Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом, свої вимоги обґрунтовує тим, що 22.02.1999 року [PERSON] та [PERSON] згідно із законом «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизували квартиру [ADDRESS] у рівних частках. Згідно з технічним паспортом на вказану квартиру, вона складається з 2 ізольованих кімнат площею 17,4 кв. м. та 12, 3 кв. м., кухні площею 8,3 кв. м., ванної кімнати 3,1 кв. м., вбиральні площею 1,3 кв. м., коридору - 8,4 кв. м. та балкону площею 3,50 кв. м. Жила площа квартири складає 29,7 кв. м., а загальна площа - 50,8 кв. м. 23.09.2003р. [PERSON] уклала договір дарування належної їй частки квартири з [PERSON]. Позивач постійно проживав у вказаній квартирі з дружиною [PERSON], яка [INFO] померла. У тому ж 2012 році у зв'язку із погіршенням стану здоров'я. [PERSON] був змушений переїхати жити до свого сина [PERSON]. Користуючись відсутністю [PERSON], [PERSON] самовільно замінила замки на вхідних дверях, при цьому ключі від них позивачу не надала, чим створила перешкоди останньому в користуванні вказаною квартирою. Позивач неодноразово звертався особисто та через представника до відповідачки з проханням надати доступ до квартири та видати дублікат ключів, проте, вказані звернення були проігноровані. Крім того, у вказаній квартирі проживають невідомі особи без відома позивача, про що свідчить договір оренди, укладений між [PERSON] та [PERSON]. Вищезазначені дії відповідачки створюють позивачу перешкоди у користуванні квартирою. Крім того, між ними не було досягнуто згоди щодо порядку користування квартирою, оскільки на сьогодні [PERSON] фактично сама користується всією квартирою. Неправомірними діями відповідачки йому були заподіяні матеріальні та моральні збитки. Його душевні страждання були зумовлені тим, що він тривалий час був позбавлений права володіти та користуватись своїм майном, не мав доступу до спірної квартири, а тому змушений був витрачати додаткові зусилля для організації власного життя. Крім того, він є особою похилого віку, інвалідом Великої Вітчизняної війни, має слабкий стан здоров»я. Завдану йому моральну шкоду оцінює в 6 000 гривень. Вказує, що йому були заподіяні матеріальні збитки, оскільки відповідачка одноосібно, без його дозволу та погодження регулярно здає квартиру в оренду та отримує від цього дохід. Відповідно до договору оренди, укладеного між відповідачкою та [PERSON] орендна плата за три місяці склала 6 000 гривень. Просить зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS], шляхом надання [PERSON], чи його уповноваженому представнику, дублікату робочих ключів від вхідних дверей та не чинити перешкод у здійсненні ним права користування, виділити у користування [PERSON] ізольовану кімнату жилою площею 12, 4 кв. м., а відповідачці виділити у користування ізольовану кімнату жилою площею 17, 4 кв. м.. Кухню площею 8,3 кв .м., ванну кімнату площею 3,1 кв .м., вбиральню площею 1,3 кв. м., коридор площею 8,4 кв. м. та балкон площею 3,50 кв. м залишити у спільному користуванні. Стягнути з відповідачки на його користь 6 000 гривень компенсації моральної шкоди та ? орендної плати за договором оренди від 01.03.2015 р. у сумі 3000 гривень. Позивач та його представник у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Представник позивача надала суду заяву в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити та розглядати справу у її відсутність, не заперечувала проти постановлення заочного рішення. Відповідачка в судове засідання повторно не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини поважності неявки в судове засідання суд не повідомила. Суд, вважає можливим розглядати справу за відсутності сторін та постановити заочне рішення. Як встановлено в судовому засіданні, позивач та відповідачка є співвласниками квартири [ADDRESS]. Позивачу відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації житла Подільської районної державної адміністрації від 22.02.1999 року , наказ № 429 належить ? частина квартири [ADDRESS] ( а.с.9, 14). Відповідачці належить ? частина спірної квартири на підставі договору дарування, посвідченого 14-ю Київською державною нотаріальною конторою 23.09.2003 року, № 1-1327 ( а.