Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом до відповідача, в якому просить стягнути з нього кошти на її утримання у розмірі 25% зі всіх видів його доходу (заробітку), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, починаючи з дня подання позовної заяви, посилаючись на те, з відповідачем вона перебуває у шлюбі, від якого вони неповнолітніх дітей не мають. На теперішній час шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені і вони проживають окремо. Позивачка є інвалідом ІІ групи з діагнозом «епілепсія», безстроково, отримує єдиний дохід у вигляді пенсії, щомісячно, в розмірі 1\~049,00 грн., який витрачає на сплату комунальних послуг та придбання життєво необхідних лікарських засобів. Додаткових доходів не має, оскільки працювати за спеціальністю перукаря їй заборонено. Її чоловік [PERSON] аліменти нікому не сплачує, отримує пенсію військовослужбовця та офіційно працює в оборотному локомотивному ДЕПО ст. Арциз, у звязку з чим має можливість надавати матеріальну допомогу на її утримання, однак цього не робить, що зумовило її звернення до суду. Від позивачки та відповідача надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 2 ст. 158 ЦПК України, у звязку з чим в силу ч. 2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. При цьому відповідно до письмових заяв позивачка позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх у повному обсязі, а відповідач позовні вимоги визнав та не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дружини в зазначеному позивачкою розмірі. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому, суд приймає визнання відповідачем позову та вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов'язані з обовязком чоловіка утримувати свою непрацездатну дружину, тому при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Сімейним кодексом України (далі за текстом СК України). Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27.10.1979 року, що підтверджено копією свідоцтва про укладення шлюбу та копією паспорту позивачки (а.с. 3, 6). В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] є інвалідом другої групи безстроково, з діагнозом епілепсія, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК, випискою із медичної карти позивачки (а.с. 7, 8, 11, 12) та отримує пенсію по інвалідності, що підтверджується копією довідки УПФУ в Арцизькому районі Одеської області (а.с. 9). Як вбачається з копії довідки КП «Арциз-2», [PERSON] з 12.09.1989 р. прописана та проживає в [INFO] по теперішній час (а.с. 13). З копій наданих позивачкою довідок вбачається, що відповідач є військовослужбовцем та має право на отримання пенсії військовослужбовця за вислугою років (а.с. 14, 15). Як вбачається з копій наданих позивачкою товарних чеків та квитанцій, вона витрачає значні кошти на придбання ліків, сплати комунальних платежів (а.с. 16-23). В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] аліменти нікому не платить, на стан здоровя не скаржився, іншу непрацездатну дружину, батьків та дітей не утримує. Згідно вимог ст. 75 СК України дружина, чоловік, повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти має той із подружжя, який є непрацездатним). Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Судом встановлено, з урахуванням матеріального становища сторін, що позивачка, яка має середньомісячний дохід в розмірі 1 049,00 гривень (а.с. 9), вимагає стягнення аліментів з відповідача, фактично у якості, допомоги на її утримання, що не суперечить вимогам ст. 75 СК України. Крім того, у судовому засіданні встановлено, що відповідач отримує пенсію військовослужбовця та офіційно працює в оборотному локомотивному ДЕПО ст. Арциз та має стабільний заробіток (дохід), на що посилалася позивачка та що не спростував відповідач. Таким чином, враховуючи, що відповідач має утримувати дружину інваліда ІІ групи, а також те, що він має стабільний заробіток (дохід), то суд приходить до висновку про необхідність стягнення коштів з відповідача на утримання дружини у 25% від його заробітку (доходу). Зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на те, що доцільним буде стягнення з відповідача коштів на утримання позивачки у розмірі 25% від його заробітку (доходу), щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб. Визначаючи строк, з якого до якого стягуються аліменти, суд виходить з норм ст. 79 СК України, відповідно до яких аліменти на утримання дружини присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Отже суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі. Суд також вважає за необхідне у відповідності до ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 243,60 гривень.

Outcome: approved