Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що 08.08.1998 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем у Нетішинському міському відділі реєстрації актів громадянського стану Хмельницької області, актовий запис №134. Від шлюбу в них є спільні діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Позивачка просить розірвати шлюб посилаючись на те, що спільне життя та сімейні стосунки між ними не склались через відсутність належної уваги зі сторони відповідача, різні погляди та обовязки на сімейне життя та ведення спільного господарства. Крім того, відповідач зловживає спиртними напоями, внаслідок чого між сторонами виникають постійні суперечки. З вересня 2017 року сторони припинили шлюбні стосунки, не ведуть спільного господарства, мають розподільний бюджет. Спору щодо поділу майна та визначення місця проживання малолітнього сина не має. Позивачка вважає, що причини, які спонукали її наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими, тому не вбачає доцільності вжиття заходів для їх примирення з боку суду. Позивачка переконана, що подальше спільне життя, збереження шлюбу та примирення між ними неможливе, суперечитиме їх інтересам. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про день, час і місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність не подав. Заслухавши думку позивачки, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.ч. 3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість Відповідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Як вбачається з матеріалів справи, сторони по справі зареєстрували шлюб 08.08.1998 року у Нетішинському міському відділі реєстрації актів громадянського стану Хмельницької області, що підтверджується даними свідоцтва про одруження серії І-БВ № 033150 від 08.08.1998 року. Також судом встановлено, що сторони сімейні відносини не підтримують з вересня 2017 року, разом, як сімя, не проживають, спільного господарства не ведуть, взаємини між ними зіпсувалися, внаслідок чого вони втратили взаєморозуміння, а згодом почуття любові та поваги один до одного. Факт не проживання позивачки і відповідача однією сімєю та відсутність спільного побуту, суд розцінює як підтвердження розладів шлюбних відносин, формального існування шлюбу між ними. З огляду на викладене вище, суд не вбачає підстав для подальшого вжиття заходів щодо примирення сторін та приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, являється порушенням їх права на повагу до сімейного життя, що розцінюється судом як таке, що має істотне значення, а тому приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки судовий збір в сумі 640 грн., що відповідатиме вимогам ч.1 та ч.6 ст.141 ЦПК України. Тому, судові витрати понесені позивачем та документально підтверджені, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на її користь. Відповідно до ст.ст. 105, 109, 110, 112-114 Сімейного кодексу України, ст.ст. 12, 13, 81, 141, 206, 259, 265 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved