Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідачки про тлумачення заповіту. \~ \~ \~ \~Заявлений позову обґрунтовувала тим, що [INFO] померла її мама [PERSON] . На випадок своєї смерті мама залишила заповіт, посвідчений 09 лютого 2009 року секретарем Хом`яківської сільської ради, зареєстрованого в реєстрі за №3. Згідно заповіту [PERSON] заповіла майно, що належало їй на день смерті позивачці [PERSON] та відповідачці [PERSON] . Позивачка та відповідачка в шестимісячний термін після смерті спадкодавця [PERSON] , звернулися з заявами до Тисменицької державної нотаріальної контори про прийняття спадщини. Після прийняття спадщини за заповітом відповідачка зверталася до Тисменицького районного суду про усунення її, позивачки, від спадкування, та рішенням Тисменицького районного суду від 05.06.2018 р. в позові було відмовлено. Вважає, що заповіт містить неточності щодо визначення часток та об`єму майна, яке спадкодавець [PERSON] заповіла позивачці та відповідачці, а тому між ними виник спір щодо тлумачення змісту заповіту. На її, позивачки, думку, за текстом заповіту [PERSON] заповіла позивачці все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все, що буде належати спадкодавцеві, і на що за законом буде мати право спадкодавець. А відповідачці [PERSON] заповіла земельну ділянку в с. Хом`яківка (державний акт ЯИС № 148738 від 10.11.2008р.). Відповідно до вимог ст. 213 ЦК України, позивачка просить суд розтлумачити заповіт [PERSON] , померлої [INFO] , посвідчений 09.02.2009 р. секретарем Хом`яківської сільської ради, зареєстрованого в реєстрі за № 3 наступним чином: все майно, де б воно не було і з чого не складалося, і взагалі все, що буде належати, і на що за законом матиме право [PERSON] заповіла [PERSON] , 1960 року народження; [PERSON] заповіла земельну ділянку в с. Хом`яківка (державний акт ЯИС № 148738 від 10.11.2008р.). Відповідачка у наданому суду письмовому відзиві позов не визнала, мотивуючи тим, що текст волі заповідача викладений на друкованому бланку, а тому такий текст заповіту слід читати, враховуючи рукописні розділові знаки, абзаци, тощо. Відповідачка зазначила, що ще з кінця 2005 року їхня мама [PERSON] повідомила її про намір скласти заповіт на неї та позивачку, виразивши чітку волю щодо розпорядження майном кожній із дочок. Після посвідчення заповіту заповідач передала другий примірник заповіту відповідачці. Відповідачка стверджує, що до дня смерті та після смерті спадкодавця проживала разом із спадкодавцем, що у мами не було волі позбавити відповідачку частини майна, оскільки вона з мамою мали намір у 2006 році провести будівництво літньої кухні. Розпочати таке будівництво не було змоги, оскільки мама важко захворіла, а відповідачка усі зароблені кошти витрачала на лікування матері. Просила суд відмовити позивачці у задоволенні позову, та стягнути з позивачки понесені нею судові витрати. Позивачка та її представник у судовому засіданні позов підтримали, просили його задоволити, вважають, що після слів « [PERSON] , 1960 року народження» в тексті заповіту стоїть крапка, а тому слід вважати таке речення закінченим, а як наслідок і виявлену волю спадкодавця. \~ \~ \~ \~Відповідачка та її представник у судовому засіданні заперечили щодо задоволення позову, вважають, що вимоги позивачки не підлягають до задоволення з підстав наведених у відзиві та у висновку судової експертизи. \~ \~ \~ \~Ухвалою Тисменицького районного суду від 01.10.2018 р. відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. \~ \~ \~ \~На виконання ухвали суду від 06.11.2018 р. державним нотаріусом Тисменицької районної державної нотаріальної контори Колтун С.В. надано оригінал заповіту [PERSON] та копію спадкової справи №34/2016. \~ \~ \~ \~ Ухвалою Тисменицького районного суду від 12.03.2019 р. у справі призначено лінгвістичну (семантико-текстувальну) експертизу та зупинено провадження. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 20.12.2019 р. провадження у справі поновлено та призначено підготовче засідання. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 30.06.2020 р. підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. \~ \~ \~ \~Так, згідно вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. \~ \~ \~ \~При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права в подібних правовідносинах, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). \~ \~ \~ \~Згідно зі\~статтею 1223 ЦК України\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до\~статті 1236 ЦК України\~заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов`язків, що є пропорційною до одержаних ними прав. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Згідно зі\~статтею 1256 ЦК України\~тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до\~статті 213 цього Кодексу. Проте тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Отже, суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача. Неточне відтворення в заповіті власної волі заповідача щодо долі спадщини може бути зумовлене, перш за все, неоднаковим використанням у ньому слів, понять та термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов`язальних, спадкових відносин тощо. Цьому також можуть сприяти й певні неузгодженості між змістом окремих частин заповіту і змістом заповіту в цілому, що ускладнюють розуміння волі заповідача щодо долі спадщини. При цьому, частина друга\~статті 213 ЦК України\~не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення у тексті самого правочину при тлумаченні заповіту, не допускається і внесення змін у зміст заповіту, ураховуючи також, що заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи щодо належного їй майна, яким вона відповідно до законодавства має право розпоряджатися на момент укладення заповіту. Згідно зі\~статтею 213 ЦК України\~зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. Верховний Суд у складі об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду в постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц зазначив, що в частинах третій та четвертій\~статті 213 ЦК України\~визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення. Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів. Другим рівнем тлумачення (у разі якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину та з чого вони виходили при його виконанні. Третім рівнем тлумачення (при безрезультативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніше в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення. З огляду на викладене тлумаченню підлягає зміст заповіту у способи, встановлені\~статтею 213 ЦК України, тобто тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення спадкодавця при його складенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що 9 лютого 2009 року [PERSON] , [INFO] склала заповіт, за яким, на випадок своєї смерті, зробила наступне заповідальне розпорядження, - «все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все, що мені буде належати, і на що я за законом матиму право заповідаю [PERSON] , 1960 року народження. [PERSON] , 1962р.н. Земельну ділянку в с. Хом`яківка (державний акт ЯИС № 148738 від 10.11.2008 року) [PERSON] ». Вказаний заповіт посвідчений секретарем Хом`яківської сільської ради Яцків М.В., зареєстровано в реєстрі за №3 (а.с.83). \~ \~ \~ \~ [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , повторно виданим 15.03.2017 р.(а.с.4.) \~ \~ \~ \~Позивачка та відповідачка являються дітьми спадкодавця, що підтверджується копіями свідоцтв про народження та копіями витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Дані обставини учасниками справи не заперечувались. Крім того, обставини того, що позивачка та відповідачка є рідними сестрами, і після смерті своєї матері [PERSON] прийняли спадщину за заповітом, встановлені у судовому рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 05.06.2018 р. (а.с.9-10) та в силу вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України не доказуються. \~ \~ \~ \~ Позивачка та відповідачка прийняли спадщину, що підтверджується їхніми заявами до Тисменицької районної державної нотаріальної контори від 08.06.2016р.(а.с.7) та 30.01.2016р. (а.с.85), інформаційними довідками зі спадкового реєстру (а.с.91-92). \~ \~ \~ \~Спільного тлумачення заповіту спадкоємцями неможливе у зв`язку із спором між ними щодо різних поглядів позивачки та відповідачки на волевиявлення спадкодавця відображене у самому тексті заповіту, а тому таке тлумачення здійснюється судом. \~ \~ \~ \~За висновком експерта № 8149/19-39 від 05.12.2019 р. зміст тексту заповіту від імені [PERSON] від 09.02.2009 слід розуміти так: все майно, набуте за життя спадкодавцем [PERSON] до її смерті (окрім земельної ділянки в с. Хом`яківка (державний акт ЯИС № 148738 від 10.11.2008 року) заповідано [PERSON] , 1960 року народження та [PERSON] , 1962 року народження, без визначення часток у спадщині. Земельну ділянку в с. Хом`яківка (державний акт ЯИС № 148738 від 10.11.2008 року), що входить до складу загального майна спадкодавця [PERSON] , заповідано [PERSON] , 1962 року народження (а.с.127-130). \~ \~ \~ \~Експертизу проведено провідним судовим експертом сектору лінгвістичних досліджень писемного мовлення лабораторії криміналістичних видів досліджень Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (КНДІСЕ), судовим експертом другого кваліфікаційного класу Ткачук І.А., яка повідомлена про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України за надання завідомо неправдивого висновку та за ст. 385 КК України за відмову від надання висновку. \~ \~ \~ \~Також встановлено, що заповіт який складений [PERSON] 09 лютого 2009 року містить друкований текст, що здійснений технічними засобами (принтером, друкарською машинкою, тощо) та рукописний текст. Аналізуючи зміст друкованого тексту у заповіті, суд приходить до висновку, що такий текст містить загальну форму та є бланком заповіту для загального використання. В такий бланк відповідальні особи власноручно записують анкетні дані заповідача, час складення заповіту, кому видається заповіт, дату посвідчення заповіту, ким записаний заповіт, підписи, тощо. Зі змісту друкованого тексту на бланку заповіту щодо волевиявлення заповідача (спадкодавця) вбачається, що в друкованому тексті передбачено волевиявлення виключно для однієї особи, адже друкований текст закінчується словами «року народження» та після таких слів наявна друкована крапка. При цьому, рукописний текст заповіту містить відомості про двох осіб щодо яких зроблено розпорядження, а саме [PERSON] , 1960р.н. та [PERSON] , 1962р.н. Відомості про спадкоємців у заповіті вчинені рукописним текстом. Після друкованого тексту «року народження», нижче в лінійці міститься рукописний текст « [PERSON] , 1962р.