Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-07 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про надання дозволу дитині на тимчасові неодноразові поїздки за межі України разом із матірю, без згоди та супроводу батька. В обґрунтування свого позову позивачка посилається на те, що вона перебувала у шлюбі із відповідачем, шлюб розірвано рішенням Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20.04.2014. Від цих відносин з відповідачем [PERSON] має малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Вона має на меті організувати для своєї дитини профілактичне лікування за кордоном на морському узбережжі, оскільки дитина періодично хворіє. Крім цього, вона бажає організувати відпочинок в інших країнах світу з метою розширення світогляду дитини, спрямувати дитину на розвиток її історичних і культурних цінностей інших народів, підготовити дитину до свідомого життя у суспільстві. Однак, через відсутність будь-яких стосунків із батьком її дитини [PERSON], останній відмовляється надавати нотаріально посвідчену згоду на виїзд дитини за кордон разом з нею, а тому вона вважає, що його дії суперечать інтересам дитини, в результаті чого дитина позбавлена тих можливостей, про які вона вказала раніше. Вона вважає, що згідно із діючим законодавством України, яке регулює даний вид правовідносин, вона має право на отримання дозволу на тимчасові неодноразові поїздки за межі держави Україна зі своєю дитиною, без згоди та супроводу батька. Просила суд надати дозвіл дитині [PERSON], [INFO] на тимчасові неодноразові поїздки за межі держави Україна разом з її матірю [PERSON], [INFO], яка буде забезпечувати проїзд, перебування за кордоном та повернення в Україну своєї доньки [PERSON],\~ без згоди та супроводу батька [PERSON], на строк до 29 березня 2029 року, тобто до виповнення їй 18 років. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позові, просила суд задовольнити позовні вимоги. Крім того доповнилв, що відповідач протягом двох років дитиною не цікаввся , знав про існування рішення суду про виїзд дитини за кордон, доказів які б були суттєвими для відмови в задорволенні позову суду не надав, надав лише заяву про перегляд заочного рішення . Крім цього представник позивача надала до судув судовому засіданні докази навчання малолітньої [PERSON] в дитячому навчальному закладі м. Москви Російської Федерації , а також проходження останньою лікування за межами України., також станом на 16.08.2016 року оплочена путівка м. Анапу на море для відпочинку. Пояснивши , що малолітня [PERSON] навчається в м.Москва там лікується та має кращі умови проживання чим в м. Знам'янка , але відповідач добровільно не надає дозволу на виїзд дитини за кордон, мотивує лише відмову тим, що позивачка не надає дитину для спілкування. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнали, просили відмовити в їх задоволенні, пояснили, що відповідач не заперечує проти виїзду дитини за межі України, однак вважає що такі питання можливо вирішити в позасудовому порядку. Що він і намагався зробити, але позивач відмовляється від спілкування та доповнив , що підставою відмови від дозволу фактично являється неможливість спілкування з дитиною по вині позивача. Представник третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Знам'янської міської ради в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову, однак, вважає що термін на який потрібно надати дозвіл на виїзд дитини в даний час потрібно обмежити строком в період перебування дитини на курорті в м. Анапа з 16.08.2016 , а не до повноліття дитини як зазначено в позовній заяві. \~ \~ \~ Як було встановлено в судовому засіданні, [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від якого вони мають неповнолітню дитину [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.6). Згідно довідок медичного закладу видно, що [PERSON], [INFO], періодично хворіє на гострі вірусні захворювання та потребує санаторно - курортного оздоровлення. \~\~\~ На підставі п. 2 ст. 4 Постанови КМУ «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», № 57 від 27 січня 1995 року, виїзд з України громадян, які не досягли 16- річного віку, в супроводі одного з батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється у разі предявлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно із п.п. 2-4 п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду із України та вїзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Проїзний документ дитині видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства. Проїзний документ на дитину оформляється терміном на три роки, або до досягнення нею 18-річного віку. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці, а тому на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сімї є першоосновою розвитку особистості дитини. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Крім того, згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини», яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У відповідності до ст.9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Також в ст.3 вказаної Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У відповідності ст.6 Закону України «Про охорону дитинства», ст.17, 31 Конвенції про права дитини визначають право дитини на відпочинок та охорону здоров'я. Згідно ст.10 Конвенції про права дитини передбачає право дитини залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] необгрунтовано не надає дозволу на тимчасові поїздки за кордон своїй доньці, оскільки жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову, судом не встановлено, в той же час така позиція відповідача шкодить інтересам дитини і не сприяє її всебічному, гармонійному духовному, моральному розвитку, з наданих до суду доказів позивачем вбачається , що дитина навчається в м. Москві Російської Федерації там проходить лікування , а також позивачем забезпечується активний відпочинок своєї доньки. З пояснень відповідача наданих в судовому засіданні суд приходить до висновку , що в нього склалися неприязні відносини з позивачем по справі . твердження відповідача про надання згоди на виїзд не спростовані та нічим не доведені в судовому засіданні , крім того як зазначив відповідач , що причиною стає не надання [PERSON] дитини для зустрічей суд не може сприйняти як доказ , так як це інші правовідносини між батьками дитини та не стосуються надання дозволу виїзду за кордон. Однак, враховуючи думку представника органу опіки та піклування, а також інтереси дитини , відносини між батьками , суд вважає за необхідне задовольнити позов частково, надавши дозвіл дитині - [PERSON], [INFO] на тимчасові неодноразові поїздки за межі держави Україна разом з її матірю [PERSON], яка буде забезпечувати проїзд, перебування за кордоном та повернення в Україну своєї доньки [PERSON],\~ без згоди та супроводу батька [PERSON], на строк 3(три) роки. На підставі викладеного та

Outcome: partial