Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом і просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами [ADDRESS] житловою площею 43,8 кв. м та загальною площею 66,3 кв.м. та стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивачки визнав в частині визнання за нею права власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку. Разом з тим відповідач надав до суду письмові заперечення, де зазначає про те, що позивачка в позові зазначає, що він не зловживає спиртними напоями, так як часто хворіє і вже двічі за цей рік лежав в стаціонарі міської лікарні, де проходив курс лікування. Він ніколи не виявляв до своєї колишньої дружини агресивних дій, так як вони прожили понад 30 років разом в любові та злагоді. Після того, як він вийшов на пенсію, саме позивачка почала спричиняти сварки, бо їй не подобалось, що він припинив працювати, їй все було мало грошей і вона намагалась заставити його йти працювати на виробництво, не враховуючи факт його сердечного захворювання. Він ніколи не виганяв позивачку з будинку, вона сама 30.07.2013 року зібрала речі і переїхала до своєї матері, де проживає і в теперішній час. Він не змінював замки, а тільки полагодив їх, так як за 30 років вони стали несправними. Відповідач вважає, що будинок з надвірними спорудами [ADDRESS] є тільки його власністю. Відповідач вважає, що позивачка намагається ввести суд в оману, так як житловий будинок (А-1) та гараж (Д) дійсно збудовані в період шлюбу з позивачкою, а сарай (Б). сарай (б), сарай (В), погріб (Г) збудовані ще попередніми власниками будинку в 1965 та 1966 роках і не можуть бути його з позивакою спільною сумісною власністю, а тому і не можуть бути предметом розподілу майна. Позивачка не сплачує комунальні послуги за утримання цієї частини і не надає йому можливості оформити субсидію на комунальні послуги. Він вимушений на протязі 2 років самостійно утримувати весь житловий будинок, а позивачка не бажає приймати участі в його утримання, хоча він їй неодноразово це пропонував. Позивачка вимагає стягнути з нього витрати по справі, але не зазначає, саме які та в якій сумі. Відповідач вважає, що позовна заява [PERSON] не підлягає задоволенню. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем вимоги обґрунтовані, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що з позивач по справі - [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 12 червня 1976 року до 30 травня 2014 року, від якого у них є двоє вже повнолітніх дітей. Шлюб між ними було розірвано через відділ державної реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського міського управління юстиції за їх спільною згодою. За час сумісного проживання та перебування у зареєстрованому шлюбі позивач [PERSON] з відповідачем на спільні кошти подружжя для проживання сім'ї побудували житловий будинок [ADDRESS], який на даний час зареєстрований КП «МБТІ» м. Нікополь на ім'я відповідача [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 20.04.2007 року. Вартість вказаного житлового будинку з надвірними спорудами складає 135.347 грн., а вартість 1/2 частини зазначеного житлового будинку з надвірними спорудами відповідно складає 67.673,50 грн. З 2009 року, як тільки відповідач пішов на пенсію, він почав зловживати спиртними напоями і в стані алкогольного сп'яніння почав влаштовувати дома сварки, допускати по відношенню до позивачки неправомірні, агресивні дії, внаслідок чого їй часто доводилося уходити з дому та проживати у своєї матері. Після розірвання шлюбу відповідач почав оспорювати права позивачки на спільне нажите майно, в тому числі і на житловий будинок з надвірними спорудами, який сторони побудували за час шлюбу. Відповідач почав перешкоджати позивачці користуванню ним, поміняв замки на дверях і заявив позивачці, що її там нічого немає, щоб вона виписувалася з житлового будинку та звільняла його. Внаслідок таких неправомірних дій відповідача позивачка змушена звернутися до суду з цим позовом з метою захисту своїх майнових прав та інтересів на спільне нажите майно і перш за все про визнання за нею права власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку з надвірними спорудами. Відповідно до ст. 60 Cімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності; вважається, що кожна річ, набута за час спільного проживання, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності цих осіб. Відповідно до ст. 63 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 19 постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підстави своїх вимог. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими, доведеними в судовому засіданні та такими, що відповідають вимогам сімейного та цивільного законодавства України, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Не дивлячись на те, що відповідач в судовому засіданні особисто з позовними позивача в частині визнання за позивачем права власності на 1/2 частину спірного житлового будинку згоден, суд дає критичну оцінку доводам відповідача, висловленим ним в письмових запереченнях, оскільки вони є голослівними, безпідставними та взагалі нічим не підтвердженими і спростовуються стабільними поясненнями позивачки, наданими нею письмовими доказами, матеріалами справи в їх сукупності. Відповідач не оспорює той факт, що спірний житловий будинок є спільним майном подружжя, але безпідставно намагається уникнути від визнання за позивачкою права власності на частину будинку, вважаючи себе єдиним власника будинку, що суперечить вимогам Сімейного законодавства України. Окрім того, безпідставними є твердження відповідача щодо зловживання ним спиртних напоїв та агресивної поведінки до позивача, оскільки неадекватна поведінка відповідача і в судовому засіданні знайшла своє підтвердження та сама по собі підтверджує доводи позивача, викладені нею в позовній заяві та в судовому засіданні щодо вказаних обставин. Відповідач на неодноразові вимоги головуючого припинити свої дії не реагував, намагаючись психічно тиснути на позивача, що відображено на звуко записуючих носіях інформації. Не заслуговують уваги і доводи відповідача про те, що позивач не приймає участі у витратах по утриманню житлового будинку, оскільки судом ще не визнання право власності за позивачем на частину житлового будинку, а також те, що комунальними послугами в будинку користується лише відповідач по справі. Позивач по справі не має вільного доступу до вказаного житлового будинку, не має ключів від нього, в зв'язку з чим вимушена тимчасово проживати за місцем проживання її матері. Відповідно до ст.. 79 ч. 1 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Стягненню з відповідача відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають і судові витрати позивача, понесені нею при зверненні до суду зі справжнім позовом на суму 243,60 грн. та 433,13 грн. на загальну суму 676,73 грн., які документально підтверджені позивачем, а тому позовні вимоги позивача в цій частині також підлягають задоволенню. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність визнати за позивачкою право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами [ADDRESS] житловою площею 43,8 кв. м. та загальною площею 66, 3 кв. м, а також стягнути з відповідача на користь позивачки витрати по справі в розмірі 676,73 грн..

Outcome: approved