Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON], у якому просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування квартирою №5 в будинку №42 по пр. Петровського в м. Дніпропетровську та зняти відповідачку з реєстраційного обліку. Позивачка у судове засідання не зявилася, про день місце та час проведення судового засідання сповіщена належним чином. Письмово просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про розгляд справи повідомлялась належним чином, через засоби масової інформації газету «Вісті Придніпров'я», причини неявки суду не відомі. Третя особа Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в судове засідання не з'явилася. Про день місце та час розгляду справи сповіщена належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомила, письмових заяв від неї не надходило. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явились фіксування судового процесу на підставі ст. 197 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. Судом встановлено, що позивачка є власником квартири №5 за адресою м. Дніпропетровськ, пр. Петровського №42, на підставі договору купівлі-продажу частини квартири від 18 червня 2005 року посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] зареєстровано в реєстрі за №3492, зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 19 жовтня 2005 року (а.с.10-11). Згідно з ч.1\~ст.405 ЦК України\~члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідачка, [PERSON], яка є донькою позивачки, яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище з «Зигало» на «Кравченко» (а.с.7-8), а відтак відповідно до ч.1ст.405\~ЦК України\~мала право користування вказаним житлом як член її сімї, у зв'язку з чим була зареєстрована за відповідною адресою, що підтверджується довідкою від 29.10.2015р., виданою директором КП ЖЕП №34 ДГС [PERSON] (а.с.9). Відповідно до ч.2\~ст.405 ЦК України\~член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідачка з листопада 2009 року не проживає в квартирі №5 за адресою м. Дніпропетровськ, пр. Петровського №42, що підтверджується актом від 29.10.2015 року, директором КП ЖЕП №34 ДГС [PERSON] (а.с.17). Таким чином, оскільки відповідачка не є власником (співвласником) квартири квартири №5 за адресою м. Дніпропетровськ, пр. Петровського №42 та не проживає у ньому понад один рік, суд доходить висновку, що вона втратила право користування ним, а право власності позивача у даній справі підлягає захисту, оскільки згідно з\~ст.391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч.1\~ст.29 ЦК України\~місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ч.1\~ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. За змістом ч.1\~ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права\~користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є самостійною та достатньою підставою дня зняття цієї особи з реєстрації, а тому суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині зняття відповідача з реєстрації. Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012р. №6-57цс11, а тому має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права відповідно до ч. 1 ст. 3607\~ЦПК України. Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст.. 88 ЦПК України.

Outcome: partial