Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-06 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідачки про усунення перешкод у користуванні власністю квартирою №55 по Донецькому шосе, 12 у м. Дніпропетровську та виселення. В обґрунтування своїх позовних вимог посилалась на те, що їй на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 11.02.2004 року між [PERSON] та [PERSON], на праві власності належить квартира №55 по Донецькому шосе, 12 у м. Дніпропетровську. Після укладення зазначеного договору позивачка дозволила [PERSON] проживати у спірній квартирі за умови сплати комунальних платежів та на першу вимогу звільнити дане житлове приміщення. Позивачка зазначає, що відповідачка перестала сплачувати комунальні послуги, тому вона звернулась до неї з вимогою звільнити належну їй квартиру, на що отримала відмову, тому просила суд усунути їй перешкоди у користуванні власністю, шляхом виселення [PERSON] з квартири №55 по Донецькому шосе, 12 у м. Дніпропетровську. Окрім цього, їй на теперішній час необхідна дана квртира для власного проживання. Позивачка у судове засідання не з'явилась, надала суду письмову заяву, якою підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, проти заочного рішення не заперечувала. Відповідачка у судове засідання не з'явилась, причин неявки у судове засідання 25.06.2015 року суду не повідомила, про день слухання повідомлялась належним чином, про що свідчить повідомлення 4900027601966, зі згоди позивачки суд ухвалює заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 11.02.2004 року між [PERSON] та [PERSON], реєстровий №232, на праві власності належить квартира №55 по Донецькому шосе, 12 у м. Дніпропетровську. Після укладення вказаного договору відповідачка [PERSON] з дозволу [PERSON] продовжувала тимчасово мешкати квартирі №55 по Донецькому шосе, 12 у м. Дніпропетровську без реєстрації місця проживання. На вимогу позивачки звільнити належну їй квартиру [PERSON] відмовилась звільняти житлове приміщення. Судом встановлено, що на момент розгляду справи у суді договір купівлі-продажу, укладений 11.02.2004 року між [PERSON] та [PERSON], реєстровий №232, ніким не оскаржений та не визнаний недійсним, доказів, які б це спростували, відповідачка суду не надала. Відповідно до ст.ст. 319, 321 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Позивачка, як власник майна, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України). Згідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Оскільки відповідачка [PERSON] не є членом сім'ї позивачки, своїми діями порушує законні права позивачки в частині вільного володіння, розпорядження та користування своїм майном, проживає в квартирі без будь-яких правових підстав та реєстрації, жодних договорів на її проживання сторони не укладали, тому суд вважає [PERSON] усунути перешкоди у користуванні власністю та виселити [PERSON] з квартири №55 по Донецькому шосе, 12 у м. Дніпропетровську. Також суд вважає стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] 243 гривні 60 копійок судового збору.

Outcome: approved