Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати державну реєстрацію спірного нерухомого майна за відповідачем, визнати спірне нерухоме майно, зазначене у змісті позовних вимог, набуте сторонами за час шлюбу правом спільної сумісної власності подружжя та визнати за нею право власності на ? частину вказаного нерухомого майна. Відповідач в судове засідання призначене на 04.03.2015 року не з'явився, про місце та час розгляду справи був належним чином повідомлений, заяви про розгляд справи у його відсутності до суду не подавав. Суд, за відсутності заперечень представника позивача, на підставі ст. 224 ЦПК України, ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних доказів. По справі встановлено, що з відповідачем [PERSON] позивачка [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з 09 лютого 1990 року (актовий запис № 20 зареєстрований згідно Свідоцтва про шлюб відділом РАЦС Сквирського РУЮ), який 15 жовтня 2013 року було розірвано на підставі рішення Сквирського районного суду Київської області (справа №376/2185/13-ц, провадження №2/376/895/2013). Під час шлюбу за спільні кошти сторонами був придбаний житловий будинок № 79 по вул. К. Маркса в м. Сквира Київської області, що підтверджується Договором купівлі-продажу будинку від 06 березня 1990 року, зареєстрованого вцілому у Білоцерківському МБТІ в реєстрі за № 311 від 30 березня 1990 року на відповідача [PERSON]. За час подружнього життя сторони проводили у спірному житловому будинку внутрішнє перепланування, переобладнання, демонтування печей і добудовували веранду літ. а1 та веранду літ. а2, внаслідок чого загальна площа будинку змінилася із 57,10 кв.м. на 64,10 кв.м., а житлова із 31,50 кв.м. на 43,90 кв.м. Самовільне будівництво та перепланування відсутні. Вказане підтверджується довідкою КП КОР Південне бюро технічної інвентаризації за № 740 від 22 серпня 2013 року та технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 79 по вул. К. Маркса в м. Сквира Київської області від 15 серпня 2013 року, серія АЕ № 001046. У матеріалах справи наявний державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 704654, кадастровий № 3224010100:01:059:0046, площею 0,1000 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, виданий [PERSON] на підставі рішення Сквирської міської ради 34 сесії 5 скликання, № 963 від 22 жовтня 2009 року, зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011095400164 та в управлінні Держкомзему у Сквирському районі від 07 січня 2009 року, зареєстровано реєстратором від 14 січня 2010 року. Також у матеріалах справи наявний витяг з рішення Сквирської міської ради Київської області за № 83-25-ІV від 21 жовтня 2005 року про надання дозволу [PERSON] на розробку технічної документації зі складання державних актів на право власності на земельні ділянки громадян (для обслуговування житлового будинку 0,10 га, для ведення особистого селянського господарства 0,05 га). Неповнолітніх дітей, як зазначає позивачка, у сторін немає. Для подальшого захисту своїх житлових прав та законних інтересів позивачка змушена звернутися до суду з відповідними позовними вимогами. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані стороною докази, прийшов до висновку що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю. Згідно із ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 р., спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Крім того, згідно з ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 р., вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. У абз. 2 п. 24 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 р. встановлено, що не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Згідно з ч. 1 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно з ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Як встановлено матеріалами справи, за час шлюбу за спільні кошти сторонами був придбаний житловий будинок № 79 по вул. К. Маркса в м. Сквира Київської області, а тому вважається таким, що є правом спільної сумісної власності подружжя, що відповідає ч. 3 ст.368, ст. 60 СК України. Оскільки встановлено, що нерухоме майно належало подружжю на праві спільної сумісної власності, то в разі поділу майна, а саме житлового будинку № 79 по вул. К. Маркса в м. Сквира Київської області, належного подружжю на праві спільної сумісної власності, частки майна сторін є рівними згідно ст. 70 СК України, ч. 2 ст. 372 ЦК України, та майно ділиться між сторонами в натурі за відсутності домовленості про порядок його поділу за рішенням суду, що також відповідає ст. 71 СК України. Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідачем не надано до суду будь-яких доказів, що можуть спростувати вищевказані вимоги позивачки. Таким чином, відповідач не виконав вимогу ст.ст. 10, 60 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, та беручи до уваги права та законні інтереси позивачки на спірне нерухоме майно, обставини проживання її в спірному житловому будинку, а також відсутності досягнутої домовленості між сторонами щодо поділу майна в досудовому порядку, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивачки, та приймає рішення про визнання житлового будинку № 79 по вул. К. Маркса в м. Сквира Київської області набутого сторонами за час шлюбу правом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], та вважає поділити житловий будинок № 79 по вул. К. Маркса в м.Сквира Київської області, визнавши за позивачкою [PERSON] право особистої приватної власності на ? частину вказаного нерухомого майна. Суд враховує, що відповідно до ч. 3 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Разом з тим, у задоволенні позовної вимоги позивачці, щодо визнання державної реєстрації спірного житлового будинку № 79 по вул. К. Маркса в м. Сквира Київської області за відповідачем [PERSON], суд вважає відмовити, оскільки вказане нерухоме майно було зареєстроване в цілому за відповідачем у Білоцерківському МБТІ в реєстрі за № 311 від 30 березня 1990 року, а відповідно до частин 3, 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації, у зв'язку з чим права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умови, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. На підставі викладеного та

Outcome: partial