Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати недійсним договір міни житла від 17.01.2014 р. між нею т відповідачем по справі. Позов мотивувала тим, що збиралася продати належну їй квартиру і придбати іншу, залишок коштів витратити на власні потреби, а не здійснювати міну. Квартира, на яку був проведений обмін, їй не підходить, бо розташована у районі Лисичанська далеко від лікарні, аптек, магазинів, вона має складнощі у пересуванні і не може далеко пересуватися для цього. Відповідачем наданий зустрічний позов, в якому він просить зобовязати первісну позивачку виконати умови договору міни по виселенню та зняттю з реєстрації, визнати її такою, що втратила право користування житлом та примусово зняти з реєстрації без надання іншого житла. Позивачка-відповідачка у судове засідання не з'явилася, надала письмові пояснення, аналогічні викладеному позові. Представник позивачки-відповідачки у судовому засіданні первісний позов підтримав, у задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Дав пояснення, аналогічні викладеному у первісному позові. Уточнив, що підставою позову є відсутність волевиявлення у позивачки на укладення договору міни. Відповідач-позивач та його представник у судовому засіданні первісний позов не визнали, просили задовольнити зустрічний позов. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що займалася питанням придбання квартири у позивачки, сплатила їй попередньо гроші в розмірі 12000 грн., замовляла оцінку квартир. Свідки [PERSON] і [PERSON] у судовому засіданні пояснили, що позивачка є їх знайомою, збиралася продавати свою 3-икімнатну квартиру та придбати 2-окімнатну недалеко від цієї квартири, оскільки позивачка майже не пересувається, а поруч з обраною квартирою лікарня, аптека, магазини. Різниця коштів від продажу та купівлі нової квартири позивачка-відповідачка збиралася витратити на себе та свого сина, що відбував покарання. Намірів обміну квартир не висловлювала. Свідки допомагали позивачці-відповідачці з придбанням продуктів, ліків. У разі переїзду на квартиру згідно укладеного договору міни свідки такої можливості вже не мають. У судовому засіданні досліджені наступні докази: копія розписки від 25.12.2013 р.; копія договору міни житла; копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності; копія домової книги; копія договору для обслуговування обєкту нерухомості; копія договору банківського обслуговування; копія графіку погашення заборгованості за кредитом та процентами; копія довідки УПФ України в м. Лисичанську; копія довідки МСЕК; копія вироку Лисичанського міського суду від 04.10.2012 р.; копія довідки про звільнення; копія свідоцтва про смерть; копія висновку від 04.05.2015 р.; копія довідки ЦМЛ м. Лисичанська; копія газети; висновки про вартість майна. У судовому засіданні встановлено, що17 січня 2014 р. між сторонами було укладено нотаріально посвідчений договір міни житла, зареєстрованого в реєстрі за №27, відповідно до якого [PERSON] зобовязався передати, а [PERSON] прийняти у власність квартиру [ADDRESS] та [PERSON] зобовязана передати, а [PERSON] прийняти у власність квартиру [ADDRESS] Згідно з ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, ч.3 ст. 203 ЦК України. Відповідно до ст.203 ч.3 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. На підставі ст.216 ч.1 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним,є недійсним з моменту його вчинення. Згідно ст.229 ч.1 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. З розписки від 25.12.2013 р. вбачається, що позивачка-відповідачка отримала від дружини відповідача-позивача аванс за продаж належної їй квартири (а.с.8). З договору міни вбачається, що вона проведена без доплати (а.с.9). 15 березня 2013 р. позивачка-відповідачка уклала договір з ріелтерською фірмою про надання послуг з продажу належної їй квартири (а.с.13). На виконання цього договору у газеті «Деловая неделя» було поміщене оголошення про продаж квартири (а.с.55). Згідно медичної довідки позивачка-відповідачка за станом здоров'я у 2012 р. потребувала стороннього догляду (а.с.51), а згідно відповіді ЦМЛ ім.. Тітова від 27.06.2014 р. станом на 24.06.2014 р. вже не потребувала стороннього догляду, однак їй протипоказане тривале ходіння і навантаження на ніжні кінцівки у повному обсязі строком постійно. Згідно оцінки вартості квартири, що належала позивачці-відповідачці, квартира розташована у районі лікарні ім. Тітова, у радіусі 0,5 км є аптеки, магазини, відділення банку (а.с.61). Квартира, що до укладення договору міни належала відповідачу-позивачу, розташована в районі, де є тільки невеличкий магазин продуктів, інфраструктура визнана слаборозвиненою и (а.с.73). З картографічного матеріалу вбачається, що відстань від квартири, що до обміну належала позивачці-відповідачці, до зупинки громадського транспорту складає приблизно 28 м, тоді як від отриманої нею за договором міни квартири приблизно 146 м. Згідно відповіді виконкому Лисичанської міськради від 06.06.2014 р. в районі отриманої позивачкою-відповідачкою за договором міни квартири існує тільки один маршрут громадського транспорту з інтервалом у 45 хв., тоді як по вул. Свердлова налічується 5 маршрутів з інтервалом від 10 хв. до 1 год. Аналізуючи надані позивачкою-відповідачкою докази, суд вважає доведеним відсутність волі позивачки-відповідачки на укладання саме договору міни і саме квартири за адресою: [ADDRESS], оскільки за станом її здоров'я наявність розвиненої системи громадського транспорту, магазинів, установ МОЗ (аптека, лікарня) як властивість квартири за місцем її знаходження мала для позивачки-відповідачки істотне значення. Також істотною була і помилка у природі правочину, бо позивачка-відповідачка бажала продати належну їй квартиру, а не обміняти, і міна була проведена без доплати. Суд не приймає до уваги ту обставину, що вона збиралася на отримані грошові кошти придбати нове житло, бо це житло повинно було бути розташованим поблизу вказаних обєктів інфраструктури, а їх залишок коштів витрачений на потреби позивачки-відповідачки. Остання обставина підтверджується окрім пояснень позивачки-відповідачки, показаннями свідків [PERSON] і [PERSON]. Однак договором міни доплата їй передбачена не була. Не приймає суд і отримання позивачкою-відповідачкою 12 000 грн. від дружини відповідача-позивача, бо гроші були отримані за продаж квартири, а не у якості доплати під час міни. Окрім того, [PERSON] не була стороною за договором міни. Посилання на виплату грошей як представником відповідача-позивача у розписці також відсутні. За таких обставин первісний позов про визнання договору міни недійсним підлягає задоволенню. Оскільки правочин є недійсним з моменту його вчинення, зустрічні позовні вимоги про зобовязання до його виконання задоволенню не підлягають. Враховуючи, що згідно ст.216 ч.1 абз.2 ЦК України наслідками недійсності правочнну є повернення сторін у попередній стан, позивачці-відповідачці повертається її право власності на [ADDRESS], тому вимоги про визнання її такою, що втратила право на житло і примусове зняття з реєстрації задоволенню також не підлягають. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача-позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243,6 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved