Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-27 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовною заявою про визнання [PERSON] такими, що втратив право на користування житлом у будинку № 313, по вул. Головна, в смт. Буштино. Посилається на те, що відповідно до рішення Тячівського районного суду від 13.12.2005 р. на правах приватної власності їй належить житловий будинок з надвірними спорудами, розташваний по вул. Головній, 313, у смт. Буштино. Право приватної власності на вказаний будинок зареєстровано у Тячівському РПТІ, що стверджується реєстраційним посвідченням від 14.02.2006 р. 19.03.2011 р. її донька [PERSON] зареєструвала шлюб з відповідачем, тому 18.01.2013 р. у встановленому законом порядку [PERSON] був зареєстрований у належному їй житловому будинку. Рішенням Тячівського районного суду від 31.10.2017 р. шлюб між відповідачем та [PERSON] був розірваний. З 2016 року [PERSON] у житловому будинку № 313, по вул. Головній, у смт. Буштино, не проживає. На сьогоднішній день відповідач проживає [INFO], по вул. Головній, у смт. Буштино, де орендує житловий будинок. Просить задовольнити позовні вимоги посилаючись на обставини, викладені у позовніц заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав. Представник Буштинської селищної ради у судове засідання не зявився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтями 319, 321, 391 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Під час розгляду справи суд встановив, що позивачці на праві приватної власності належить житловий будинок № 313, по вул. Головній, в смт. Буштино, що стверджено рішенням Тячівського районного суду від 13.12.2005 р. та реєстраційним посвідченням, виданого Тячівським РПТІ № 136 від 14.02.2006 р. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним та припинення правовідношення. Відповідно до довідок Буштинської селищної ради № 67 та № 68 від 10.01.2019 р. у будинку № 313, по вул. Головній, у смт. Буштино, проживає [PERSON], її донька [PERSON] та внучка [PERSON] Колишній чоловік [PERSON]- [PERSON], у житловому будинку, що у смт. Буштино, вул. Головна 313, не проживає з 2016 року. З акту обстеження матеріально-побутових умов, виданого Буштинською селищною радою вбачається, що [PERSON], [INFO], колишній чоловік [PERSON], з яким вони розлучені більше року, і який в добровільному порядку не хоче виписуватися з дворогосподарства № 313, по вул. Головній, у смт. Буштино. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло-житловий будинок, садиба, квартира, що передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають його право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст. 405 ч. 2 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] більше року не проживає у належному позивачці житловому будинику № 313 по вул. Головній, у смт. Буштино, та будь-яких поважних причин, які б перешкоджали йому проживати у даному будинку не навів, а тому його слід визнати таким, що втратив право на проживання в будинку, що належить позивачці. За таких обставин позовні вимоги про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню. Тому,

Outcome: approved