Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із зустрічним позовом, в якому просила поділити спільне сумісне майно подружжя та визнати за нею право власності на частку у спільному майні подружжя згідно уточненої позовної заяви від 05.04.2017 р. (а.с.66). Провадження за первісною позовною заявою було закрите у звязку з відмовою від позову на підставі заяви первісного позивача ухвалою Лисичанського міського суду від 30 листопада (а.с.50). Представник позивачки [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним у позові, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслав, про причину неявки суд не повідомив, тому суд зі згоди позивачки ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Під час розгляду справи попереднім головуючим у письмових запереченнях позов не визнав (а.с.39-40). У судовому засіданні досліджені наступні докази: копія Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб; копія свідоцтва про зміну імені; копія Витягу з Державного реєстру правочинів; заперечення проти позову; гарантійний талон; копія видаткової накладної №Лис-4782 від 13.04.2013 р.; копія листа №31/12/444-2046 від 13.08.2016 р.; рішення Лисичанського міського суду від 06.10.2015 р. Вислухавши представника позивачки, дослідивши докази у справі, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню. Суд перш за все зазначає що встановлює вартість спільного майна за наданими документами та у разі згоди сторін із зазначеною у первісному та зустрічному позовах вартістю. Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.ст.60, 69-71 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. В судовому засіданні встановлено, що з 17 листопада 2007 р. сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 06 жовтня 2015 р. був розірваний. В період шлюбу, за спільні кошти, сторонами була придбано наступне майно: -водонагрівач «ROUND» моделі 80VMR №132621209 вартістю 928 грн., -телевізор «BRAVIS LED-32E30B» вартістю 1665,83 грн., -ліжкова тумба вартістю 700 грн., -ванна вартістю 1300 грн., -всього на загальну суму 4593,83 грн. Визначаючи майно, яке виділяється сторонам в натурі, суд виходить з його вартості, функціонального призначення та необхідності поділу майна в натурі з якнайменьшим розміром компенсації вартості частки тому з подружжя, вартість майна якого є меншою за загальний розмір вартості його частки. Сторони мають право власності на 1/2 частину вказаного майна вартістю 2296,91 грн. кожний та виділ в натурі з цього майна: позивачці -водонагрівача «ROUND» моделі 80VMR №132621209 вартістю 928 грн., -телевізора «BRAVIS LED-32E30B» вартістю 1665,83 грн., всього вартістю 2593,83 грн.; відповідачу -ліжкової тумби вартістю 700 грн., -ванної вартістю 1300 грн., всього вартістю 2000 грн. В рахунок компенсації вартості частки майна з позивачки на користь відповідача підлягає стягненню 296,91 грн. Також, сторонами був придбаний автомобіль [NUMBER], право власності на ? частку якого має позивачка. Разом з цим, суд відмовляє у задоволенні первісного позову в частині вимог про поділ наступного майна і не приймає до уваги заперечення відповідача щодо несправного стану спільного майна подружжя, що є предметом позову, оскільки це не підтверджено доказами у справі: тумби під телевізор, холодильника «Indeziт», мікрохвильової печі, вентилятора, дивану, газонокосилки, які були придбані у спільну власність подружжя, оскільки сторони не дійшли згоди стосовно вартості цього майна, клопотань про проведення експертизи сторони не заявляли. Тому суд вважає, що позовні вимоги про поділ цього майна в натурі не доведені, бо вартість майна, що підлягає поділу, є предметом доказування у справі. Також суду не надано доказів придбання у спільну власність подружжя наступного майна, що частково заперечується і відповідачем: кухонного куточку, столу кухонного, телевізору «Самсунг», килиму 3х2, шафи-купе придбана у 2013 р. вартістю 3000 грн., пилососу «Самсунг», планшету «Prestigio», шуруповерту, електричної дрелі, перфоратору, «болгарки», басейну. Тому суд відмовляє у задоволенні позову і в цій частині. Відповідно до ст.88 ЦПК України на користь позивачки з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551,2 грн. З метою спрощення виконання рішення суду, суд зменшує розмір суми стягнення на користь позивачки на розмір компенсації вартості частки відповідача, що підлягає стягненню на його користь, остаточно стягуючи на користь позивачки 551,2 грн. 296,91 грн.= 254, 29 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, -

Outcome: partial