Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-21 00:00:00

Позивачка звернулася до відповідачів - [PERSON] та виконкому Моршинської міської ради Львівської області, про визнання незаконним та скасування рішення Виконавчого комітету Моршинської міської ради від 17.09.2003р. за №248 «Про затвердження ідеальних долей і оформлення права власності на будівлю», скасування свідоцтв: серії [NUMBER] від 02.10.2003р., виданого на ім?я [PERSON]; серії [NUMBER] від 02.10.2003р., виданого на ім?я [PERSON] та вилучення з реєстру прав власності на нерухоме майно реєстрового запису №164 в книзі 1 від 07.10.2003р. В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що рішенням виконкому Моршинської міської ради від 17.09.2003р. за №248 затверджено розрахунок ідеальних долей між співвласниками з визнанням за ними права власності на будинковолодіння в складі одного будинку під номерами [ADDRESS] та [ADDRESS], а саме: [PERSON] - 52/100 частини житлового будинку, [PERSON] - 48/100 частини житлового будинку. Зазначене рішення, а також видані на підставі нього свідоцтва про право власності та здійснену державну реєстрацію речових права на спірне нерухоме майно вважає незаконними і такими, що підлягають скасуванню, оскільки оспорюване рішення суперечить вимогам ст.113 ЦК УРСР (в редакції 1963р.), ч.3 ст.12 Закону України «Про власність» від 07.02.1991р. №697-ХІІ, відповідно до яких володіння, користування та розпорядження майном при спільній частковій власності провадиться за згодою всіх учасників; спільна часткова власність створюється за згодою всіх співвласників, тому будь-які дії щодо майна, яке є правом спільної часткової власності, мають проводитися лише за наявності згоди всіх співвласників незалежно від розміру частки кожного з них. В порушення зазначених норм закону виконком Моршинської міської ради рішенням від 17.09.2003р. за №248 здійснив розрахунок ідеальних долей на будинковолодіння в складі одного будинку під номерами [ADDRESS] та [ADDRESS], та визначив ідеальну долю позивача [PERSON] в розмірі 52/100 частини житлового будинку за відсутності на це згоди останньої. Дана обставина знайшла своє підтвердження в ході досудового розслідування кримінального провадження, порушеного за заявою позивача, поданою у червні 2014р. Згідно наявних в матеріалах кримінального провадження висновку почеркознавчої експертизи №282 від 14.10.2014р. рукописні тексти, рукописні записи та підпис у заяві на ім'я міського голови [PERSON] від 04.09.2003р. виконані не [PERSON], не [PERSON], а іншою особою; а згідно з висновком почеркознавчої експертизи № 6/734 від 29.12.2014р., підписи в замовленнях на виконання робіт по технічній інвентаризації об'єктів нерухомого майна № КВА/2833-2, № КВА/2834-2, № КВА/2835-2, № КЛИ/2669-3, № КЛИ/2403-7, № КЛИ/2968-3 від 04.09.2003р. в реквізиті «підпис замовника» виконані [PERSON]. Оскільки із зазначеним висновком експертизи №282 від 14.10.2014р. ознайомилася лише 27.01.2015р., коли її представник - адвокат Чехрій О.М., отримав копію матеріалів досудового розслідування, вважала, що термін позовної давності слід рахувати з 27.01.2015р. Представник позивача - адвокат Марочканич М.О. в судовому засіданні позов підтримав, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини, не заперечив того, що під будівництво будинку за адресою: [ADDRESS] виділялася одна земельна ділянка. Однак, згодом ділянка була розділена між двома співвласниками і кожний із сьогоднішніх співвласників - [PERSON] та [PERSON] зводили свою частину будівлі окремо один від одного. Визнав, що належні останнім частини будівлі розділяє лише спільна стіна. Вважав, що його довірителька мала право стати одноосібним власником будівлі за адресою: [ADDRESS], а не співвласником частини будівлі в розмірі 52/100 за цією ж адресою. Саме те, що остання є співвласником частини будівлі, а не одноосібним власником окремої будівлі, свідчить про порушення права останньої на безперешкодне володіння, користування та розпорядження нерухомим майном. Представники відповідача [PERSON] - адвокат Прудиус О.О. та [PERSON] подали письмове заперечення на позов, в якому зазначали, що ухвалою Львівського апеляційного суду від 19.06.2014р. у справі № 9104/177909/12 за апеляційною скаргою [PERSON] на постанову Стрийського міськрайонного суду від 03.10.2012р. у справі №2а-1010/11 за адміністративним позовом [PERSON] до Виконавчого комітету Моршинської міської ради, третя особа без самостійних вимог [PERSON] про визнання протиправним та скасування рішень, встановлено, що 02.10.2003р. [PERSON] видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно ([NUMBER]), а саме частин (52/100) житлового будинку [ADDRESS] на підставі рішення виконкому Моршинської міської ради від 17.09.2003р. №248. 