Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із зазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що з 1993 року відкрито, добросовісно володіє, користується житловим будинком з надвірними будівлями та спорудами № 104 по вул. Шкільній в с. Михайлівка Красноармійського району Донецької області, який раніше належав [PERSON]. Просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на вищезазначений об»єкт нерухомості житловий будинок загальною площею 66,9 кв. м. з господарськими надвірними спорудами-літньою кухнею, гаражем, двома сараями, убиральнею, літнім душем, огорожею, розташованими по вул. Шкільна, 104 в с. Михайлівка Красноармійського району Донецької області. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 01.12.2015 року позовні вимоги [PERSON] до Територіальної громади с. Михайлівка в особі Михайлівської сільської ради Красноармійського району про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю задоволені, визнано за [PERSON] право власності за набувальною давністю на житловий будинок загальною площею 66,9 кв. м. з господарськими надвірними спорудами літньою кухнею, гаражем, убиральною, літнім душем, огорожею, розташованими по вул. Шкільна, 104 в с. Михайлівка Красноармійського району Донецької області. До суду надійшла заяви позивачки [PERSON] про ухвалення додаткового рішення, оскільки судом при вирішення даного спору не визнано право власності на надвірні будівлі- два сараї ( И-1, Е-1), розташовані по вул. Шкільна, 104 в с. Михайлівка Красноармійського району Донецької області. Відповідно до ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить донаступного. Судом встановлено, що 17.08.1992 року [PERSON] придбав, а СТОВ імені Тельмана купив житловий будинок, що розташований за адресою: № 104 по вул. Шкільній в с. Михайлівка Краснармійського району Донецької області, що підтверджується договором купівлі-продажу від 17.08.1992 року, зареєстрованого в книзі записей нотаріальних дій за № 64 .( а.с. 4). Господарські будівлі: два сараї Е-1 та И-1 збудовані самочинно позивачкою. Відповідно до вимог\~ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя\~статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга\~статті 344 ЦК). Таким чином, виходячи із змісту\~ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є таке: майно може бути об'єктом набувальної давності; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність; відсутність інших осіб, які претендують на це майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 01.12.2015 року позовні вимоги [PERSON] до Територіальної громади с. Михайлівка в особі Михайлівської сільської ради Красноармійського району про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю задоволені, визнано за [PERSON] право власності за набувальною давністю на житловий будинок загальною площею 66,9 кв. м. з господарськими надвірними спорудами літньою кухнею, гаражем, убиральною, літнім душем, огорожею, розташованими по вул. Шкільна, 104 в с. Михайлівка Красноармійського району Донецької області. Згідно з положеннями ст. 380 ЦК України житловий будинок як об»єкт права власності - 2е будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійно у ній проживання. Житловий будинок нерозривно пов»язаний із землею та іншим нерухомим майном, і тому право власності на житловий будинок містить додаткові будівлі як складники одного об»єкта. Розташовані на земельній ділянці із житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди: сараї, гаражі, літні кухні тощо відповідно до положень статей 186,381 ЦК є приналежністю головної речі ( будинку). Прийняття в експлуатацію таких об»єктів нерухомості має здійснюватися відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у спосіб, визначений Порядком прийняття в експлуатацію індивідуальних (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків 1 та 2 категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України. Відповідно до п. 10 Постанови Пленмуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з огляду на положення\~статті 376 ЦК\~право власності за набувальною давністю на об'єкт самочинного будівництва не може бути визнано судом, оскільки цією нормою передбачено особливий порядок набуття права власності на нерухоме майно, що збудоване або будується на земельній ділянці, не відведеній для даної мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Отже, об»єкт нерхуромого майна може стати предметом набуття за давністю, лише в разі існування такого майна. Якщо будівля чи споруда не є обєктом нерухомості, прийнятому в експлуатацію, право на яке зареєстровано в установленому порядку, то набути право власності за давністю володіння на таке майно неможливо. Згідно з абз.\~3 ч.\~1 ст. 344 ЦК, право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Рішення суду про визнання права власності на самочинно зведені будівлі та споруди має ґрунтуватись на оцінюванні наявних у матеріалах справи документів та інших доказів на підтвердження обставин, за наявності яких можливе задоволення таких вимог, зокрема: рішення компетентного органу про надання земельної ділянки для забудови; ступінь готовності самочинного будівництва; чи порушуються цим будівництвом права та законні інтереси інших осіб; в якому році було зведено самочинні будівлі; відповідність самочинно зведеної будівлі архітектурним, будівельним , санітарним, протипожежним правилам та нормам; наявність акта приймання ( прийомки) в експлуатацію або сертифікату відповідності ; якщо нерухомість збудована в сільській місцевості, то потрібно встановити, чи зареєстрована вона у погосподарській книзі сільської ради. Оскільки в судовому засіданні не набуто доказів здійснення будівництва саме позивачкою двох сараїв ( Е-1, И-1) відповідно до вищевказаних вимог законодавства, зокрема не надані докази , підтверджуючі відповідність самочинно збудованих будівель вищезазначеним правилам та нормам, відповідні акти приймання в експлуатацію або відповідні декларації про готовність об»єкта до експлуатації, незважаючи на те, що в широкому розумінні є складовими частинами житлового будинку як об»єкта нерухомості, проте суд за вищезазначеними обставинами не може їх віднести саме до об»єкітв набуття за давністю, оскільки це суперечить нормам ст.ст. 344, 376 ЦК України. Тому в частині визнання права власності за набувальною давністю будівлями : сараями Е-1,И-1 , слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed