Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-04 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом вказавши, що в січні 2014 року вона вирішила придбати житловий будинок. Вона зустрілася з [PERSON], яка продавала в [ADDRESS]. В результаті чого, вони пішли до нотаріуса, проте, посвідчити договір нотаріально не змогли через реєстрацію в будинку неповнолітніх дітей відповідачки. Однак, суму авансу в розмірі 52000 грн. в сільській раді позивачка передала [PERSON], решту ж суми за будинок в розмірі 7000 грн. обіцяла доплатити під час укладення договору в нотаріальній конторі. Відповідачка передала колючі від будинку та пообіцяла протягом 6-ти місяців зняти дітей з реєстрації. Позивачка вселилася до будинку. Згодом відповідачка дітей з реєстрації не зняла, договір купівлі-продажу нотаріально укладати не забажала, навпаки, звернулася з листом до позивачки про виселення з будинку, а грошей не повертає, мотивуючи їхньою відсутністю. Тому, сторона позивачки вважає, що сума у 52000 грн. є авансом і у будь-кому разі при не укладенні договору, на оплату якого вона була передана, з будь-чиєї вини - підлягає поверненню. Крім того, за користування грошима позивачки сторона позивачки вважає, що [PERSON] в порядку ч.2 ст. 625 ЦК України має сплатити 3% річних та інфляційні, які вона вирахувала в сумі 1300 грн. та 74,51 відповідно. В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] наполягли на задоволенні позову, просили стягнути з відповідачки загальною сумою аванс, інфляційні виплати та 3% річних в розмірі 54874,51 грн. Зазначили, що відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання; якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Відповідачка проти позову заперечувала, просила відмовити у його задоволенні та послалася на таке: дійсно, вона вирішила продати належний їй будинок. На пропозицію відгукнулася [PERSON], яка оглянувши будинок, вирішила його придбати. 28.02.2014 року в простій письмовій формі написано розписку, згідно якої, позивачка передала їй 52000 грн. в рахунок майбутньої купівлі-продажу, а решту 7000 грн. вона пообіцяла передати після оформлення відповідних документів на будинок та землю, а також після зняття з реєстрації в будинку неповнолітніх дітей. Після виготовлення всіх документів та зняття з реєстрації дітей позивачка не виявила бажання придбавати будинок і всіляко ухилялася від зустрічей з нею, хоча фактично вселилася в будинок і проживає в ньому зі своєю родиною. В судовому засіданні відповідачка наполягла на тому, що спірна сума є саме авансом, проте, повертати його не буде, а наполягла на тому, що укладення договору купівлі-продажу будинку має відбутися, але сума доплати у зв'язку із подорожчанням нерухомості, має бути збільшена. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши письмові матеріали справи, встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини: Зокрема, встановлено та не оспорюється сторонами, що наприкінці лютого 2014 року позивачка [PERSON] виявила намір придбати житловий будинок в с. Олексіївка Первомайського району Харківської області. Після цього зустрілася з відповідачкою [PERSON] Оглянувши будинок [ADDRESS], сторони у справі вирішили укласти договір купівлі-продажу та визначилися із ціною - 59000 грн. Оскільки на той час для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу не були оформленні необхідні документи, а також були в будинку зареєстровані неповнолітні особи, сторони домовилися про те, що відповідач виготовляє документи та знімає з реєстрації неповнолітніх протягом 6-ти місяців, а позивачка сплачує першу суму за будинок в розмірі 52000 грн., а решту 7000 грн. - після виконання відповідачкою необхідних дій зі свого боку. Про вказану домовленість свідчить письмова розписка від 28.02.2014 року (а.с.5). Позивачці передано ключі від будинку та дозволено вселитися в нього. З того часу відповідачка виготовила всі необхідні документи та зняла з реєстрації неповнолітніх осіб, проте, вважає, що сума за будинок має бути вищою за ту, про яку була домовленість. Також відповідачка вважає, що, оскільки строк дії виготовлених документів сплив, то позивачка має нести витрати по виготовленню нових. Через вказані умови позивачка не має намір укладати договір купівлі-продажу. Завдатком відповідно до ст. 570 ЦК України є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. За змістом указаної статті завдатком може забезпечуватися тільки дійсне зобов'язання, тому правила ч.1 ст. 571 ЦК України про залишення завдатку особі, яка його одержала, застосовується у випадках, коли договір було укладено, але сторона ухиляється від його виконання. Наведене дає підстави для суду дійти висновку про те, що одним із критеріїв відмінності завдатку від авансу є забезпечення завдатком дійсного, тобто вже укладеного договору за умови одночасного ухилення сторони від його виконання. Слід зазначити, що не менш важливе значення має не тільки дійсність укладеного зобов'язання, а й одночасне дотримання сторонами обов'язкової форми для забезпеченого завдатком того чи іншого цивільно-правового договору, який встановлено законом. Наприклад, статтею 657 чинного Цивільного кодексу України встановлена обов'язковість нотаріального посвідчення та державної реєстрації договорів купівлі - продажу об'єктів нерухомості. Між сторонами не було укладено договору купівлі-продажу житлового будинку у будь-якій формі, а відповідно до Закону такий договір має бути обов'язково нотаріально посвідчений, отже і забезпечення виконання зобов'язання у виді завдатку мало бути оформлене або при укладенні договору купівлі-продажу, або паралельно у тій самій нотаріально посвідченій формі. У разі, коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі вважаються авансом і повертаються в тому розмірі, в якому надавались. Відповідно до ст. 60 ЦПК України сторони зобов'язані довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в частині стягнення 52000 грн., оскільки сторона позивачки повністю довела той факт, що сума, яку [PERSON] сплатила [PERSON] є авансом, оскільки реально договору купівлі-продажу укладено не було, а в ч.2 ст. 570 ЦК України зазначено, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Аванс же у будь-якому разі при не укладенні договору з будь-яких причин підлягає поверненню в тому ж розмірі, в якому надавався. Таким чином сума авансу, що підлягає стягненню з відповідачки на користь позивачки складає 52000 грн. Стосовно стягнення в порядку ч.2 ст. 625 ЦК України 3% річних та інфляційних сум, суд має зазначити, що в цій частині позовні вимоги задоволенні бути не можуть, оскільки аванс не є грошовим зобов'язанням і до цих правовідносин ані положення ст. 625, ані ст. 611 ЦК України не застосовуються. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки також підлягають стягненню всі понесені останньою судові витрати: судовий збір в розмірі 551,20 грн. за подання позову, а також 276,60 грн. за розгляд заяви про забезпечення позову.

Outcome: partial