Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом до відповідача, в якому посилаючись на те, що вона проживає і зареєстрована у квартирі [ADDRESS] з 07 березня 2003 року на законних підставах, однак документи на нього не збереглися, ця квартирі ніде на цей час на балансі не перебуває, просить суд визнати за нею право власності на зазначену квартиру за набувальною давністю. До початку судового засідання від позивачки та представника відповідача надійшли заяви, в яких вони просили суд розглянути справу за їх відсутності, позивачка позов підтримала, представник відповідача проти задоволення позову не заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Із розпорядження голови Станично-Луганської районної державної адміністрації № 590 від 03 листопада 2000 року вбачається, що цим розпорядженням було видано свідоцтво про право власності на будинок [ADDRESS] на ім'я Держави Україна в особі Верховної Ради з представленням права повного господарського відання Луганському відділку Донецької залізниці. 23 листопада 2000 року виконком Станично-Луганської селищної ради, розглянувши лист дистанції цивільних споруд Луганського відділка Донецької залізниці, своїм рішенням № 418 погодив передачу вказаного будинку - колишньої пральні для переобладнання під житло. Паспортом позивачки підтверджується, що вона після вселення зареєстрована у квартирі № 1 спірного будинку з 07 березня 2003 року. Довідками КП «Станичник» № 66 від 03.09.10 р. та № 51 від 16.07.12 р. підтверджуються факти, що цей будинок раніше перебував на балансі Станично-Луганського комбінату комунальних підприємств, на момент видачі довідки на балансі КП «Станичник» не перебуває, документи на будинок не збереглися, позивачка і до цього часу проживає в цьому будинку у квартирі № 1. Рішенням виконкому Станично-Луганської селищної ради № 26 від 30 січня 2014 року підтверджується, що спірному будинку було змінено адресний номер з номеру « [ADDRESS]» на номер « [ADDRESS]». Відповідно до статей 15,16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист своїх цивільних прав та свого інтересу в судовому порядку у спосіб, передбачений законодавством. Згідно статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до частини першої статті 344 діючого Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду (ч. 4 ст. 344 ЦК України). Пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень діючого Цивільного кодексу України передбачено, що правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Діючий на цей час Цивільний кодекс України набрав чинності 01.01.04 р. (п. 1 Перехідних та прикінцевих положень ЦК України). Виходячи із наведених норм закону правила про набувальну давність на нерухомість можуть застосовуватись починаючи з 01 січня 2011 року - спливу десяти років з 01 січня 2001 року, які застосовуються у випадку неможливості особи, яка правомірно володіє майном в інший спосіб оформити свої права на нього. Суд переконався, що позивачка правомірно заволоділа квартирою [ADDRESS], продовжує володіти нею на протязі більш ніж десять років, позбавлена можливості оформити своє право на неї у інший спосіб ніж судовий, тому, враховуючи, що відповідач позов визнав, у суду не виникає сумнівів щодо обґрунтованості і доведеності позову. На підставі наведеного,

Outcome: approved