Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-26 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом, у якому просить визнати відповідачку [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] , посилаючись на те, що відповідачка є її онукою та зареєстрована у належній їй на праві власності квартирі, однак тривалий час в ній не проживає. Факт реєстрації відповідачки у її квартирі створює перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні майном. Ухвалою суду від 27 серпня 2020 року відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 23 вересня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Позивачка та представник позивачки - адвокат Когут О.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просять їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідачка у судове засідання не прибула повторно, будучи належно повідомленою про час та місце слухання справи за зареєстрованим місцем проживання, а також через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Про причини неявки не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи від неї не надходило. Відзиву на позов не подавала. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи за відсутності відповідачки. Дослідивши матеріали справи, докази, надані позивачем, суд встановив наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Позивачка [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується реєстраційним написом Борщівського районного бюро технічної інвентаризації за №1788 в реєстровій книзі №9г від 30 вересня 2002 року вчиненому на свідоцтві про право власності, виданому виконавчим комітетом Борщівської міської ради 23 вересня 2002 року. Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.321 ЦК України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів його сім`ї, інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника житлового будинку (квартири), що проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим житлом. Згідно з ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені у ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, тобто дружина (чоловік), діти і батьки кожного з подружжя. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Частиною 2 ст.405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За даними довідки Борщівської міської ради від 13 серпня 2020 року №1219, акту обстеження житлових умов [PERSON] від 12 серпня 2020 року, а також згідно даних будинкової книги для прописки (реєстрації) громадян, онука позивача - [PERSON] зареєстрована у квартирі [ADDRESS] з 27 грудня 2001 року, проте не проживає за даною адресою. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що проживає по сусідству з позивачкою [PERSON] в [ADDRESS] та підтвердила, що відповідачка не проживає в квартирі позивачки з весни 2019 року. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що перебуває в дружніх відносинах з позивачкою і їй відомо, що відповідачка навесні 2019 року поїхала за кордон і з тих пір у квартирі позивачки не проживає. За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках і, відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, відзиву проти позову не подала. У судовому засіданні не здобуто доказів, які давали б суду підстави вважати поважними причини відсутності відповідачки [PERSON] за місцем постійного проживання за адресою: [ADDRESS] . Отже, відповідачка [PERSON] відсутня по місцю постійного проживання понад один рік без поважних причин, а тому позов підлягає до задоволення і відповідачку слід визнати такою, що втратили право на користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] , що належить позивачці [PERSON] . З відповідачки на користь позивачки підлягають до стягнення понесені позивачкою судові витрати на сплату судового збору в сумі 840,80 грн. На підставі ст.41 Конституції України, ч.1 ст.317, ст.319, 321, 383, ч.1 ст.391, ч.2 ст.405 ЦК України, ч.4 ст.64, ч.ч.1,4 ст. 156 ЖК УРСР та

Outcome: approved