Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

Позивачка звернулась у суд з даною позовною заявою. В її обґрунтування послалась на те, що її дочка [PERSON] перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 04 березня 2006 року. Від подружнього життя у них народилася дочка [PERSON], [INFO]. 26 липня 2010 року її дочка померла. Після її смерті дочки її внучка залишилась проживати разом із нею, її чоловіком та повністю перебуває на їх утриманні. Відповідач на утримання дочки не надає жодних коштів, матеріально нічим не допомагає, нічого дитині не купує. Вказує, що відповідач навіть не навідується до дитини, не приймає участі у її вихованні. З огляду на наведене просить стягувати з відповідача аліменти на її користь в розмірі 500 грн. щомісячно на утримання дочки [PERSON], [INFO], до досягнення нею повноліття. Позивачка у судове засідання не зявилася. Подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, у якій також зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи в судове засідання потворно не зявився. Як вбачається із розписки про отримання повістки від 15.04.2016 року, таку отримала [PERSON] (мати відповідача), зі слів якої її син на даний час перебуває за кордоном. Тому суд на підставі ст.ст.224, 225 ЦПК України провів заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, про що судом винесено ухвалу. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що в справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін без фіксування судового процесу. Дослідивши докази суд встановив наступне: Судом встановлено, що [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 04.03.2016 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-СГ №029807, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Сокальського районного управління юстиції Львівської області. Як вбачається із копії свідоцтва про народження [PERSON] серії І-СГ №076460, остання народилася 17 вересня 2006 року і її батьками є [PERSON] та [PERSON]. Із копії свідоцтва про смерть серії І-СГ №220217, виданого 27.07.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Червоноградського міського управління юстиції Львівської області встановлено, що [PERSON] померла 26 липня 2010 року. Із матеріалів справи зясовано, що малолітня [PERSON] після смерті матері [PERSON] проживає разом із бабусею (позивачем) та дідусем та повністю перебуває на їх утриманні. Батько дитини відповідач по справі, самоусунувся від утримання дочки. Зазначена обставина також підтверджується актом, складеним представниками КП «Червонограджитлокомунсервіс», із якого видно, що [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [INFO], однак на час складання акту проживає без реєстрації за адресою: м.Червоноград, вул.Бандери,33/7. У матеріалах справи також наявна характеристика на [PERSON], видана дошкільним навчальним закладом ясла-садочок № 18, у якій зазначено, що за період перебування Каті в дитячому закладі батько спочатку приходив, а потім виїхав з Червонограда і тільки іноді навідував її. Всі міроприємства стосовно перебування Каті в дитячому садочку та оплату за його відвідування здійснювали бабуся та дідусь. Про те, що вихованням дитини займається бабуся також свідчить характеристика, видана Червоноградською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 9, де навчається дитина. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Вирішуючи спір, суд виходить з обовязку відповідача утримувати свою дитину, а тому, враховуючи те, що відповідач офіційно не працює, має мінливий дохід, суд дійшов висновку про задоволення позову, присудивши стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дочки в твердій грошовій сумі - 500,00 грн. щомісячно з індексацією відповідно до закону до досягнення нею повноліття. При цьому суд також ураховує вимоги справедливості, добросовісності та розумності (ч. 9 ст. 7 СК України). Окрім цього з врахуванням положень ч.3 ст.88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути судові витрати по справі.

Outcome: approved