Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-16 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконною бездіяльністю органу досудового розслідування. В обґрунтування поданого позову [PERSON] посилалась на те, що 6 серпня 2014 року було Жовтневим РВ внесено відомості про вчинення щодо неї кримінального правопорушення до ЄРДР за ознаками ч. 2 ст. 190 КК України. Однак під час проведення досудового слідства за вказаною справою були порушені права позивачки, що знайшло своє підтвердження у матеріалах перевірки скарги [PERSON] на дії працівників Жовтневого РВ Маріупольського МУ. Вказане підтверджується притягненням винних працівників міліції до дисциплінарної відповідальності. Внаслідок неналежного проведення розслідування вказаної кримінальної справи вважає, що держава в особі державної казначейської служби повинна відшкодувати завдані їй моральні страждання внаслідок незаконної бездіяльності органу досудового розслідування. Зазначала, що неефективне проведення досудового розслідування завдало їй значних моральних страждань, бо злодії залишаються на свободі, а вона не може належним чином захистити свої порушенні права. Також вказувала, що вона є сиротою та одинокою матір'ю, що підсилює ті незручності, які їй були завдані неналежним виконанням своїх обов'язків працівниками міліції. Зазначала також, що досі ніхто з винних осіб не вибачився перед нею за порушення її процесуальних прав під час досудового розслідування злочину, що був вчинений відносно неї. Посилаючись на порушення положень міжнародної Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод просила суд стягнути 10000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди на її користь з державного бюджету України. Позивачка та представник позивачки, який діє на підставі довіреності, [PERSON], в судове засідання не з'явились, надавши суду заяви з проханням вирішити справу у їх відсутність, наполягаючи при цьому на задоволенні позовних вимог та не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення по справі. Представники відповідача, Державної казначейської служби України, в судове засідання не з'явились за невідомих суду причин повторно, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, не надавши суду заяв про можливість розгляду справи за їх відсутності. Представник Маріупольського міського управління головного управління Міністерства внутрішній справ України в Донецькій області до суду не з'явився за невідомих суду причин, будучи повідомленим належним чином про час та місце розгляду справи. Представник прокуратури Орджонікідзевського району міста Маріуполя Донецької області, Церахто Л. А., заперечувала проти задоволення заявлених позивачкою позовних вимог, вважаючи їх недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню. Зазначала також, що порушення, виявлені в працівників правоохоронних органів не є такими, що можна проводити відшкодування на користь позивачки. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України в разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, постановлячи заочне рішення. Таким чином зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що за заявою [PERSON] 6 серпня 2014 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, внаслідок неправомірних дій працівників КС «Кредитно-депозитний центр «Професіонал», за ознаками злочину, передбаченого ст. 190 ч. 2 КК України, що вбачається з відповіді органу внутрішніх справ, адресованій позивачці (а. с. 9). Відповідно до звернень [PERSON] на урядову гарячу лінію позивачка посилалсь на порушення її прав з боку працівників Жовтневого РВ Маріупольського МУ ГУ МВС України в Донецькій області в ході проведення досудового розслідування за фактом шахрайства, що вбачається зі звернень від 8 вересня 2014 року, від 12 жовтня 2014 року, від 18 листопада 2014 року, від 17 грудня 2014 року (шість звернень), від 21 грудня 2014 року (а. с. 47, 53, 62, 67, 68, 69, 70, 71, 72, 73). Натомість за висновком від 28 жовтня 2014 року за результатами розгляду звернення [PERSON] представниками СУ ГУ МВС України в Донецькій області було встановлено, що надані СВ Жовтневого РВ ММУ ГУ МВС України в Донецькій області в рамках проведення досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за заявою [PERSON] від 6 серпня 2014 року, вказівки не були виконані у встановлені КПК України строки, а також не було повідомлено позивачку про вирішення по суті поданого в рамках вказаного кримінального провадження клопотання [PERSON] згідно ст. 220 КПК України. На підставі неналежного виконання службових обов'язків працівниками СВ Жовтневого РВ ММУ ГУ МВС України в Донецькій області було встановлено неналежне проведення досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за заявою [PERSON] (а. с. 54-56). На підставі висновку службового розслідування від 20 листопада 2014 року за результатами розгляду звернення [PERSON] було встановлено, що на підставі неналежного виконання слідчим своїх обовязків за кримінальним провадженням, внесеним до ЄРДР за заявою [PERSON] від 6 серпня 2014 року, слідчого СВ Жовтневого РВ ММУ ГУ МВС України в Донецькій області, [PERSON], було притягнуто до дисциплінарного стягнення у вигляді усного попередження, а також за неналежний контроль розслідування зазначеного кримінального провадження першого заступника Жовтневого РВ ММУ ГУ МВС України в Донецькій області, [PERSON], було притягнуто до дисциплінарного стягнення також у вигляді усного попередження (а. с. 57-60). За неналежне розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за заявою [PERSON], винних осіб Жовтневого РВ Маріупольського МУ ГУ МВС України в Донецькій області було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, про що свідчить також відповідь СУ ГУ МВС України в Донецькі області (а. с. 10). Відповідно до ст. 13 «Право на ефективний засіб юридичного захисту» міжнародної «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, вбачається, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. На підставі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. За ст. 1174 Цивільного кодексу України (далі за текстом рішення - ЦК) шкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю службової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цієї особи. Згідно із ч. 6 ст. 1176 ЦК шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, крім іншого, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї. Таким чином в судовому засіданні було встановлено, що під час проведення досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за заявою [PERSON], службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень Жовтневого РВ Маріупольського МУ ГУ МВС України в Донецькій області, що є органом досудового розслідування держави, було допущено незаконну бездіяльність, встановлену висновком від 28 жовтня 2014 року СУ ГУ МВС України в Донецькій області та висновком службового розслідування від 20 листопада 2014 року, проведеного відносно посадових осіб Жовтневого РВ ММУ ГУ МВС України в Донецькій області, внаслідок чого позивачка має право на відшкодування з боку держави завданої їй цими діями шкоди. З урахуванням положень міжнародної Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Конституції України позивачка має право на відшкодування за рахунок держави моральної шкоди, завданої незаконною бездіяльністю органу досудового розслідування. Так суд встановив, що [PERSON] неодноразово зверталась до органів державної влади для забезпечення належного захисту її прав в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за її заявою за ознаками злочину, передбаченого ст. 190 ч. 2 КК України, що свідчить про наявність істотних переживань з боку позивачки щодо ходу проведення досудового розслідування та розгляду її клопотань, заявлених у рамках вказаного кримінального провадження. Оскільки незаконна бездіяльність органу досудового розслідування була встановлена на підставі відповідно проведених перевірок із притягненням винних осіб до відповідальності, то вказане у сукупності свідчить про завдання цією бездіяльністю моральних страждань [PERSON] шляхом порушення її законних прав. Таким чином суд відхиляє доводи представника прокуратури на безпідставність та недоведеність позову [PERSON] про відшкодування завданої останній моральної шкоди. Суд при цьому зазначає, що батьки [PERSON] померли, що вбачається зі свідоцтва про народження позивачки, актовий запис № 167 від 3 березня 1977 року, а також з свідоцтв про смерть [PERSON] (актовий запис № 355 від 18 лютого 1997 року) та [PERSON] (актовий запис № 774 від 2 вересня 1995 року) (а. с. 12, 16). Також [PERSON] є одинокою матір'ю, що вбачається зі свідоцтва про народження, актовий запис № 903 від 12 жовтня 2010 року, та з інформації Управління соціального захисту населення Орджонікідзевського району Маріупольської міської ради (а. с. 13, 14, 15). За змістом ч. 3 ст. 23 ЦК розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. На підставі наведеного позовні вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, завданої їй незаконною бездіяльністю органу досудового розслідування, підлягають частковому задоволенню шляхом проведення стягнення з Державної бюджету України на користь позивачки в рахунок відшкодування моральної шкоди 500 грн., оскільки суд вважає, враховуючи принцип розумності та справедливості, що саме вказаний розмір відшкодування відповідатиме душевним переживанням [PERSON], понесеним нею внаслідок порушення її прав.

Outcome: partial