Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-21 00:00:00

Позивачка звернулась у суд з даним позовом. В заяві послалась на те, що шлюб між нею та відповідачем було зареєстровано 16.08.2012 року. Від подружнього життя у них народилась дочка [PERSON], [INFO]. Протягом останніх двох років у них погіршились стосунки. На даний час шлюбні стосунки з відповідачем припинені, вони не спілкуються, почуття поваги втрачено. Вони стали чужими людьми, подальше збереження сім'ї неможливе, та буде суперечити її інтересам. Тому просить шлюб між нею та відповідачем розірвати, визначити місце проживання дитини з нею та залишити їй дошлюбне прізвище. Сторони в судове засідання не з'явились, подали до суду письмові заяви про розгляд справи у їх відсутності. Позивачка вказала, що позовні вимоги підтримує повністю, а відповідач визнає позовні вимоги в повному обсязі. Враховуючи, що в справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін та відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, без фіксування судового процесу. Дослідивши докази суд встановив слідуюче: Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 16.08.2012 року, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим відділом ДРАЦС Червоноградського міського управління юстиції Львівської області, актовий запис №208. Під час подружнього життя у сторін [INFO] року народилась дочка [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва [NUMBER] Сторони проживають окремо, подружні відносини між ними припинені, спільного господарства не ведуть. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Як вбачається із копії довідки №23347 від 03.08.2017 року позивачка разом із донькою зареєстрована у квартирі свого батька по [ADDRESS] Відповідно до ст.174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить вимогам чинного законодавства та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наслідки визнання позову відповідачу відомі та зрозумілі. Враховуючи наведене, беручи до уваги те, що сторони не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільного сімейного господарства, фактично проживають окремо, а також згідні на розірвання шлюбу, дитина на даний час проживає із матір'ю, відповідач не заперечив щодо визначення місця проживання неповнолітньої доньки разом із позивачкою, тому суд прийшов до висновку, що позов є обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення . Окрім цього з врахуванням положень ч.3 ст.88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути судові витрати по справі в користь позивачки.

Outcome: approved