Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-22 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом посилаючись на те, що в період з 2015 року по травень 2019 року проживала з відповідачем однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання у них народилася спільна дочка [PERSON] , [INFO] . Так як з відповідачем склалися неприязні відносини і вони припинили спільне проживання, а матеріальної допомоги на утримання дочки відповідач не надає, то вона просить стягнути з нього аліменти на утримання дитини у розмірі 4000 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня подачі заяви про стягнення аліментів і до досягнення дитино. Повноліття. В підготовчому засіданні позивачка свій позов підтримала. Відповідач з позовом згідний. Відповідно до ч.4 ст.200 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України визнання позову відповідачем у підготовчому судовому засіданні є підставою для ухвалення судового рішення у справі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд знаходить, що позов слід задоволити з слідуючих підстав. Так в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] в період з 2015 року по травень 2019 року проживала однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання у них народилася спільна дочка [PERSON] , [INFO] , яка постійно проживає з позивачкою та перебуває на її повному утриманні, оскільки відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання не надає. Сторони не підтримують шлюбно-сімейних відносин, ведення спільного господарства та бюджету, проживають окремо. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка діє з 27 вересня 1991 року, «... держави учасниці признають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини...». Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, інтелектуального, морального культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 Сімейного кодексу України) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач має задовільний стан здоров`я, аліментними зобов`язання не обтяжений, а тому суд вважає, що він спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини, які слід стягувати з нього на користь позивачки на утримання малолітньої дочки в розмірі 4000 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.11.2019 року до досягнення дитиною повноліття, так як батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, що відповідає вимогам ст.180-182 СК України. Судові випрати в повному обсязі покласти на відповідача. Враховуючи викладене,

Outcome: approved