Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на земельну частку (пай), розташовану в межах Первомайської селищної ради Жовтневого району Миколаївської області розміром: 3,0 га на зрошеннs та 3,21 га на богарі. Вказувала, що в 2000 році проводилося розпаювання земель сільськогосподарського виробничого кооперативу Засільський (далі СГВК Засільський) і вона була включена до списків осіб, яким буде виділена земельна частка. Однак вподальшому вона не змогла отримати сертифікат про право на земельну частку (пай) через відсутність документів, які посвідчують її особу. Проте в теперішній час вона не має змоги отримати сертифікат про своє право на земельну частку (пай), так як видача сертифікатів припинена і книга реєстрації про їх видачу закрита. Посилаючись на те, що вона мала право на отримання у власність земельної частки нарівні з іншими громадянами СГВК Засільський, але не реалізувала своє прав до кінця через зазначену обставину, хоча в дійсності вона їй виділена і закріплена за нею в межах Первомайської селищної рад Жовтневого району Миколаївської області, тому просила позов задовольнити. В судове засідання позивачка та її представник не зявилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, представник надав заяву з проханням розглядати справу без їх участі, а позов задовольнити. Представники відповідачів до судового засідання також не зявилися, але надали заяви, в яких просили розглядати справу без їх участі, у вирішенні позову покладалися на розсуд суду. Суд, вважаючи за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, оскільки наявних в справі доказів достатньо для її вирішення по суті, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, прийшов до висновку, позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Позивачка [PERSON] працювала в сільськогосподарському виробничому кооперативі Засільський. Відповідно до Указів Президента України № 666/94 від 10 листопада 1994 року Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва та № 720/95 від 8 серпня 1995 року Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського товариства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі й пенсіонери, які раніше там працювали і залишаються його членами. На відміну від паювання приватизація земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств здійснюється за правилами, передбаченими ст. 25 ЗК України, яка надає гарантоване право працівникам таких підприємств на безоплатне одержання земельної частки (паю), виділену в натурі (на місцевості). Органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у процесі приватизації створюють резервний фонд земель. При цьому, законодавчі акти, якими врегульовано питання приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств на пов'язують виникнення права на земельну частку (пай) із фактом затвердження уповноваженим органом виконавчої влади списку осіб, які мають на це право. До того ж приватизація земельних часток можлива як за колективним, так і за індивідуальним клопотанням працівників державних підприємств. Після набуття членства в СГВК Засільський [PERSON] скористалася своїм правом на отримання безоплатно частки державного майна. Згідно списку членів СГВК Засільський вона увійшла до осіб, які бажають скористатися правом на отримання земельної частки (паю) в натурі (а.с. 10, 19). Проте вподальшому сертифікат про право на земельну частку (пай) вона не отримала через відсутність оформлених у неї на той час документів, що посвідчують її особу: паспорту, ідентифікаційного номеру тощо. В той же час згідно з відповіддю Первомайської селищної ради Жовтневого району Миколаївської області [PERSON] брала участь у розпаюванні землі і за нею були закріплені земельні ділянки: площею 3,21 га на богарі та 3,04 га - на зрошені (а.с. 11, 18-20). Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі\~Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Особам (їх спадкоємцям), які мали у власності земельні ділянки до 15 травня 1992 року (з дня набрання чинності Земельним кодексом України), земельні ділянки не повертаються. Згідно зі ст. 80 та ст. 81 цього ж Кодексу\~суб'єктами права власності на землю є в тому числі громадяни - на землі приватної власності, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі зокрема безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування, виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що [PERSON] мала право на отримання у власність земельної частки (паю) під час приватизації землі СГВК Засільський Жовтневого району Миколаївської області. Проте вона не змогла реалізувати це право до кінця через відсутність документів, що посвідчують її особу. Тому її право підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на земельну частку (пай). Враховуючи викладене,

Outcome: approved