с.14). Згідно технічного паспорту вказана квартира складається з 2 ізольованих кімнат площею 17,4 кв. м. та 12, 3 кв. м. відповідно, кухні площею 8,3 кв. м., ванної кімнати 3,1 кв. м., вбиральні площею 1,3 кв. м., коридору - 8,4 кв. м. та балкону площею 3,50 кв. м. Жила площа квартири складає 29,7 кв. м., а загальна площа - 50,8 кв. м.(а.с. 10-12). Відповідно до положень ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Так, згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. За відсутності такої згоди порядок володіння та користування майном може бути визначений судом за позовом одного або декількох співвласників. Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Частиною 1, ч. 3 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спірним майном, відповідної матеріальної компенсації. Встановлення порядку користування приміщеннями квартири між співвласниками відповідно до змісту ст. ст. 319, 358 ЦК України є складовою здійснення ними права спільної часткової власності та не змінює розміру часток належних кожному із співвласників. Відповідно до роз»яснень в п. 14 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 р. «Про судову практику по справах за позовами про захист прав приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можна виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири, або їх можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це було заявлено позов. Пункт 7 ст. 92 Конституції України встановлює, що правовий режим власності визначається виключно законами України. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Позивач зазначає, що постійно проживав у вказаній квартирі, однак з 2012 року у зв'язку із погіршенням стану здоров'я, оскільки потребував постійного стороннього догляду, був змушений переїхати жити до свого сина [PERSON].(а.с. 15,34). Скориставшись його відсутністю відповідачка змінила замки, не надає йому доступ до квартири. З приводу вказаних обставин позивач неодноразово (10.01.2013р., 28.05.2013р., 24.10.2014р.) звертався до правоохоронних органів із заявами про самовільну заміну вхідних дверей та створення перешкод у реалізації права власності.( а.с.16-18, 31-32). Сторони також не можуть дійти згоди щодо користування житловими кімнатами, відповідачка не допускає позивача до спірного житла, змінила замки, що свідчить про те, що відповідачка чинить позивачу перешкоди в користуванні належною йому часткою спірної квартири. При вирішенні спору шляхом визначення порядку користування квартирою відповідно до часток кожного із співвласників, суд вважає необхідним виділити у користування позивачу ізольовану кімнату жилою площею 12, 4 кв. м., відповідачці - ізольовану кімнату жилою площею 17, 4 кв. м., інші приміщення залишити в загальному користуванні. Суд вважає, що саме такий порядок користування приміщеннями не порушує права співвласників. Суд також вважає необхідним зобов'язати відповідача не чинити перешкод позивачеві у користуванні належним йому майном, зобов»язати відповідачку надати позивачу дублікат робочих ключів від вхідних дверей квартири [ADDRESS]. При вирішенні питання про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, суд враховує, що відповідачкою створювалися перешкоди позивачу в користуванні належною йому часткою спірної квартири, тривалий час він був позбавлений права володіти та користуватись своїм майном, не мав доступу до спірної квартири, позивач є людиною похилого віку, несправедливі дії з боку відповідача призвели до душевних страждань позивача. Враховуючи характер порушення та глибину душевних страждань позивача, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідачки на користь позивача моральної шкоди в сумі 500 гривень. Що стосується позовних вимог про стягнення на користь позивача ? орендної плати за договором оренди від 01.03.2015 року у сумі 3000 гривень, то в цій частині позовні вимоги є необґрунтованими та недоведеними, а тому задоволенню не підлягають. Позивачем не надано жодних доказів того, що відповідачкою отримані кошти за договором оренди від 01.03.2015 року, як не надано і доказів того, що позивач намагався здати в оренду свою частку квартири. Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову. На підставі наведеного, ст. ст. 55, 92, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 316 - 319, 321, 355 - 358, 386 ЦК України, ст. 156 ЖК України,

Outcome: partial