Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

Позивачка звернулася до Калінінського районного суду м. Донецька із позовною заявою до Калінінської районної у м. Донецьку ради, в якій просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на 2/3 частини квартири [ADDRESS] на підставах, передбачених ст. 344 ЦК України. У позовній заяві позивачка посилалася на те, що вона проживає у квартирі [ADDRESS] з 16.11.1985 року - відразу після укладення шлюбу із [PERSON], зареєстрована за цією адресою з 12 жовтня 1993 року. Факт укладення шлюбу доведений свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] від 16.11.1985 року. Факт реєстрації позивача за зазначеною адресою: [ADDRESS], підтверджений штампом у паспорті та довідкою голови ЖБК «Мир-18» від 11.12.2013 року. Квартира є кооперативною, та її вартість була повністю сплачена [PERSON] ще до укладення з позивачем шлюбу, що доведено довідкою ЖБК «Мир-18». [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 25 жовтня 1991 року [NUMBER]. Після його смерті залишилося спадкове майно у вигляді спірної квартири. Після його смерті спадкове майно - спірну квартиру прийняли в рівних частках кожен спадкоємець: позивач [PERSON], , матір померлого - [PERSON] та батько померлого -[PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 04.06.1992 року, реєстраційний номер Д-2013, реєстраційним посвідченням від 08.10.1992 року за реєстровим номером 40 дк-27, виданим Донецьким міським бюро технічної інвентаризації. У зв'язку з цим, квартира була юридично поділена між трьома спадкоємцями, що підтверджується записом у технічному паспорті від 08.10.1993 року, виданим Донецькім бюро технічної інвентаризації. На теперішній час батьки спадкодавця [PERSON] померли. Батько чоловіка [PERSON] помер [INFO], що підтверджено повторним свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], від 20.11.2013 року. Мати чоловіка [PERSON] померла [INFO], що підтверджено витягом з державного реєстру актів громадського стану про смерть від 20.11.2013 року № 00013065835. За весь проживання у спірній квартирі позивач особисто несла усі витрати по утриманню квартири у належному стані, сплачувала комунальні платежі, проводила поточні ремонти, що підтверджується платіжними документами (квитанціями) про сплату комунальних послуг з 1991 року по жовтень 2013 рік. Жодних витрат батьки спадкодавця щодо утримання квартири ніколи не несли. Майнових претензій щодо квартири не заявляли. Позивач як дружина померлого має право власності на 13 частини квартири, що доведено свідоцтвом про право на спадщину за законом реєстраційний номер 2-263 від 11.02.2008 року. Відповідно до звіту про оцінку майна від 30.10.2013 року вартість квартири на час оцінки складає 69928 гривень. Оскільки, починаючи від дати смерті спадкодавця - більш ніж двадцяти років позивач добросовісно, відкрито, безперервно володіла та користувалася усією квартирою, у тому числі і її часткою, яка належала померлим батькам спадкодавця, утримувала усе це майно за свій рахунок,сплачувала усі необхідні платежі, то відповідно до вимог частини 1 статті 344 ЦК України, має право на набуття цього майна - квартири, у власність. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги і дала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач Калінінська районна у м. Донецьку рада, яка належним чином повідомлена про дату і місце розгляду справи, надала суду письмову заяву про розгляд цивільної справи за відсутності представника відповідача. У справі достатньо матеріалів про права і взаємини сторін, тому, суд приходить до висновку про можливість розглянути дану справу у відсутність представника відповідача Калінінської районної у м. Донецьку ради на підставі наявних досліджених у судовому засіданні доказів. Розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. Згідно до вимог ст. 60 ч.ч. 1, 4 ЦПК України, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] з 16.11.1985 року по 25.10. 1991 року перебувала у шлюбі з [PERSON]. Факт укладення шлюбу підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] від 16.11.1985 року. Відразу після укладення шлюбу із [PERSON] позивачка проживає у квартирі [ADDRESS], а зареєстрована за цією адресою з 12 жовтня 1993 року. Факт реєстрації позивача за зазначеною адресою: [ADDRESS], підтверджений штампом у її паспорті та довідкою голови ЖБК «Мир-18» від 11.12.2013 року. Квартира [ADDRESS] є кооперативною, та її вартість була повністю сплачена [PERSON] ще до укладення з позивачем шлюбу, що доведено довідкою ЖБК «Мир-18». [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 25 жовтня 1991 року [NUMBER]. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно у вигляді квартири [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] спадкове майно - квартиру [ADDRESS] прийняли в рівних частках кожен із спадкоємців: позивач дружина померлого - [PERSON], матір померлого - [PERSON] та батько померлого -[PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 04.06.1992 року, реєстраційний номер Д-2013, реєстраційним посвідченням від 08.10.1992 року за реєстровим номером 40 дк-27, виданим Донецьким міським бюро технічної інвентаризації. У зв'язку з цим, квартира була юридично поділена між трьома спадкоємцями, що підтверджується записом у технічному паспорті від 08.10.1993 року, виданим Донецькім бюро технічної інвентаризації. На теперішній час батьки спадкодавця [PERSON] померли. Батько чоловіка [PERSON] помер [INFO], що підтверджено повторним свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], від 20.11.2013 року. Мати чоловіка [PERSON] померла [INFO], що підтверджено витягом з державного реєстру актів громадського стану про смерть від 20.11.2013 року № 00013065835. Судом встановлено, що за весь проживання у спірній квартирі позивач особисто несла усі витрати по утриманню квартири у належному стані, сплачувала комунальні платежі, проводила поточні ремонти, що підтверджується платіжними документами (квитанціями) про сплату комунальних послуг з 1991 року по жовтень 2013 рік. Позивач як дружина померлого має право власності на 13 частини квартири, що доведено свідоцтвом про право на спадщину за законом реєстраційний номер 2-263 від 11.02.2008 року. Відповідно до звіту про оцінку майна від 30.10.2013 року вартість квартири [ADDRESS] на час оцінки складає 69928 гривень. На спадщину, що залишилася після смерті батьків [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] свідоцтво про право власності нотаріусом не видавалось. Орган місцевого самоврядування не звертався до суду із заявою про визнання частки спірної квартири, що належала померлим батькам чоловіка, безхазяйною. Стаття 41 Конституції України встановлює, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до вимог ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. До нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) відповідно до положень частини першої ст. 181 ЦК України належать земельні ділянки, а також, об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Таким чином, відповідно до цивільного законодавства (ст.ст. 379, 380,382 ЦК України) житло фізичної особи - квартира, житловий будинок відноситься до нерухомого майна. Зі змісту норми ст. 344 ЦК України випливає, що право на об'єкт власності - квартиру, житловий будинок у порядку набувальної давності, яке належить до суб'єктивних прав громадянина, набувається за умови: добросовісності заволодіння майном на законних підставах; продовження володіння чужим майном відкрито та безперервно, тобто, очевидно для третіх осіб; володіння майном протягом встановленого законом десятирічного строку. Відповідно до вимог цивільного законодавства володіння визнається добросовісним, якщо володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим нерухомим майном, а обставини, у зв'язку з якими у нього виникло володіння чужою річчю, не давало найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна. Незаконний володілець на протязі всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно положенням частини 2 статті 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також, в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Відповідно до п.8 Перехідних положень ЦК України правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також, на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши представлені сторонами в порядку статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що [PERSON] добросовісно заволоділа майном померлих батьків чоловіка [PERSON] та [PERSON], оскільки у неї не було сумніву стосовно правомірності його набуття, на нього не претендували інші особи. Відсутні будь-які докази набуття позивачем права на спірне майно злочинним шляхом, чи способом, який завідомо суперечить основам правопорядку та моралі. Враховуючи, що позивач добросовісно заволоділа чужим майном, відкрито і безперервно, очевидно для третіх осіб продовжує володіти 2/3 частини квартири [ADDRESS] протягом встановленого законом десятирічного строку, отримала зазначене майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього, суд визнає, що [PERSON] набула права власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS] у порядку набувальної давності, тому її позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved