Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-12 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідачів про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним та витребування майна із чужого незаконного володіння. Свої вимоги обґрунтовує тим, що їй на праві власності належала квартира за адресою: [ADDRESS] на підставі наступних документів: 1)1/2 частка спірної квартири на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 31.07.1997 року, зареєстрованого Державним комунальним управлінням житлового господарства Мінського району м. Києва, згідно розпорядження № 862 від 31.07.1997 року, а право власності зареєстровано 04.08.1997 року в Київському бюро технічної інвентаризації, зареєстрованого за № 457; 2)1/2 частка спірної квартири на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 02.08.2011 року за реєстровим № 1708 приватним нотаріусом КМНО Гурченок Н.І., а право власності зареєстровано Київському бюро технічної інвентаризації, згідно витягу про державну реєстрацію прав № 90992636 від 16.08.2011 року за № 34080091, номер запису 457 в книзі д. 1524-210. У 2016 році позивачка звернулась до [PERSON] , який надавав їй правову допомогу під час оформлення спадщини після покійної матері позивачки, внаслідок чого позивачкою видано на ім`я [PERSON] довіреність, на підставі якої останній уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу квартири від 08.12.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Середою В.Г. Вважає, що даний правочин вчинений фіктивним, оскільки здійснювався задля врегулювання сімейного спору щодо майна позивачки та був вчинений з знайомим [PERSON] для подальшого повернення позивачці. Відповідно до вказаного договору продаж оспорюваної квартири вчинявся за ціною 149 000 грн, а його підписання свідчило про відсутність будь-яких претензій фінансового характеру до покупця. Вважає, що відчуження квартири відбулося поза реальною волею продавця та не відповідала її волевиявленню, оскільки жодних коштів після продажу даної квартири позивачка не отримувала, а тому вбачає в даному правочині шахрайські дії з метою заволодіння її квартирою. Зазначила, що Оболонським УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12017100050006815 від 20.07.2017 року за ч. 3 ст. 190 КК України щодо заволодіння квартирою позивачки шахрайським шляхом. Крім того зазначила, що дана квартира 20.10.2017 року була продана [PERSON] згідно договору купівлі-продажу [PERSON] під час досудового слідства, що на думку позивачки, було вчинено для створення перешкод у визнанні договору купівлі-продажу квартири від 08.12.2016 року недійсним. Враховуючи викладене, просить визнати договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] від 08.12.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Середою В.Г., зареєстрований в реєстрі за № 1620 недійсним та витребувати з володіння [PERSON] дану квартиру. Під час відкриття провадження у справі, ухвалою від 19.06.2019 року, судом залучено до участі у справі в якості третьої особи [PERSON] 29.07.2019 року третьою особою у справі [PERSON] подані письмові пояснення у справі, в яких позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Пояснив, що він давно був знайомий з сім`єю позивачки, оскільки він навчався в одному шкільному закладі з матір`ю позивачки та підтримував з нею дружні стосунки. В червні 2016 року до нього звернулись [PERSON] та [PERSON] , які попросили допомоги, оскільки їх матір хворіла на онкологічне захворювання, а лікарі в лікарні, в якій вона знаходилась, не хотіли її лікувати. [INFO] померла померла [PERSON] та після її поховання позивачка разом із своєю сестрою звернулись до [PERSON] для надання їм професійної правничої допомоги щодо вирішення їх побутових, житлових, медичних та інших проблем, внаслідок чого між ними були укладені договори про надання професійної правничої допомоги. 29.08.2016 року позивачка видала [PERSON] посвідчену нотаріусом довіреність з уповноваженням вчиняти від її імені юридичні дії, за період дії якої ним вчинені дії з метою вивчення історії хвороби брата позивачки [PERSON] , визнання його недієздатним та призначення позивачки його опікуном та інших дій щодо нерухомого майна позивачки. Під час виконання покладених на нього обов`язків, 08.12.2016 року позивачкою було видано на ім`я [PERSON] нотаріально посвідчену довіреність на продаж квартири за адресою: [ADDRESS] . Зазначену квартиру було вирішено продати [PERSON] , якому [PERSON] надавались послуги професійної правничої допомоги в цивільній справі та за наслідками якої Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області 19.10.2016 року ухвалено рішення щодо стягнення на його користь грошових коштів у розмірі 847009,55 грн. На прохання [PERSON] сторони погодились відтермінувати час повного розрахунку з продавцем на інший строк. Зазначив, що під час укладення договору купівлі-продажу квартири жодних грошових коштів від [PERSON] позивачкою та [PERSON] отримано не було. 01.03.2017 року у зв`язку з конфліктом інтересів [PERSON] вирішено розірвати договори про надання правової допомоги позивачці та її сестри та 21.03.2017 року [PERSON] звернувся до позивачки з метою підтвердження намірів подальшої співпраці та розірвання договору купівлі-продажу квартири. 07.05.2017 року [PERSON] було повернуто [PERSON] оригінал договору купівлі-продажу квартири та залишено питання розірвання договору купівлі-продажу даної квартири на їх власний розсуд. Як йому стало відомо пізніше, оскаржуваний договір купівлі-продажу квартири розірвано не було, а [PERSON] порушено його умови, оскільки не сплачено вартість квартири продавцю. Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про день, час та місце судового засідання повідомлялись судом належним чином, причини неявки суду не відомі. Треті особи в судове засідання не з`явились, про день, час та місце судового засідання повідомлялись судом належним чином. Від третіх осіб надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності. Суд ухвалив розглядати справу за відсутності відповідачів та третіх осіб. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивачці на праві власності належала квартира за адресою: [ADDRESS] на підставі наступних документів: 3)1/2 частка спірної квартири на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 31.07.1997 року, зареєстрованого Державним комунальним управлінням житлового господарства Мінського району м. Києва, згідно розпорядження № 862 від 31.07.1997 року, а право власності зареєстровано 04.08.1997 року в Київському бюро технічної інвентаризації, зареєстрованого за № 457; 4)1/2 частка спірної квартири на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 02.08.2011 року за реєстровим № 1708 приватним нотаріусом КМНО Гурченок Н.І., а право власності зареєстровано Київському бюро технічної інвентаризації, згідно витягу про державну реєстрацію прав № 90992636 від 16.08.2011 року за № 34080091, номер запису 457 в книзі д. 1524-210. 08.12.2016 року між представником позивачки [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Середою В.Г., за реєстровим № 1620 (далі - Договір). Згідно п. 15 Договору сторони підтвердили, що розрахунок за квартиру відбувся повністю, із дотриманням їх домовленостей та вимог ст. 1087 ЦК України та правління НБУ № 210 від 06.06.2013 року. Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що під час укладання даного договору не був здійснений розрахунок за квартиру, визначений її оціночною вартістю, а також тим, що під час укладання даного правочину було відсутнє волевиявлення позивачки щодо його укладання. Щодо нездійснення відповідачем розрахунку з позивачкою суд зазначає наступне. Дані вимоги підтверджуються лише поясненнями позивачки та третьої особи у справі, який на момент укладання оскаржуваного правочину здійснював представництво інтересів позивачки та надавав їй професійну правничу допомогу. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В даному випадку суд критично ставиться до тверджень позивачки та пояснень [PERSON] щодо неотримання коштів, оскільки [PERSON] в минулому надавав професійну правничу допомогу позивачці, зокрема щодо укладання оскаржуваного правочину та його ставлення до справи може мати упереджений характер та мати персональний інтерес щодо позовних вимог. Крім того, пояснення позивачки та третьої особи суперечать даним, що містяться у оскаржуваному договорі, а саме у п.15, зміст якого викладений вище. Щодо тверджень позивачки про відсутність її волевиявлення під час укладання оскаржуваного правочину, суд зазначає наступне. Під час судового розгляду позивачкою зазначалось, що до укладання оскаржуваного правочину вона дійсно мала волевиявлення щодо продажу вищевказаної квартири, проте згодом, вже після укладання оскаржуваного правочину, вона змінила свою думку та вирішила, що вона не бажала здійснювати такий продаж квартири та на таких умовах. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦПК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ст. 203 ЦПК України для чинності правочину необхідне додержання загальних вимог, зокрема: волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; Посилання позивачки на те, що після укладання оспорюваного договору вона змінила свою думку та бажала його розірвання, не вказують на відсутність її волевиявлення щодо укладання такого правочину на момент його вчинення. Враховуючи те, що договір купівлі-продажу квартири від 08.12.2016 року був укладений правомочним представником позивачки, який здійснював її волевиявлення щодо продажу даної квартири, а також те, що з даного договору купівлі-продажу квартири вбачається, що сторонами проведено взаєморозрахунок за дану квартиру до укладання даного правочину, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання цього договору недійсним. Враховуючи те. що позовні вимоги про витребування нерухомого майна є похідними від позовних вимог про визнання договору купівлі-продажу недійсним, які визнані судом необґрунтованими, підстав для їх задоволення не вбачається також.

Outcome: dismissed