Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом в якому просила стягнути із відповідача 19619,50 грн. неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів. Свої вимоги мотивує тим, що на виконанні у другому міському відділі державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції перебував виконавчий лист №2-753 виданий 24 травня 2006 року Ірпінським міським судом Київської області, про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, починаючи стягнення з 09 березня 2006 року до повноліття дитини. В результаті невиконання рішення суду щодо сплати аліментів на користь позивачки, розмір заборгованості відповідача по сплаті аліментів, станом на 15 січня 2020 року, становив 56262,60 грн. У січні 2020 року боржник сплатив 30000 грн. в рахунок заборгованості зі сплати аліментів, в лютому 2020 року - 8000 грн. Із зазначеного слідує, що відповідач сплатив існуючу заборгованість по червень 2018 року повністю, та частково за липень 2018 року - в розмірі 983,60 грн. Таким чином, заборгованість відповідача, станом на 25 лютого 2020 року становить 19619,50 грн. Згідно з розрахунком пені на суму несплачених аліментів на утримання [PERSON] , сума пені за період з 01 серпня 2018 року по 01 березня 2020 року складає 84340,77 грн. Позивачка вважає, що відповідач недобросовісно виконує обов`язок матеріального утримання свого сина, що передбачено ст.180 Сімейного кодексу України, та неналежно виконує рішення Ірпінського міського суду Київської області від 24 травня 2006 року щодо сплати аліментів, а тому просить суд стягнути із відповідача 19619,50 грн. неустойки (пені) та витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн. Протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями від 12 березня 2020 року справу розподілено головуючому судді Яцині О.І. Ухвалою суду від 23 березня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі за даним позовом та призначено розгляд справи по суті на 04 червня 2020 року, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов. Сторонам вручені ухвали про відкриття провадження по справі. Відповідач подав до суду відзив в якому позов не визнав та проти нього заперечив. Вважає позов необґрунтованим з огляду на те, що після ухвалення рішення Ірпінським міським судом Київської області від 24 травня 2006 року його сімейний стан змінився, він одружився та створив нову смію, у якій в 2009 році народилася дитина, яка перебуває на його повному утриманні, оскільки теперішня дружина не працює основним доходом відповідача є його заробітна плата, яка з липня 2019 року по січень 2020 року склала 39830 гри., середній дохід за один місяць складав 5427 грн. На утримання дитини сплатив частково борг по аліментам у січні 2020 року в розмірі 30000 грн., а також у лютому 2020 року в розмірі 8000 грн., що в свою чергу дає підстави вважати про виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків щодо матеріального утримання сина, однак сума боргу є значною та погасити її одним платежем, враховуючи матеріальний та сімейний стан відповідача, а також місячний дохід - неможливо. Стягнення 19619,50 грн. неустойки (пені) від суми несплачених аліментів призведе до скрутного матеріального становища відповідача. Окрім того, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог щодо стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 2000 грн. Суд, безпосередньо дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.10). Згідно з рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 24 травня 2006 року та виконавчого листа від 24 травня 2006 року судом присуджено стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, починаючи стягнення з 09 березня 2006 року до повноліття дитини (а.с.11, 12). Відповідно до рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 03 квітня 2009 року відповідач позбавлений батьківських прав щодо свого сина [PERSON] (а.с.13, 14). Із рішення Барського районного суду Вінницької області від 08 листопада 2019 року вбачається, що у позові [PERSON] до [PERSON] про виключення запису про батька дитини із акту про народження - відмовлено (а.с.15, 16). Згідно із копією свідоцтва про шлюб від 20 травня 2012 року позивачка уклавши шлюб перейшла на прізвище « [PERSON] » (а.с.17). 19 лютого 2013 року відкрито виконавче провадження №36612164 по примусовому виконанню виконавчого листа №2-753 від 24 травня 2006 року (а.с.18). 20 грудня 2019 року державний виконавець звернув стягнення на доходи відповідача, який працює у ТОВ «Міст Буд Інвест» (а.с.19). 23 грудня 2019 року здійснено арешт майна відповідача (а.с.20). Борг відповідача зі сплати аліментів станом на 25 лютого 2020 року становить 19616,50 грн. (а.с.22). Згідно із розрахунком наданого позивачкою сума пені за період з 01 серпня 2018 року по 01 березень 2020 року складає 84340,77 грн. (а.с.23). Із 24 липня 2010 року відповідач перебуває у шлюбі з [PERSON] (а.с.40). Відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] (а.с.39). За період роботи з липня 2019 року по січень 2020 року у ТОВ «Міст Буд Інвест» заробітна плата відповідача склала 39830,93 грн. (а.с.41). Відповідно до довідок Новоушицької селищної ради від 04 квітня 2020 року [PERSON] проживає в [ADDRESS] , разом із дружиною [PERSON] , яка не працює, та сином [PERSON] , [INFO] , який знаходиться на його утриманні (а.с.42, 43). Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Великою Палатою Верховного суду у правовому висновку, викладеному у постанові від 03 квітня 2019 року роз`яснено порядок розрахунку аліментів у разі їх прострочення, згідно з яким розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць помножено на кількість днів заборгованості помножено на 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1% (справа №333/6020/16-ц, провадження №14-616цс18). Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, відповідач будучи працездатною особою, достеменно знаючи про прийняте судове рішення щодо стягнення з нього аліментів неналежно виконував покладений на нього обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття, оскільки сплачував стягнуті з нього рішенням суду аліменти нерегулярно, що підтверджується довідками-розрахунками (а.с.21, 22) з яких вбачається, що відповідач з 01 квітня 2018 року до 01 січня 2020 року аліменти не сплачував, лише сплатив частково борг по аліментам у січні 2020 року в розмірі 30000 грн., а також у лютому 2020 року в розмірі 8000 грн. Посилання відповідача на те, що його теперішня дружина не працює суд не бере до уваги, оскільки остання є працездатного віку, доказів того, що підтверджували б обставини для неможливості працевлаштування відповідачем суду не надані. Більше того, посилання відповідача на обов`язок утримувати малолітнього [PERSON] не скасовує обов`язку та відповідальності (у вигляді неустойки) по утриманню неповнолітнього [PERSON] . Тому суд вважає, що наявні передбачені статтею 196 СК України підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки суму неустойки за прострочення сплати аліментів. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке. У позовній заяві позивачка просила стягнути з відповідача судові витрати, які складаються із витрат на професійну правову допомогу в розмірі 2000 грн. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин першої-шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачка подала суду: квитанцію до прибуткового касового ордера №51 від 03 березня 2020 року та розрахунок суми гонорару. Проте, позивачкою до позовної заяви не додано ордеру чи довіреності, договору на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, з яких можна було б зробити висновок про сплату гонорару адвокату саме за надання правової допомоги у даній справі. Тому підстав для задоволення вимог позивачки про стягнення витрат на правову допомогу суд не вбачає. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір слід стягнути з відповідача в користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial