Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-30 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом посилаючись на те, що від спільного подружнього життя з відповідачем вони мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Так як з відповідачем склалися неприязні відносини і вони шлюб розірвали, а матеріальної допомоги на утримання дочки відповідач не надає, то вона просить стягнути з нього аліменти на утримання дитини у розмірі 1300 грн. щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивачка позов підтримала. Відповідач в судове засіданні не з»явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив, а тому на підставі ст.. 224 ЦПК України та зі згоди позивачки, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд знаходить, що позов слід задоволити з слідуючих підстав. Так в судовому засіданні встановлено, що сторони з 19.11.2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 10.05.2017 року рішенням Кагарлицького районного суду Київської області. Від шлюбних відносин вони мають неповнолітню доньку [PERSON] [INFO], в свідоцтві про народження якої батьками зазначено [PERSON] та [PERSON]. На даний час дочка проживає з позивачкою і перебуває на її повному утриманні. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка діє з 27 вересня 1991 року, «... держави учасниці признають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини...». Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, інтелектуального, морального культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 Сімейного кодексу України) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст.. 182 ч.2 СК України « Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для витини відповідного віку» Відповідач має задовільний стан здоровя, аліментними зобовязаннями не обтяжений, а тому суд вважає, що він спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини, які слід стягувати з нього на користь позивачки на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 1300 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, так як батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, що відповідає вимогам ст.180-182 СК України. Судові випрати в повному обсязі покласти на відповідача. Враховуючи викладене,

Outcome: approved