Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням і просила визнати відповідача втратившим право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] та зняти його з реєстраційного обліку посилаючись на те, що вона є власником спірної квартири, в якій проживає зі своєю родиною. З її дозволу в квартирі було зареєстровано місце проживання відповідача, який певний час перебував у відносинах з її дочкою [PERSON], від яких вони мають дитину [PERSON], [INFO]. З травня 2015 року до теперішнього часу відповідач не мешкає в спірній квартирі і не приходить до неї, участі в ремонті та оплаті комунальних послуг не приймає. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала. Відповідач в судове засідання повторно не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать конверти із судовими повістками, які були направлені за зареєстрованим місцем проживання відповідача та повернуті суду за закінченням терміну зберігання, причину неявки суду не повідомив, заяв про відкладання розгляду справи від нього до суду не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, оцінив надані позивачем докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Спірним житлом є квартира [ADDRESS], яка належить позивачу [PERSON], її дочці [PERSON] та сину [PERSON] на праві спільної сумісної власності на підставі Свідоцтва про право на житло від 06 квітня 2009 року, виданого Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради за реєстровим № 7-09-311601 (а.с. 6). Відповідач та дочка позивачки - [PERSON] перебували у цивільному шлюбі і від спільного життя мають сина [PERSON], [INFO]. (а.с. 8). 23 липня 2014 року відповідач [PERSON] вселився в спірну квартиру і був в ній зареєстрований як член сім'ї її власників, а саме: як зять позивачки та цивільний чоловік її дочки [PERSON], що підтверджується довідкою КП «Жилкомсервіс» м. Харкова (а.с. 8). З травня 2015 року відповідач у спірній квартирі не проживає, комунальні послуги не сплачує і спірною квартирою не цікавиться. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сімї наймача належать дружина, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Таким чином, на підставі вищевказаних положень Житлового кодексу України слід дійти висновку, що припинення фактичних шлюбних стосунків між дочкою позивачки [PERSON] та відповідачем [PERSON] ніяким чином не позбавило останнього права користування спірною квартирою, співвласниками якої є [PERSON] і позивачка [PERSON], а тому реєстрація місця проживання відповідача за адресою цієї квартири не є порушенням прав власників спірного житла. Частиною 2 статті 405 ЦК України визначено, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Жодних домовленостей між співвласниками спірної квартири і відповідачем при його вселені у спірне житло досягнуто не було. Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень. Вивчивши надані докази, суд вважає, що позивач не надав суду належних, допустимих і достатніх доказів в підтвердження тієї обставини, що відповідач більше року тому добровільно залишив спірну квартиру і до теперішнього часу в ній не проживає без поважних причин. Навпаки, протягом усього часу розгляду справи позивачка наполягала на тому, що відповідач залишив спірну квартиру лише у травні 2015 року, тобто менше ніж рік тому. Ніяких доказів щодо досягнення співвласниками спірної квартири і відповідачем при його вселені у спірне житло будь-яких домовленостей про скорочення передбаченого ч. 2 ст. 405 ЦК України строку, протягом якого за відсутнім членом сім'ї власника житла зберігається право на користування квартирою, суду надано не було. Таким чином, суд дійшов висновку, що на теперішній час право користування спірною квартирою за відповідачем зберігається, підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою і зняття його з реєстраційного обліку за її адресою - відсутні. Відповідно до ст. ст. 10, 15, 88, 209, 212, 215 ЦПК України, ст. 405 ЦК України, ст. ст. 64, 156 ЖК України, суд -

Outcome: dismissed