07.10.2003р. зареєстровано право власності [PERSON] 52/100 частини житлового будинку [ADDRESS]. Враховуючи наведене, позивач була обізнана з оскаржуваним рішенням виконкому Моршинської міської ради ще у 2003р., повинна була бути обізнаною про майно, яким володіє, оскільки вона і третя особа ([PERSON].) відкрито користувалися належними їм частинами будинку, несли витрати по утриманню нерухомого майна. Також позивач після винесення оскаржуваних рішень виконкому та реєстрації права власності на 52/100 частини житлового будинку подавала заяви до органу місцевого самоврядування про надання їй земельної ділянки для обслуговування частини житлового будинку, про що свідчить рішення Моршинської міської ради Львівської області №479 від 31.10.2003р., яким надано [PERSON] дозвіл на виготовлення технічної документації для одержання державного акту на право власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 19.10.2015р. у справі №456/233/11 за позовом [PERSON] до [PERSON], Моршинської міської ради про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна встановлено правомірність набуття [PERSON] права власності на 48/100 частин житлового будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 02.10.2003р., яке видане на підставі рішення Моршинської міської ради Львівської області №479 від 02.10.2003р. Таким чином [PERSON] з моменту отримання свідоцтва про право власності на 52/100 частини житлового будинку по [ADDRESS] 2003р. було достовірно відомо про оскаржувані нею рішення виконкому Моршинської міської ради від 17.09.2003р. за №248 та свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 02.10.2003р., виданого на імя [PERSON], серії [NUMBER] від 02.10.2003р., виданого на імя [PERSON] Окрім цього [PERSON] було відомо про те, що й заяву на ім'я міського голови Безрукова В.А. від 04.09.2003р., й замовлення на виконання робіт по технічній інвентаризації об'єктів нерухомого майна підписував її чоловік - [PERSON] Однак, на тоді її це влаштовувало. Враховуючи наведене, Прудиус О.О. просив відмовити у задоволенні позову за недоведеністю позовних вимог. Однак, якщо суд дійде до висновку про те, що права позивача все таки були порушені, відмовити у задоволенні позову за пропуском строку позовної давності, оскільки [PERSON] про оспорювані рішення та реєстрацію за нею права власності на 52/100 частини житлового будинку по [ADDRESS] дізналася у жовтні 2003р., отримавши свідоцтво про право власності на це майно та зареєструвавши право власності у встановленому законом порядку. Представники відповідача - Виконавчого комітету Моршинської міської ради Львівської області неодноразово належним чином повідомлявся про місце та час розгляду справи шляхом надіслання поштової кореспонденції - судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення, однак, повторно в судове засідання не з'явився. В матеріалах справи (а.с.42) наявна заява про розгляд справи за відсутності представника виконавчого комітету Моршинської міської ради. Враховуючи наведене, суд відповідно до вимог ч.4 ст.169 ЦПК України розглянув справу за відсутності останнього. Представник третьої особи - Реєстраційної служби Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області також подав заяву (а.с.44), в якій не заперечував проти розгляду даної справи за відсутності його представника, щодо вирішення спору покладався на думку суду. Неявка останнього не перешкоджала судовому розгляду. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Відповідно до ст.55 Конституції України та положень ст.ст.3, 11, 15, 59, 60 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Розгляд цивільних справ здійснюється не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін самостійно, на власний розсуд розпоряджається своїми правами й зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статею 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та з дотриманням статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонених законом. Тому власник порушеного права зобов'язаний довести належність йому такого права і відповідно може скористатися не будь-яким, а лише конкретно визначеним законом способом захисту свого права. Обов'язок доказування процесуальним законом покладено на сторони. