Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом до відповідача про стягнення заробітної плати, невиплаченої при звільненні середнього заробітку за час затримки розрахунку, і в обґрунтування позовних вимог вказала про те, що згідно наказу № 14-к від 06.12.2013 року її було прийнято на роботу майстром-вітражником 4 розряду. Згідно наказу № 05-к від 11.01.2016 року позивачку було звільнено з ТОВ «Вітражна студія «Вікторія» згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін. У зв'язку з тим, що позивачці при розрахунку не була виплачена заробітна плата, вона змушена звернутися до суду і просить стягнути з відповідача на її користь нараховану, але невиплачену заробітну плату за період з жовтня 2015 року по 11 січня 2016 року в розмірі 4875,03 грн., і середній заробіток за період затримки розрахунку з 11.01.2016 року по 19.05.2016 року в розмірі 8418,51 грн. Крім того, позивачка просить стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 2000 грн., посилаючись на те, що їй були заподіяні моральні страждання, викликані тим, що вона була позбавлена джерела існування, можливості реалізувати свої життєві потреби, був порушений її стан життя. До початку судового засідання позивачка надала суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутність. Позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення по справі. До початку судового засідання представниця позивачки адвокат [PERSON] надала суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутність. Позовні вимоги позивачки підтримала, наполягала на їх задоволенні. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення по справі. Представник відповідача у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить його підпис у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. Про поважні причини неявки суд не повідомив. Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК Україниу разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що у повній мірі узгоджується та не суперечить положенням ст. ст. 27, 158, 169 ЦПК України. Дослідивши та перевіривши письмові докази справи, встановивши такі юридичні факти та відповідні їм правовідносини, суд дійшов до наступного висновку. З трудової книжки [PERSON] вбачається, що 06.12.2013 року її було прийнято на роботу до ТОВ «Вітражна студія «Вікторія» майстром-вітражником згідно наказу № 14-к від 06.12.2013 року. Згідно наказу по підприємству № 05-к від 11.01.2016 року позивачку було звільнено з роботи за згодою сторін згідно ч. 1 ст. 36 КЗпП України. З довідки ТОВ «Вітражна студія «Вікторія» № 2 від 25.02.2016 року вбачається, що загальна сума доходу [PERSON] за період з 01.08.2015 року по 31.01.2016 року становить 9939,77 грн. З позовної заяви вбачається наступне: з серпня 2015 року по 11.01.2016 року позивачці була нарахована зарплата в розмірі 9939,77 грн., але на день звільнення їй було виплачено за серпень 2015 року 1500,56 грн., за вересень 2015 року 1464,18 грн. та за жовтень 2015 року 500,00 грн. замість 1675,24 грн. Таким чином, заборгованість по виплаті заробітної плати складала 6475,03 грн. і саме ці грошові кошти відповідач мав виплатити позивачці в день звільнення. Але до теперішнього часу, в порушення вимог трудового законодавства, вона не отримала повного розрахунку. Вже після звільнення з роботи, а саме: 22.01.2016 року позивачці було виплачено 750,00 грн. в рахунок погашення заборгованості по заробітній платі, а 25.02.2016 року їй було виплачено ще 850,00 грн. компенсації за 22 дні невикористаної відпустки. Таким чином, борг підприємства по заробітній платі складав на день звільнення позивачки 4875,03 грн. Стаття 43 Конституції України у відповідності зі ст. 23 Загальної декларації прав людини проголосила право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникові щомісячно у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць. Згідно ст. 47 КЗпП України власник чи уповноважений їм орган зобов'язаний у день звільнення видати працівнику належним чином оформлену трудову книжку і зробити з ним розрахунок у терміни, встановлені в ст. 116 даного кодексу, тобто при звільнені працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільнені, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Цю саму вимогу містить і ст. 12 Конвенції № 95 Міжнародної Організації Праці про охорону заробітної плати, згідно з якою при припиненні дії трудового договору з працівником проводиться остаточний розрахунок із виплатою усієї належної йому заробітної плати. Борг по заробітній платі позивачки складав на день звільнення 4875,03 грн. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки заборгованість по заробітній платі в розмірі 4875,03 грн. Згідно ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначених у ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство повинне виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.12.1999р. № 13 Про практику застосування судами законодавства про оплату праці, якщо при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільнені, судом буде встановлено, що в день звільнення працівнику не виплачена заробітна плата, то на підставі ст. 117 КЗпП України суд стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день постановлення рішення. З змісту позовної заяви вбачається, що згідно Порядку обчислення середньої заробітної платті, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8.02.1995 р. №400. середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Оскільки позивачку було звільнено з роботи 11.01.2016 року, то її середня заробітна плата за 2 місяця, що передують звільненню за листопад та грудень 2015 року складає 2080 грн. 97 коп. ( 2264 гри. + 1 897.93 гри. = 4161.93 гри.) Нарахування виплат провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) зарплати. Згідно п. 8 вищевказаного Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат, що обчислюються із середньої зарплат за останні 2 місяці роботи проводяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів. Середньоденна заробітна плата визначається діленням зарплати за фактично відпрацьовані протягом 2-х місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні 2 календарних місяці. Оскільки в листопаді 2015 року був 21 робочий день, а в грудні 2015 року - 23 робочих дні. то середньомісячне число робочпх днів складає 22 дня. Отже, середньоденна заробітна плата за 2 місяця перед звільненням складає 94,59 гри. ( 2080,97 три. : 22 дня). Станом на 19.05.2016 року відповідач не виплатив позивачці заборгованість по заробітній платі протягом 89 робочих днів. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки середній заробіток за час затримки розрахунку у сумі 8418,51 грн. Крім того, позивачка просить стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 2000 грн., посилаючись на те, що їй були заподіяні моральні страждання, викликані тим, що вона була позбавлена джерела існування, можливості реалізувати свої життєві потреби, був порушений її стан життя. Стаття 237-1 КЗпП України закріплює право працівника вимагати відшкодування моральної шкоди, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до розяснень, даних в п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди, обовязковому зясуванню при вирішенні спорів про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд вважає, що в частині стягнення моральної шкоди вимоги позивачки підлягають задоволенню в повному обсязі. Таким чином, на основі зясованих обставин, суд дійшов висновку про те, що позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вітражна студія «Вікторія» про стягнення заробітної плати, невиплаченої при звільненні середнього заробітку за час затримки розрахунку є такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved