Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на 1/6 частину квартири в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що [PERSON] та [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на житло № 4913 від 07.06.1993 року, належала квартира [ADDRESS] (Леніна) в м. Маріуполі Донецької області, загальною площею 45,7 кв.м., житловою площею 27,7 кв.м.. Спадкове майно у вигляді 5/6 частини вищевказаної квартири, після смерті [PERSON], померлої 28.06.2014 року, отримали відповідачки по справі [PERSON] та [PERSON], на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом № 747 та № 478 від 02.03.2015 року. Після смерті [PERSON], померлого 01.01.2000 року, відкрилася спадщина у вигляді 1/6 частини вищевказаної квартири. Відповідно до заповіту від 19.11.1993 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-5296, [PERSON] заповів їй належну йому частину зазначеної квартири. Звернувшись 02.02.2017 року до Першої Маріупольської державної нотаріальної контори з метою оформлення спадщини на частину спірної квартири, їй було відмовлено, у звязку з неможливістю витребування спадкової справи відносно майна померлого 01.01.2000 року [PERSON] з Донецького обласного державного нотаріального архіву, що знаходиться в м. Донецьку, територія якого тимчасово не підконтрольна владі України. Оформити право власності на частину спірної квартири іншим чином неможливо, а тому за захистом своїх прав та законних інтересів вона була змушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просила суд визнати за нею право власності на 1/6 частину вищевказаної квартири в порядку спадкування за заповітом, після смерті [PERSON], померлого 01.01.2000 року. Позивачка та її представник [PERSON] надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутністю, позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених у позовній заяві, наполягали на їх задоволенні. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] надали заяви про розгляд справи за їх відсутністю, не заперечували проти задоволення позову. Суд, дослідивши надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на житло № 4913 від 07.06.1993 року, належала квартира [ADDRESS] (Леніна) в м. Маріуполі Донецької області, загальною площею 45,7 кв.м. /а.с. 4/. Відповідно до заповіту від 19.11.1993 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-5296, [PERSON] заповів позивачці [PERSON] належну йому частину вищевказаної квартири /а.с. 5/. Відповідно до Свідоцтва про смерть серії 1-НО № 402256 від 03.01.2000 року, [PERSON], помер 01.01.2000 року /а.с. 8/. З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 39144681 від 11.12.2014 року вбачається, що до майна померлого 01.01.2000 року [PERSON], 09.02.2000 року була відкрита спадкова справа, яка на даний час знаходиться в архіві /а.с. 6/. Постановою Першої Маріупольської державної нотаріальної контори № 218/02-31 від 02.02.2017 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно померлого 01.01.2000 року [PERSON], яке складається з частки квартири [ADDRESS] (Леніна) в м. Маріуполі Донецької області, у звязку з тим, що архівні спадкові справи, за період 1943-2001 років, у тому числі спадкова справа до майна померлого [PERSON] були передані для подальшого зберігання до Донецького обласного державного нотаріального архіву, що знаходиться в м. Донецьку, територія якого тимчасово не підконтрольна владі України, тому доступ до архівних документів відсутній /а.с. 9/. Відповідно до Свідоцтва про смерть серії І-НО № 774536 від 30.06.2014 року, [PERSON], померла 28.06.2014 року /а.с. 27/. Судом також встановлено, що 02.03.2015 року відповідачам [PERSON] та [PERSON] були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 747 /а.с. 50/ та № 478 /а.с. 52/ на 5/6 частини квартири [ADDRESS] (Леніна) в м. Маріуполі Донецької області, після смерті [PERSON], померлої 28.06.2014 року, а саме по 5/12 кожній. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму ВСУ Про судову практику у справах про спадкування № 7 від 30.05.2008 р., свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, позивачка є такою, що прийняла спадщину за заповітом після смерті [PERSON], померлого 01.01.2000 року, інші співвласники спірної квартири - відповідачі у справі [PERSON] та [PERSON] не заперечували проти визнання права власності на частину спірної квартири за позивачкою, крім того, позивачка позбавлена можливості іншим шляхом оформити правовстановлюючі документи, а тому суд вважає необхідним захистити права позивачки та визнати за нею в судовому порядку право власності на 1/6 частину квартири [ADDRESS] (Леніна) в м. Маріуполі Донецької області, загальною площею 45,7 кв.м., в порядку спадкування за заповітом від 19.11.1993 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-5296, після смерті [PERSON], померлого 01.01.2000 року.

Outcome: approved