Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом на право власності на житло №23656 від 22.07.1998 року та договором дарування частини квартири від 06.04.2005 року. Позивачка вказувала на те, що у вищевказаній квартирі зареєстровані з 1970 року вона та її син [PERSON]. В 1999 році її син [PERSON] перевіз з Російської Федерації до України свою дружину [PERSON] та дочку [PERSON], [INFO]. З дозволу позивачки дані особи оселилися в її квартирі за вищевказаною адресою. На прохання сина [PERSON] позивачка 28.11.2006 року зареєструвала в даній квартирі відповідачку, а 12.06.2012 року онучку [PERSON]. На початку вересня 2013 року відповідачка забрала документи своєї дочки [PERSON] зі спортивного ліцею, де навчалася онука [PERSON] та зібрала свої особисті речі та речі дівчинки і виїхала на постійне місце проживання до своєї матері в м. Глазов Республіки Удмуртія Російської Федерації. З того часу позивачка з даними особами не підтримує жодного зв»язку. Також позивачка вказувала не те, що відповідачка квартирою №75 в будинку №83 по вул. Шевченка в м. Білій Церкві Київської області не цікавиться, участі у витратах по утриманню вказаної квартири не приймає. Жодних перешкод в користуванні даною квартирою позивачка відповідачці та своїй онучці [PERSON] ніколи не чинила. На даний час відповідачка [PERSON] та її дочка більше ніж півтора роки не проживають в даній квартирі, але на них продовжуються нараховуватися комунальні послуги і позивачка несе витрати по їх оплаті за рахунок своєї невеликої пенсії. Через те, що позивачка не може надати довідки з місця навчання неповнолітньої онуки, позивачка позбавлена права на отримання житлової субсидії. Позивачка просила суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS] на підставі ч.2 ст. 405 ЦК України. В судовому засіданні позивачка уточнила свої позовні вимоги та надала суду відповідну заяву в якій позивачка просила визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS] на підставі ч.2 ст. 405 ЦК України. Відповідачка до суду не зявилася, про день і час розгляду справи була повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила, а тому суд згідно до ст.ст. 224, 225 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи, про що не заперечувала позивачка. Заслухавши пояснення учасника процесу, покази свідків та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] являється власником квартири [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва на право власності на житло №23656 від 22.07.1998 року виданого Комунальною службою приватизації державного житлового фонду м. Біла Церква та копією договору дарування частини кватири від 06.04.2005 року нотаріально посвідченого державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області [PERSON] в реєстрі за №1-1813. Право власності [PERSON] на вищевказану квартиру належним чином зареєстроване в Білоцерківському Міжміському бюро технічної інвентаризації. З копії довідки КП БМР ЖЕК №6 /форма 3/ від 13.03.2015 року за №360 вбачається, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: з 30.03.1970 року позивачка - [PERSON], з 03.02.1996 року син позивачки - [PERSON], з 28.11.2006 року невістка позивачки - [PERSON], з 12.06.2012 року онука позивачки - [PERSON] За відомостями адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України УДМС України в Київській області від 26.03.2015 року [PERSON] зареєстрована в [INFO]. Також за відомостями адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України УДМС України в Київській області від 09.06.2015 року [PERSON], [INFO], зареєстрованою/знятою з реєстрації в м.Білій Церкві не значиться. В судовому засіданні встановлено, що відповідачка [PERSON] з вересня 2013 року не проживає у спірній квартирі, а виїхала на постійне місце проживання до Російської Федерації, Удмуртська республіка, Глазовський район, д. Карасево за власною ініціативою, відповідачці не чинилися перешкоди у проживанні на спірній житловій площі, а також у вищевказаній квартирі відсутнє майно відповідачки. Наведене ствердила в судовому засіданні позивачка, а також вказане підтверджується показами свідків [PERSON], [PERSON]. Крім вказаного, також встановлено, що відповідачка витрат на утримання спірної квартири не несе і комунальні послуги остання не сплачує, а всі вказані витрати несе позивачка. Згідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до ст. ст. 64, 156 ЖК України, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Відповідно до ч.1 ст. 405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. А в ч. 2 цієї ж статті вказано, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає до задоволення і слід визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS], оскільки остання відсутня на вказаній житловій площі понад один рік без поважних причин, а саме з вересня 2013 року. На підставі вищевикладеного та ст.ст. 317,319,405 ЦК України, ст.ст. 64,156 ЖК України,

Outcome: approved