Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

Позивачка звернулася до суду 19.06.2013року з позовом до [PERSON], треті особи -Шоста Харківська державна нотаріальна контора, [PERSON] про визнання права власності на 1/8 частину квартири[ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка, визнання тих обставин ,що [PERSON] не прийняв спадщину після смерті [PERSON] за заповітом, визнання права власності на 2/8 частини квартири [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті матері, [PERSON], яка померла [INFO], визнання права власності на 5/8 частин квартири [ADDRESS] в цілому за [PERSON]. В судовому засіданні,02.04.2014 року адвокат [PERSON] зменшила позовні вимоги своєї довірительки та остаточно поз0ивачка просила визнати за нею право власності на 1/8 частину квартири [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка, всього визнавши за нею право власності на 3/8 частини спірної квартири. Відповідачка [PERSON] в попередньому судовому засіданні первісні позовні вимоги своєї матері не визнала, в судові засідання неодноразово не з»являлася, про час розгляду справи попереджена своєчасно та належним чином, причини неявки суду не сповістила. Третя особа - Шоста Харківська Державна нотаріальна контора в особі завідуючої [PERSON] надала суду всі витребувані матеріали спадкових справ ,які стосуються взаємовідносин між спадкоємцями, надала пояснення з причини неможливості видати свідоцтва про право на спадщину та звернулася до суду з клопотанням про можливість розгляду справи за відсутність представника нотаріальної контори. Адвокат [PERSON] звернулася до суду з заявою про розгляд справи за відсутність представника позивачки з проханням постановити заочне рішення по справі, у зв»язку з систематичним поверненням судових повісток, які надсилаються відповідачці [PERSON], яка за місцем спірного помешкання не проживає, а інше своє місце проживання не повідомила. За таких обставин на підставі ч. 4 ст.169 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів (постановляє заочне рішення). Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали спадкових справ, суд встановлює наступні факти та правовідносини: Трикімнатна ізольована квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] (позивачці по справі), [PERSON] (відповідачці по справі), [PERSON] (матері позивачки по справі), [PERSON] (чоловіку позивачки по справі та батьку відповідачки по справі), що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № 1-95-56751-ПС від 16.06.1995 року, що видане Харківським міським центром приватизації житла(арк.справи 6) Долі співвласників вважаються рівними ,що передбачено законом. Співвласниця [PERSON] померла [INFO], що підтверджено актовим записом про реєстрацію смерті №04 від 07.04.2003 року, який виконано відділом реєстрації актів цивільного стану Близнюківського районного управління юстиції Харківської області(арк..98). Після смерті [PERSON] залишено заповіт на користь [PERSON], який посвідчено 17.10.2002 року приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON] та внесено в реєстр за № 1886. Заповіт не оспорено та не скасовано.(арк..справи107). на підставі цього заповіту [PERSON] успадкував все майно [PERSON] ,яке їй належало на час смерті. Довідкою Криштопівської сільської ради Близнюківського району Харківської області від 25.02.2013 року № 02-39/177 підтверджено, що [PERSON]після смерті [PERSON] прийняв у спадщину майно, яке належало спадкодавці, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями в [ADDRESS] , в якому він проживав разом зі спадкодавицею на момент її смерті (арк..110). Співвласник [PERSON] помер [INFO], що підтверджується актовим записом про реєстрацію смерті № 10921 від [INFO], який виконано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції(арк..7). Після смерті [PERSON] заповіту не виявлено, що свідчить спадкова справа № 104/2013 Шостої Харківської державної нотаріальної контори(арк..74-95). На момент смерті спадкодавця з ним мешкали дружина [PERSON] та донька [PERSON],[INFO]. Тобто на момент смерті батька [PERSON] була неповнолітньою та самостійно звернутися з заявою про прийняття спадщини не могла. Спадщину прийняли дві спадкоємиці першої черги спадкування своєчасно, бо на момент смерті спадкодавця проживали разом з ним та були зареєстровані в [ADDRESS]. [PERSON] з заявою до Шостої Харківської державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину звернулася 22.02.2013 року, довела свої родинні стосунки з небіжчиком (арк..справи77,75), позивачка [PERSON] звернулася з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину до нотаріальної контори, діючи через представника за дорученням [PERSON] 18.06.2013 року(арк..92). 27 березня 2013 року позивачка [PERSON] та відповідачка [PERSON] повідомили Шосту Харківську державну нотаріальну контору про те, що ніяких домовленостей про зміну часток у власності ніхто не укладав и визначили частку померлого спадкодавця [PERSON], як ? частину квартири [ADDRESS].(арк..86). [PERSON] зверталася до Шостої Харківської державної нотаріальної контори с заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті своєї матері [PERSON] 29.03.2013 року, алей їй було повідомлено про наявність заповіту не на її користь ,а на користь [PERSON](сина [PERSON] від першого шлюбу) та було запропоновано довести наявність права на обов»язкову долю в спадщині. [PERSON] право на обов»язкову долю в спадщині не довела, у зв»язку з чим просила позовні вимоги в цій частині залишити без розгляду, з цього питання Дзержинським районним судом м. Харкова 02.04.2014 року винесено відповідну ухвалу. [PERSON], надав доручення [PERSON] , яка від його імені звернулася до Шостої Харківської державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину (арк..97). 04.03.2013 року. [PERSON] з самостійними позовними вимогами намагався звертатися неодноразово, але позовні вимоги були залишені без руху, недоліки не усунуті, провадження за його позовом не відкрите. [PERSON] з позовними вимогами до суду не зверталася. Таким чином, суд приходить до висновку, що на час розгляду справи судом з вимогами про визнання права власності у порядку спадкування за законом після смерті свого чоловіка [PERSON] звернулася тільки [PERSON]. Суд вважає, що у [PERSON] існує заповіт від [PERSON] і він прийняв спадщину фактично, але суд позбавлений визнати за [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS] на підставі ст.11 ЦПК України і долю [PERSON] слід залишити відкритою. На підставі ст.57 ЦПК України доказами по справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановить наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин ,які мають значення по справі. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема , звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно вимог ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування. У зв»язку з тим, що спірні правовідносини між сторонами виникли на час дії Цивільного Кодексу України 1963 року, бо заповіт було підписано заповідачем 17.10.2002 року, а померла заповідач [INFO], тобто під час дії Цивільного Кодексу України 2003 року, який введено в дію з 01.01.2004 року, суд приходить до висновку ,що правовідносини є такими, що носять тривалий характер. Згідно з вимогами ст..5 ЦК України 2003 року Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом»якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов»язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Таким чином, суд приходить до висновку, що на час підписання [PERSON] заповіту (17.10.2002 року) діяли норми цивільного законодавства України 1963 року: Згідно зі ст..524 ЦК України 1963 року спадкування здійснюється за законом та за заповітом. Спадкування за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно зі ст..534 ЦК України 1963 року кожен громадянин може залишити за заповітом все своє майно або частку його (не виключаючи предметів звичайного користування та споживання ),одній або декілька особам, що відносяться чи не відносяться до спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним ,кооперативним чи іншим суспільним організаціям. Заповідач може в заповіті позбавити права спадкування одного, декілька чи всіх спадкоємців за законом. На підставі ст..541 ЦК України 1963 року заповіт повинен бути складений в письмовій формі з вказанням місця і часу його складання, власноручно підписаний заповідачем і нотаріально посвідчений. Згідно вимог ст..543 ЦК України 1963 року Якщо заповідач внаслідок фізичної вади, хвороби або у зв»язку з любими іншими причинами не може власноручно підписати заповіт, за його дорученням в його присутності та в присутності нотаріуса чи посадової особи, що посвідчує заповіт, який дорівнюється до нотаріально посвідченого (стаття 542 цього Кодексу), заповіт може підписати інший громадянин. При цьому вказуються підстави, у зв»язку з якими заповідач не зміг підписати заповіт власноручно. Заповіт не може підписати особа, на користь якої його укладено. Цивільний Кодекс України 1963 року не закріплював поняття заповіту, тобто не визначив ,що саме собою представляє заповіт. Аналогічні норми передбачені й Цивільним Кодексом України 2003 року: На підставі ст..1217 Цивільного Кодексу України спадкування в Україні здійснюється за законом та за заповітом. На підставі вимог ст..1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. На підставі вимог ст.1235 ч 1 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. На підставі вимог ч 3 ст.1254 ЦК України кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. На підставі вимог ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення ,є нікчемним. За позовом заінтересованої особи ,суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таким чином, суд прийшов до висновку, що висновки суду про необхідність залишити долю на ? частину квартири [ADDRESS] яка належить [PERSON] нині померлій є правомірним та обґрунтованим. Судом неодноразово роз»яснені сторонам вимоги ст.ст.10,11,60 ЦПК України на підставі з якими докази в цивільному процесі надаються сторонами ,а судом тільки оцінюються. Суд вважає, що позивачка [PERSON] свої позовні вимоги суду довела, надавши належні докази в обґрунтованість своїх позовних вимог ,уточнених 02.04.2014 року У відповідності зі ст. Судом неодноразово роз»снені сторонам вимоги ст.ст.10,11,60 ЦПК України на підставі з якими докази в цивільному процесі надаються сторонами ,а судом тільки оцінюються. Суд вважає, що позивачка [PERSON] свої позовні вимоги суду довела, надавши належні докази в обґрунтованість своїх позовних вимог ,уточнених 02.04.2014 року. У відповідності до ст.529 ЦК України 1963 року при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних долях діти(у тому числі й усиновлені), другий з подружжя і батьки( усиновителі) померлого. До спадкоємців першої черги відносяться також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки й правнуки є спадкоємцями за законом, якщо на момент відкриття спадщини не має в живих того з батьків, який був би спадкоємцем, вони спадкують в рівних частках у тій долі, яка б мала належати при спадкуванні за законом їхньому померлому батьку або матері. У відповідності до ст.530 ЦК України 1963 року при відсутності спадкоємців першої черги або при наявності відмови від прийняття спадщини, а також у випадку, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, спадкують у рівних частках брати та сестри померлого, а також його дід та бабця померлого як з боку батька, так і з боку матері. У відповідності зі ст.531 ЦК України 1963 року до числа спадкоємців за законом відносяться непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого не менш чим один рік до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони спадкують у рівних частках зі спадкоємцями тієї черги ,яка притягається до спадкування. На підставі ст.549 ЦК України 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. 2) якщо він подав в державну нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вказаній в цій статті дії винні бути скоєні протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, суд приходить до висновку, що спадкоємцями першої черги спадкування в рівних частках після смерті [PERSON] є дружина, [PERSON] та донька, [PERSON]. Доля кожної в спадщині є рівною і складає ? частину від спадкового майна, тобто по ? частині від ? частини спірної квартир и, що дорівнює 1/8 частину квартири кожній спадкоємиці. Як судом вказано вище за текстом мотивувальної частини судового рішення [PERSON] з заявою про визнання за нею права власності у порядку спадкування не зверталася, але суд позбавлений визнати за [PERSON] право власності на 1/8 частину квартири [ADDRESS] на підставі ст.11 ЦПК України і долю її в спадщині після смерті батька, [PERSON] також слід залишити відкритою Згідно з вимогами ст..ст.124,129 Конституції України, ст..1 ЦПК України задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов»язковість рішень суду до виконання. Таким чином, суд при розгляді вищевказаної справи не дає моральної оцінки обставинам справи і вирішує справи тільки на підставі наданих сторонами доказів в їх сукупності. Дослідивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, доведені в повному обсязі та підлягають задоволенню .

Outcome: approved