Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

Позивачка звернулась з даним позовом, в якому зазначила, що вона з 18 листопада 2006 року перебувала у шлюбі з відповідачем. Під час шлюбу, [INFO] у них народився син [PERSON] . 11.11.2018 року шлюб між сторонами розірвано і син [PERSON] знаходиться на повному утриманні матері. Відповідач участі у вихованні сина не бере, розвитком дитини не цікавиться. На даний час, дитину зараховано до 8 класу посаткової школи № 1 ім. Г.Сенкевича, у м. Гродзиськ-Мазовецький у 2020/2021 навчальному році та має право на проживання в орендованій позивачкою квартирі в [ADDRESS] . Виїзд дитини за кордон вочевидь сприятиме світогляду дитини та добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку, як особистості. Тому просить суд ухвалити рішення, яким дозволити виїзд малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у період із 20.12.2020 року по 20.12.2021 року за межі України до Республіки Польща та інших країн Європейського союзу та країн Шенгенського договору терміном на 40 днів без згоди та супроводу батька, [PERSON] , [INFO] та стягнути судові витрати. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав в повному обсязі , просить їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні_заперечив позовні вимоги, вважає,що дитину можливо вивезти за межі України тільки в літній канікулярний період, оскільки дитина має низьку успішність. Третя особа - Служба у справах дітей Богородчанської районної державної адміністрації подала до суду письмове клопотання про слухання справи у відсутність представника, позовні вимоги підтримала,надавши до суду розпорядження, яким було затверджено висновок про надання згоди на виїзд дитини. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивачки, відповідача, розглянувши копію наданого розпорядження про дозвіл на виїзд дитини, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступного. Судом встановлено, що позивачка перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] з 18 листопада 2006 року. Спільне життя з відповідачем не склалося та шлюб між сторонами було розірвано рішенням Коломийського міськрайонного суду від 11.11.2008 року (а.с. 12). Від спільного проживання з відповідачем\~ [INFO] у них народився син [PERSON] , що підтверджується\~свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 12.07.2007 року Богородчанським відділом реєстрації актів цивільного стану районного управління юстиції (а.с. 10). З часу розірвання шлюбу неповнолітня дитина проживає виключно з позивачкою та перебуває на її повному утриманні. Рішенням Богородчанського районного суду від 28 квітня 2009 року стягується із відповідача на корить позивачки аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 14). \~ \~ \~ \~На підставі вищезазначеного рішення було видано виконавчий лист від 14.05.2009 року (а.с. 15). До 01 лютого 2020 року відповідач надавав нотаріальну згоду на тимчасовий виїзд за кордон до Польської Республіки їхнього неповнолітнього сина, що підтверджується заявою від 30.10.2019 року (а.с. 16). \~ \~ \~ \~Відповідно син [PERSON] часто подорожував з матір`ю, позивачкою по справі, за кордон, що підтверджується копією паспорта громадянина України для виїзду за кордон [PERSON] , серія [NUMBER] , з відповідними відмітками про перетин кордону (а.с. 17). \~ \~ \~ \~Позивачка орендує квартиру в [ADDRESS] , що підтверджується заявою про місце проживання від 30 червня 2020 року, а також, договором оренди від 07/122019 року (а.с. 19-21). Право на проживання в орендованій квартирі, також має їхній неповнолітній син, [PERSON] . \~ \~ \~ \~Дитиною були подані документи на отримання візи, оскільки, його зараховано до 8 класу початкової школи № 1 ім. Г. Сенкевича у м. Гродзиськ-Мазовецький у 2020/2021 навчальному році, що підтверджується заявою від 30 червня 2020 року(а.с. 22). \~ \~ \~ \~Позивачка має право на проживання в Республіці Польща, планує з сином відвідати Польщу, де вони будуть проживати [ADDRESS] , під час чого зможе показати їхньому сину життя в іншій країні, що сприятиме культурному розвитку дитини. Однак, відповідач відмовляється надавити нотаріальну згоду на тимчасовий виїзд за кордон до Польської Республіки їхнього неповнолітнього сина. Відповідно до ст.ст.1,2 Закону України\~Про охорону дитинства\~батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. Як зазначено ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток\~дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Позивачка, як мати дитини, зобов`язана згідно ст.ст.150,\~180 СК України\~утримувати та виховувати свою дитину, піклуватися про її здоров`я,\~фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя. Позивачка\~ [PERSON] \~виконує та бажає виконувати і в подальшому свій материнський обов`язок і, як мати неповнолітнього сина [PERSON] , бажає разом з сином здійснити поїздку до Республіки Польща. Для виїзду неповнолітнього [PERSON] за межі України\~необхідна згода батька, відповідача [PERSON] . Згідно ст. 4 Закону України\~Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України\~оформлення проїзних документів дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання її батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Крім того, порядок виїзду за кордон дітей та громадян України визначено\~Законом України\~Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України\~від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ\~та\~постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57\~Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України. \~\~\~\~\~\~\~\~ В правовому висновку Верховного Суду України,\~постанова від 12.04.2017 у справі\~№ 6-15цс17, яка є обов`язковою для застосування судом першої інстанції. ВСУ зазначив, що відповідно до\~статті 141 Сімейного кодексу України\~мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.\~Статтею 153 СК України\~передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно зі\~статтею 157 СК України\~питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.\~Статтею 161 СК України\~передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. ВСУ зауважив, що дитина, яка не досягла 14 років, повинна проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як за волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з її батьків. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Визначення місця проживання малолітньої дитини за конкретною адресою унеможливлює маніпуляції з боку того з батьків, з ким буде проживати дитина, зокрема, проживати де завгодно, унаслідок чого батько дитини не буде мати змоги брати участь у її вихованні. Також ВСУ зазначив, що дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення. Крім цього, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд із зазначенням його початку й закінчення. З цим погодився Верховний Суд у постанові № 705/2898/17 від 23.04.2018р.,яка є правовою позицією. У відповідності до\~ст.411 ч.5 ЦПК України\~в ред.2017 р. висновки суду касаційної інстанції є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи. Таким чином,\~законодавством передбачено можливість вирішувати питання про надання дозволу на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька, з визначенням його початку і закінчення. Такі положення законодавства України відповідають міжнародному праву, зокрема нормам Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року. Щодо заперечення батька про низьку успішність дитини, то суд зазначає, що протягом 2020 року на території України , в зв`язку з пандемією CОVID-19, у весняний період вводився жорсткий локдаун,а в осінній період Івано-Франківська область декілька разів попадала в червону зону, внаслідок чого навчання припинялось і переходило на дистанційне. Для можливості виготовлення проїзних документів на ім`я неповнолітнього [PERSON] дозвіл на це згідно п.18-20\~Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення слід надати матері дитини -\~позивачці [PERSON] . У відповідності до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. \~\~ \~ \~ \~ \~На підставі наведеного та ст.ст. 3, 18 Конвенції про права дитини, ст.ст. 1, 2 Закону України\~Про охорону дитинства, ст. 4 Закону України\~«Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», ст.ст.\~3,\~151,153, ч. 2 ст.\~155, ч. 3 ст.\~157,161 Сімейного кодексу України, правового висновку ВСУ\~по постанові від 12.04.2017 у справі\~№ 6-15цс17,правового висновку ВС по постанові № 705/2898/17 від\~23.04.2018р. та

Outcome: partial