Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-14 00:00:00

Позивачка звернулася до відповідача з позовом, в якому посилалась на обставини свого незаконного звільнення відповідачем 29 травня 2015 року та поновлення рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 30 травня 2016 року на посаді методиста по дошкільним навчальним закладам Сарненського районного методичного кабінету відділу освіти Сарненської РДА з 2 червня 2015 року із стягненням 34053,85 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 1000 грн. моральної шкоди. Оскільки поновлена вона на роботі відповідачем була лише 21 лютого 2017 року, в зв`язку з цим набула право на виплату середнього заробітку та на компенсацію втрати його частини у зв`язку із затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі на підставі ст. 236 КЗпП України, ст. 34 Закону України «Про оплату праці», Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати». Просила стягнути компенсацію в сумі 11371,26 гривень та судові витрати. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, посилаючись на розрахунки, наведені у позовній заяві, вважала їх достатніми доказами в обґрунтування позову. Зазначила, що розрахунки проведені із середньоденного заробітку станом на 31 травня 2016 року в сумі 211 грн. 54 коп., врахуванням коефіцієнтів коригування заробітної плати та загальної кількості робочих днів вимушеного прогулу з 31 травня 2016 року по 20 лютого 2017 року. Представник відповідача - Відділу освіти, молоді та спорту Сарненської районної державної адміністрації Рівненської області, який належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзиву на позов не подав. Судом ухвалено про заочний розгляд справи. Дослідивши документи і матеріали справи, давши оцінку доказам, що мають значення для справи, суд прийшов до наступного. Відповідно до положень ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Згідно ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року №2050-III, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу. В обґрунтування позовних вимог позивачка надала суду копію наказу відділу освіти, молоді та спорту Сарненської районної державної адміністрації Рівненської області від 20 лютого 2017 року №25-к про її поновлення на посаді методиста по дошкільним навчальним закладам Сарненського районного методичного кабінету відділу освіти Сарненської районної державної адміністрації з 2 червня 2015 року та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу. З метою сприяння в реалізації процесуальних прав судом у відповідності до положень ст. 12 ЦПК України було роз`яснено позивачці про можливість надання оригіналів документів та додаткових доказів в обґрунтування позову. В судовому засіданні позивачкою [PERSON] надана копія довідки №08-08-378 від 24 червня 2019 року про розміри посадового окладу методиста вищої категорії Відділу освіти, молоді та спорту зі стажем роботи 27 років станом на 31 травня 2016 року, з 1 грудня 2016 року та з 1 січня 2017 року. Надані позивачкою [PERSON] в обґрунтування позову докази розцінюються судом як недостатні для висновку про її незаконне звільнення з роботи та про те, що існує період, протягом якого затримувалось виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір. Так, з оглянутого наказу про поновлення на роботі вбачається, що підставою для такого поновлення є рішення Апеляційного суду Рівненської області від 30 травня 2016 року в справі 572/2429/15-ц, залишене без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 грудня 2016 року, однак незрозумілим є за який період і коли позивачці виплачений середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 34053,85 грн., а отже - чи порушив відповідач законодавство про працю, не виплативши дохід, який в розумінні Закону №2050-III є підставою для стягнення відповідної компенсації. Проведені в позовній заяві розрахунки одноденного заробітку, коефіцієнти коригування заробітної плати, кількості робочих днів, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсації втрати частини заробітної плати самі по собі не доводять вини відповідача у невиплаті заробітної плати у період з травня 2016 року по лютий 2017 року. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів , поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Беручи до уваги встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, їх достатність, суд приходить до переконання, що позивачкою не представлено достатніх належних та допустимих доказів, які б підтверджували обставини, викладені в позовній заяві, в зв`язку з цим у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного, ст. 236 КЗпП України,

Outcome: dismissed