Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-28 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним та просила суд Надати дозвіл [PERSON] на виготовлення без згоди батька ([PERSON]) проїзного документу/закордонного паспорту дитини -[PERSON]. [INFO], для виїзду за кордон. Стягнути з відповідача судові витрати. Надати дозвіл [PERSON] без згоди та супроводу другого з батьків батька дитини -[PERSON]) оформлювати документи для періодичних (не нльше ніж три рази на рік) тимчасових виїздів або супроводів дитини (на строк, який не перевищує >дин місяць) - [PERSON]. [INFO], за межі України та іадати дозвіл батькові дитини на виїзд разом з дитиною у вказаний час без дозволу батька дитини Ю країн: Австрія. Азербайджан. Албанія, Андора. Бельгія. Болгарія. Боснія і Герцеговина. Ватикан, їеликобританія. Греція. Грузія. Данія, Естонія. Норвегія. Ірландія, Ісландія, Іспанія, Італія, Сазахстан. Кіпр. Латвія. Ліхтенштейн. Люксембург. Македонія. Мальта. Монакко. Нідерланди. Лмеччина. Норвегія. Польша. Португалія. Республіка Молдова. Румунія. Сан - Маріно. Сербія, Моваччина. Словенія. Турція. Угорщина. Фарерські острови. Фінляндія. Франція. Хорватія. Чехія, Іорногорія. Швейцарія. Швеція. Країни СНД. Сгипет. США. Австрія. Китай. Японія, а також на и.м часово окуповану територію АР Крим та м. Севастополь до досягнення ним 16-ти річного віку. Допустити негайне виконання рішення суду. В обґрунтування своїх вимог позивачка послалася на такі обставини. Позивачка перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 28.06.2006 року по 29.09.2011 року. Від шлюбу вони мають дитину сина [PERSON], [INFO], який мешкає разом зі мною за адресою [ADDRESS], що також встановлено Рішенням суду по справі №1519/22033/12. 14 лютого 2013 року Малиновським районним судом м.Одеса по справі №1519/22033/12 було ухвалене рішення про стягнення з відповідача аліментів, на користь [PERSON], на утримання неповнолітнього сина [PERSON]. у розмірі 600 гри. щомісячно. Рішенням суду по справі №1519/22033/12 встановлено що відповідач перебуває у шлюбі із [PERSON], з якою має спільну доньку - [PERSON] [INFO]. Спору про порядок спілкування з сином з відповідачем у нас не має так як вже більш 2х років, у період з 2015 року по теперішний час відповідач не спілкується з сином, не інтересується справами, особистим життям, здоров'ям, навчанням та іншим. Син [PERSON] навчається у гімназії № 8 з поглибленим навчанням англійської мови, потребує регулярних виїздів за кордон для навчання га спілкування у рамках навчальної програми, що підтверджується Довідкою з навчального закладу. Відповідач відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд за кордон України, для навчання, відпочинку, культурного розвитку, відпочинку та оздоровлення. Свою поведінку Відповідач ніяк не обґрунтовує. Позивачка вважає, що така ситуація шкодить інтересам дитини, порушує її право на спілкування з батьком, родичами, і як наслідок - право на повний та гармонійний розвиток його особистості. Позивачка у судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, надала суду заяву в якій позов підтримала, у разі нез'явлення відповідача не заперечував проти заочного розгляду справи та просила слухати справу у її відсутність. [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник органу опіки та піклування у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду заяву про слухання справи за його відсутності. Суд відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України у зв'язку з неявкою відповідачів, враховуючи відсутність заперечень від позивача, ухвалив слухати справу у порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Позивачка перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 28.06.2006 року по 29.09.2011 року. Від шлюбу вони мають дитину сина [PERSON], [INFO], який мешкає разом зі мною за адресою [ADDRESS], що також встановлено Рішенням суду по справі №1519/22033/12. 14 лютого 2013 року Малиновським районним судом м.Одеса по справі №1519/22033/12 було ухвалене рішення про стягнення з відповідача аліментів, на користь [PERSON], на утримання неповнолітнього сина [PERSON]. у розмірі 600 гри. щомісячно. Рішенням суду по справі №1519/22033/12 встановлено що відповідач перебуває у шлюбі із [PERSON], з якою має спільну доньку - [PERSON] [INFO]. Син [PERSON] навчається у гімназії № 8 з поглибленим навчанням англійської мови, потребує регулярних виїздів за кордон для навчання га спілкування у рамках навчальної програми, що підтверджується Довідкою з навчального закладу. Відповідач відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд за кордон України, для навчання, відпочинку, культурного розвитку, відпочинку та оздоровлення. Свою поведінку Відповідач ніяк не обґрунтовує. Відповідно до положень статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини і розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. Стаття 157 СК України передбачає, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57. Правила перетинання державного кордону громадянами України (зі змінами і доповненнями) передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до підпункту 1 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий із батьків відсутній у пункті пропуску. Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим із батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює конкретний (одноразовий) виїзд дитини за кордон із визначенням його початку й закінчення. Надання дозволу на необмежений виїзд дитини за кордон без дозволу одного з батьків за рішенням суду законодавством не передбачено та суперечить положенням цього Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та статтей 141, 153, 157 СК України. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі. Враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне визнати позов обґрунтованим та стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості у повному обсязі у межах заявлених вимог. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позовні вимоги задоволені, суд вважає за необхідне стягнути судовий збір у розмірі 197 грн. з відповідачів на користь позивача. Суд, у зв'язку з неявкою відповідачів в судове засідання, в порядку ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від представника позивача, вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Outcome: dismissed