Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом, в якому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частки від всіх видів його заробітку (доходів), щомісячно, починаючи з дати подання позову до суду і до закінчення навчання, тобто до 30.06.2012, посилаючись на те, що з відповідачем по справі вона проживала без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання у них з відповідачем народився син [PERSON] , [INFO] , який на даний час навчається у Вінницькому коледжі Національного університету харчових технологій, на денній формі навчання. Термін навчання з 01.09.2017 по 30.06.2021. Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання сина не надає, хоча син у зв`язку з навчанням потребує додаткових витрат, а тому просить стягнути з нього аліменти до закінчення навчання, тобто до 30.06.2021. Відповідач, відповідно до ст. 128 ч 8 п 4 ЦПК України, був належним чином повідомлений про розгляд справи судом, відзив до суду не подав, а тому суд ухвалює рішення на підставі доказів наданих позивачем. З`ясувавши обставини справи і дослідивши докази суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що сторони проживали разом без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , який знаходиться на утриманні позивачки. В даний час [PERSON] , [INFO] є студентом 3 курсу Вінницькому коледжі Національного університету харчових технологій, термін навчання з 01.09.2017 по 30.06.2021, що підтверджено довідкою з місця навчання. Відповідач не надає матеріальної допомоги на період навчання позивачеві, ігноруючи своїми батьківськими обов`язками, хоча зобов`язаний надавати матеріальну допомогу. Відповідно ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Положеннями ст. 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків. Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно п. 20 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батька можливість надавати таку допомогу. Аналіз зазначеної норми дає підстави дійти до висновку, що батьки зобов`язані утримувати своїх дітей, якщо вони продовжують навчання . Крім того, відповідно до вимог ч.1 ст.199 Сімейного кодексу України однією з умов виникнення обов`язку батьків утримувати повнолітню дочку або сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги є умова, що вони можуть надавати матеріальну допомогу Виходячи з того, що відповідач матеріальної допомоги на період навчання сина [PERSON] , [INFO] не надає, хоча зобов`язаний її надавати, є працездатним, не є інвалідом, але суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , на навчання, в розмірі 1/6 частини зі всіх видів його заробітку щомісяця, починаючи з 25.02.2020 і до закінчення навчання, тобто до 30.06.2021. Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України. Частиною 3 статті 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. Позивач надала лише квитанцію, але не надала розрахунок витрат на надання правничої допомоги. Також відсутній детальний опис робіт наданих адвокатом послуг , за які відповідно до квитанції від 25.02.2020 сплачені позивачем адвокату Дем`янюку В.Б. Тому необхідно відмовити в стягненні 1200 гривень за надання правничої допомоги .

Outcome: partial