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу позову своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами в розумінні ст.57 ЦПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Судом встановлено, що позивачка є власником 52/100 частин частини житлового будинку по [ADDRESS], що стверджується свідоцтвом про вправо власності на нерухоме майно [NUMBER], яке видане 02.10.2003р. Моршинською міською радою (а.с.65), та витягом про реєстрацію прав власності на нерухоме майно № 1667643 від 07.10.2003р. (а.с.65 на звороті). Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.06.2014р. у справі № 9104/177909/12 встановлено, що позивач була ще у 2003р. - з моменту отримання свідоцтва про право власності на 52/100 частини житлового будинку по [ADDRESS] обізнана з оспорюваними рішенням виконкому Моршинської міської ради від 17.09.2003р. за №248 та свідоцтвами про право власності: серії [NUMBER] від 02.10.2003р., що видане на ім'я [PERSON], і серії [NUMBER] від 02.10.2003р., що видане на ім'я [PERSON] Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 19.10.2015р. у справі №456/233/11 за позовом [PERSON] до [PERSON]., Моршинської міської ради про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна встановлено правомірність набуття [PERSON] права власності на 48/100 частин житлового будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 02.10.2003р., яке видане на підставі рішення Моршинської міської ради Львівської області № 479 від 02.10.2003р. В силу вимог ч.3 т.61 ЦПК України наведені обставини не підлягають доказуванню. Наявні в матеріалах кримінального провадження, порушеного за її заявою, поданою у червні 2014р., висновок почеркознавчої експертизи №282 від 14.10.2014р., згідно з яким рукописні тексти, рукописні записи та підпис у заяві на ім'я міського голови [PERSON] від 04.09.2003р. виконані не [PERSON], не [PERSON], а іншою особою; та висновок почеркознавчої експертизи № 6/734 від 29.12.2014р., згідно з яким підписи в замовленнях на виконання робіт по технічній інвентаризації об'єктів нерухомого майна № КВА/2833-2, № КВА/2834-2, № КВА/2835-2, № КЛИ/2669-3, № КЛИ/2403-7, № КЛИ/2968-3 від 04.09.2003р. в реквізиті «підпис замовника» виконані [PERSON], жодним чином не доводять порушення прав позивачки, оскільки судом встановлено, що заява на ім'я міського голови [PERSON] та замовлення на виконання робіт по технічній інвентаризації об'єктів нерухомого майна написані і підписані чоловіком позивачки - [PERSON], який діяв інтересах останньої та за її ж згодою. Підтвердженням цього є встановлена судами різних інстанції в ході неодноразових судових розглядів та обставина, що позивачка з 2003р. була обізнана з оскаржуваними рішенням виконкому Моршинської міської ради від 17.09.2003р. за №248 та свідоцтвами про право власності нерухоме майно. Дана обставина позивачкою та її представниками жодними доказами не спростована. Отже, позивачка всупереч вимогам ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України не довела належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог про визнання незаконними та скасування рішення виконкому Моршинської міської ради, свідоцтв про право власності та вилучення з реєстру прав власності на нерухоме майно реєстрового запису, а відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України доказування не може грунтувтаися на припущеннях. Відповідно до роз'яснень, що містяться у п.6 Постанови Пленуму ВС «Про судове рішення» від 18.12.2009 №14, установивши, що строк для звернення із позовом пропущений без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову із цих підстав, крім випадків, коли позов не доведений. Відтак судом встановлено, що позивачка ще у 2003р. була обізнана з оспорюваними нею рішенням виконкому та свідоцтвами про право власності на нерухоме майно, тому пропустила строк для звернення із цим позовом до суду без поважної причини. Однак, враховуючи те, що позивачко не доведено, яке її право порушене відповідачами, суд прийшов до висновку про те, що у задоволенні позову слід відмовити з цієї підстави, а не за пропуском строку позовної давності на підставі поданої представником [PERSON] заяви про застосування такого (а.с.159). Згідно із ст.154 ЦПК України заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу. Якщо у задоволенні позову було відмовлено вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. З огляду на цю норму Закону суд вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на 48/100 частин житлового будинку [ADDRESS], вжиті ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 08 грудня 2015р.

Outcome: dismissed