н.». Нижче міститься рукописний текст «Земельну ділянку в с. Хом`яківка (державний акт ЯИС № 148738 від 10.11.2008 року) [PERSON] », який записаний з абзацу, а перше слово «Земельну» починається з великої букви. \~ \~ \~ \~Аналізуючи волевиявлення заповідача, враховуючи друкований та рукописний текст, на бланку заповіту суд приходить до висновку, що волевиявлення [PERSON] , [INFO] , щодо її майна (крім земельної ділянки) було таким, що остання заповіла його позивачці та відповідачці. Суд не бере до уваги посилання позивачки на те, що після друкованого тексту року народження наявна крапка, що вказує на закінчення волі спадкодавця, так як рукописний текст « [PERSON] , 1962р.н.» є продовженням заповідального розпорядження спадкодавця щодо призначення спадкоємців за заповітом, а розділовий знак «крапка» наприкінці рукописного тексту « [PERSON] , 1960» та друкованого тексту «року народження.», що вніс суперечності, пояснюється розміщенням тексту на встановленій сільською радою формі бланку заповіту, якою передбачено внесення даних лише щодо одного спадкоємця. Про це свідчить наявність лише одного рядка, який завершується друкованим текстом щодо дати народження та відсутністю аналогічних відомостей в інших рядках щодо дати народження інших спадкоємців. Крім того, фрагмент тексту «Я, [PERSON] , [INFO] , уродженка с. Хом`яківка Івано-Франківської області, яка мешкає в [ADDRESS] ідентиф. номер [NUMBER] на випадок моєї смерті роблю таке заповідальне розпорядження: все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все, що мені буде належати, і на що я за законом матиму право заповідаю [PERSON] , 1960 року народження» та фрагмент тексту: « [PERSON] , 1960 року народження» поєднуються в одне смислове ціле і узгоджуються у давальному відмінку: заповідаю (кому?) [PERSON] , 1960 року народження та [PERSON] , 1962 року народження, про що відображено у дослідницькій частині висновку експерта. \~ \~ \~ \~Щодо тексту заповідального розпорядження, за яким [PERSON] (заповідач) заповіла земельну ділянку [PERSON] , у позивачки та відповідачки спору не має. При цьому, суд звертає увагу на те, що такий фрагмент тексту стосується права саме [PERSON] на спадкову земельну ділянку за заповітом. Аналізуючи питання обсягу досліджених доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд враховує висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суд давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. \~ \~ \~ \~Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). \~ \~ \~ \~Судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України). \~ \~ \~ \~Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. \~ \~ \~ \~З аналізу статей 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти) які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. \~ \~ \~ \~Доказування у цивільній справі, як і судові рішення не може ґрунтуватись на припущеннях. \~ \~ \~ \~З врахуванням наведеного, оцінивши наявні у справі та здобуті докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв`язку у сукупності, суд розглядаючи даний спір в межах заявлених позовних вимог дійшов висновку про те, що зміст тексту заповіту слід розуміти так: все майно, набуте за життя спадкодавцем [PERSON] до її смерті (окрім земельної ділянки в с. Хом`яківка (державний акт ЯИС № 148738 від 10.11.2008 року), [PERSON] , [INFO] заповіла [PERSON] , 1960 року народження та [PERSON] , 1962 року народження, без визначення часток у спадщині. Земельну ділянку в с. Хом`яківка (державний акт ЯИС № 148738 від 10.11.2008 року), що входить до складу загального майна спадкодавця [PERSON] , остання заповіла [PERSON] , 1962 року народження. \~ \~ \~ \~З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність заявленого позову, у задоволенні якого слід відмовити. \~ \~ \~ \~Згідно п. 2 ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. \~ \~ \~ \~Згідно з вимогами п.1 ч.2 та ч.3\~ст.137 ЦПК України\~розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч.4\~ст.137 ЦПК України\~розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. \~ \~ \~ \~Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує те, що позивачка є інвалідом другої групи та в силу вимог п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору. При цьому, позивачка звільнена від сплати судового збору, але не від сплати судових витрат, перелік яких визначений ч. 3 ст. 133 ЦПК України, в даному випадку до таких витрат належать витрати на професійну правничу допомогу, та пов`язані із проведенням експертизи, про які заявлено відповідачкою. \~ \~ \~ \~На обґрунтування вартості правничих послуг стороною відповідачки надано квитанцію № 1-05 від 21.05.2021 р. про сплату відповідачкою 3500 грн. витрат за надання правової допомоги (а.с.156), акт виконаних робіт (наданої правової (правничої) допомоги) від 21.05.2021 р. на суму 3500 грн. (а.с.160), додаток №1 до договору №12/10/2018 про надання правової допомоги від 12.10.2018 р.(а.с.161). Крім того, відповідачкою понесені витрати за проведення судової експертизи, що підтверджується квитанцією №93 від 23.04.2019 р. на суму 4122,82 грн.(а.с.123). \~ \~ \~ \~У зв`язку із відмовою у задоволенні позову суд стягує з позивачки понесені відповідачкою судові витрати у розмірі 7622,82 грн., що складаються з витрат на професійну правничу допомогу у рамках розгляду даної цивільної справи у розмірі 3500 грн. та витрат, пов`язаних із проведенням експертизи у розмірі 4122,82 грн. На підставі наведеного, відповідно до ч. 3 ст. 213, ст. 1256 ЦК України,

Outcome: approved