання у її квартирі не існує, при цьому ні відповідач, ні його син не є членами її сім'ї чи її родичами. [PERSON] зареєструвався у спірній квартирі 28.04.2011 року, хоча на той момент у квартирі не проживав, оскільки добровільно виселився із спірної квартири ще у 2008 році, залишивши після себе лише величезні борги, які вона за нього оплачувала. З того часу відповідач у спірній квартирі не проживає, його особистих речей у квартирі немає. Крім цього, син відповідача [PERSON], зареєстрований у її квартирі без її відома та її згоди, жодного дня не проживав у даній квартирі. Збереження реєстрації відповідача та його сина створює її додаткові перешкоди та матеріальні витрати, оскільки [PERSON] не приймає участі по оплаті за комунальні послуги та утримання будинку, та така здійснює перешкоди у користуванні і розпоряджанні її майном на власний розсуд. В зв'язку з наведеним просить позов задоволити. Представник позивачки в судовому засіданні позов підтримала, пояснення дала аналогічні викладеним у позовній заяві. Просить позов задоволити. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про день, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Згідно ст.ст.169, 224 ЦПК України суд вважає, що справу слід слухати у його відсутності на підставі наявних у справі доказів, проводити заочний розгляд справи, про що не заперечили представник позивачки та представник третьої особи орган опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради.. Представник відповідач у судове засідання не з'явився, подав заяву з якої видно, що він просить справу слухати у його відсутності, в зв'язку з великою завантаженістю в роботі, а тому суд вважає, що справу слід слухати у його відсутності, на підставі наявних у справі доказів, достатніх для постановлення рішення, про що не заперечили представник позивачки та представник третьої особи орган опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради.. Представник третьої особи органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради у судовому засіданні при вирішенні справи покладається на розсуд суду та пояснив, що зняття дитини [PERSON], [INFO] з державної реєстрації в квартирі [ADDRESS] буде із порушенням право такої дитини. Заслухавши пояснення представника позивачки та представника третьої особи органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Згідно зі ст.ст. 10-11 та 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. За змістом ст. 15 ЦК України право на захист цивільного права належить тій особі, право якої порушується, не визнається або оспорюється. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності позивачу [PERSON]. З довідки з місця проживання про склад сім'ї та прописки №624 від 19.02.2015 року ЛКП «Сонячне» вбачається, що в квартирі є зареєстровані п'ять чоловік: позивачка [PERSON], позивачки син - [PERSON] та донька [PERSON], а також колишній чоловік позивачки, відповідач - [PERSON] та його син, [PERSON] - [INFO] Як вбачається з актів ЛКП «Сонячне» від 24.09.2013 p., 30.12.2013 p. та 12.06.2014 р., відповідач [PERSON] та його син [PERSON] - [INFO]. зареєстровані у квартирі [ADDRESS], однак фактично не проживають. У даній квартирі. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок(частину будинку), квартиру, користуються ним(нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інше не заборонені законом угоди. Ст.156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно з ч.4 ст.156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. З огляду на встановлені обставини суд дійшов висновку, що у відповідача [PERSON], в тому числі і його син [PERSON] - [INFO], які не є членами сім'ї позивача [PERSON], відсутнє, передбачене ст.156 ЖК України право користування квартирою позивача. Також судом встановлено, що між позивачем [PERSON] і відповідачем [PERSON], не укладались жодні угоди, які б надавали відповідачу право користуватись квартирою [ADDRESS], що є приватною власністю позивача [PERSON] Відповідно до ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Ч.1 ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.150 ЖК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Аналогічна норма закріплена і в ст.383 ЦК України. Статтею 386 ЦК України передбачені засади захисту права власності, а саме держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. У постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі №6-57цс11 зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільного права та інтересів є визнання права, припинення дії, яка порушували право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно із ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Як встановлено у судовому засіданні та враховуючи наведене вище позов підлягає до задоволення так, як відповідач [PERSON] та його син [PERSON] - [INFO]. зареєстровані у даній квартирі, однак не проживають без поважних причин в квартирі, відповідач витрат по утриманню квартири не здійснює, речей його у квартирі немає, добровільно залишив квартиру та іншої домовленості між ним та позивачкою не було про їх проживання, а тому слід захистити право позивача шляхом задоволення позовних вимог повністю. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути понесені витрати на оплату судового збору у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved