Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON], у якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою №72 за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Бр. Трофимових буд.40; зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зняти відповідача з реєстрації місця проживання за адресою [INFO]. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Не заперечувала проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, через засоби масової інформації, газету «Вісті Придніпровя». Про причини неявки суд не повідомив, ніяких заяв до суду не надходило. \~В судове засідання представник третьої особи Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, ніяких заяв до суду не надходило. \~В судове засідання третя особа [PERSON] не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, ніяких заяв до суду не надходило. \~\~\~\~\~\~\~\~ Зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням\~статті 224 ЦПК України. Суд вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. Судом встановлено, що позивачка є власником 1/3 частини квартири №72 за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Бр. Трофимових буд.40, на підставі свідоцтва про право власності, видане Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради від 19.10.2007 року та 1/3 частини вищевказаної квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.08.2015 року, виданого держаним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] 1/3 частина вищевказаної квартири належить третій особі по справі [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності, видане Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради від 19.10.2007 року (а.с.9-14). Позивачка [PERSON] знаходилась в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], який був розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 січня 2007 року (а.с.8). Згідно з ч.1\~ст.405 ЦК України\~члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідач, [PERSON], який є колишнім чоловіком позивачки, а відтак відповідно до ч.1ст.405\~ЦК України\~мав право користування вказаним житлом як член її сім'ї, у зв'язку з чим був зареєстрований за відповідною адресою, що підтверджується довідкою №14525 від 24.09.2015 року видану КП ЖЕП №25 ДМР (а.с.6). Відповідно до ч.2\~ст.405 ЦК України\~член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідач з 2012 року не проживає в квартирі №72 за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Бр. Трофимових буд.40, що підтверджується актом, складеним 02.10.2015р. начальником КП ЖЕП №25 ДМР (а.с.7). Таким чином, оскільки відповідач не є власником (співвласником) квартири №72 за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Бр. Трофимових буд.40, та не проживає у ній понад один рік, суд доходить висновку, що він втратив право користування нею, а право власності позивача у даній справі підлягає захисту, оскільки згідно з\~ст.391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч.1\~ст.29 ЦК України\~місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ч.1\~ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. За змістом ч.1\~ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права\~користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є самостійною та достатньою підставою дня зняття цієї особи з реєстрації, а тому суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині зняття відповідача з реєстрації. Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012р. №6-57цс11, а тому має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права відповідно до ч. 1 ст. 3607\~ЦПК України. Відповідно до ч. 1ст. 88\~ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві\~пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial