overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про зміну розміру стягуваних аліментів на утримання сина [PERSON] на підставі рішення Новоселицького районного суду в розмірі 300 гривень щомісячно на 700 гривень, посилаючись на те, що стягуваних коштів не вистачає на утримання дитини. В судовому засіданні позивачка зменшила позовні вимоги та просила стягувати по 500 гривень на місяць, пояснила що дитина у вересні йде у школу і потрібно буде нести додаткові затрати. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що він регулярно сплачує аліменти на підставі рішення суду, в даний час ніде не працює, немає постійного доходу, а тому підстав для збільшення розміру аліментів він не вбачає. По усній домовленості із позивачкою він не заперечує щодо понесення додаткових затрат пов'язаних із відвідуванням дитиною школи. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що згідно рішення Новоселицького районного суду від 01.04.2008 року по справі №2-771 було вирішено стягувати із відповідача на користь позивачки аліменти на утримання їх неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі по 300 гривень щомісячно. Позивачкою не було доведено обставин того, що із вказаного часу збільшилися доходи відповідача чи зменшилися її доходи, змінився стан здоров'я когось із сторін по справі. Посилання на те, що дитина йде у вересні у школу не відноситься до тих обставин, що слід враховувати при зміні розміру аліментів, оскільки навчання у школі відбувається на безоплатній основі, а щодо необхідності відвідування гуртків чи секцій, які є платними, то вирішення даного питання врегульовано ст.185 СК України і не відноситься до витрат, які покриваються за рахунок аліментів. Відповідач позов не визнав, і в суді не було доведено факту, що його матеріальний стан покращився та дозволяє йому сплачувати аліменти у більшому розмірі. На підставі ст.192 СК України,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-04 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про зміну формулювання причин звільнення і дати звільнення та зобов»язання вчинити певні дії,стягнення матеріальної шкоди. Позивач просить змінити формулювання причин звільнення з ДП »ЦОТІЗ» із «звільнена за прогул без поважних причин,п.4 ст. 40 КЗпроП України» на «звільнено на підставі частини 3 статті 38 КЗпроП України» та змінити дату звільнення з «14 вересня 2017 року» на «05.10.2016 року»,стягнути вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку 22\~376 грн. Також позивачка просить(за зміненими позовними вимогами) стягнути з відповідача 71\~006 грн. матеріальної шкоди,заподіяної внаслідок відсутності на момент звільнення документів про атестацію робочих місць. У зв»язку зі складністю справи, так як для виготовлення мотивованого рішення необхідно багато часу,слід проголосити вступну та резолютивну частини рішення,надавши сторонам можливість ознайомитися з мотивованим рішенням 14 березня 2018 року.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про зобов'язання вчинити дії, мотивуючи свої вимоги тим, що на даний час між та ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» укладені наступні договори, а саме: Договір № 044178 про ощадний банківський вклад «Енергійний» від 28 жовтня 2010 року, за яким Банк прийняв від неї на зберігання грошові кошти у сумі 26 633 євро (вклад) з нарахуванням процентів згідно умов договору; Договір [NUMBER] про відкриття та обслуговування банківського рахунку фізичної особи від 03.12.2014 року про відкриття та здійснення Банком розрахунково-касового обслуговування поточного рахунку [NUMBER]; Договір [NUMBER] про відкриття та обслуговування банківського рахунку фізичної особи від 29.01.2015 року про відкриття та здійснення Банком розрахунково-касового обслуговування поточного рахунку [NUMBER]. Зазначає, що 24.01.2015 року між нею та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] було укладено Договори дарування грошей, які знаходяться на її рахунках, відкритих в ПАТ «ЕНЕРГОБАНК». Посилається на те, що для перерахування грошових коштів зі своїх рахунків на рахунки обдарованих по укладеним договорам дарування грошей вона звернулася до відділення № 12 ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» з відповідними платіжними дорученнями, однак працівники Банку відмовилися прийняти від неї платіжні доручення. Звертає увагу суду на те, що зважаючи на таку обставину вона направила до ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» відповідні письмові розпорядження про перерахування сум з банківських рахунків, які були надані в банк 30 січня 2015 року та зареєстровані за вхідними №№ 452, 454, 455, 456, 457, 458, 459, однак по теперішній час Банк перерахування коштів згідно вказаних розпоряджень не здійснив. Вважає такі дії відповідача, як ухилення від перерахування коштів, незаконними та безпідставними, оскільки відповідно до вимог статті 1066 ЦК України банк використовує кошти клієнта, гарантуючи його право безперешкодного розпорядження. Він не має права встановлювати непередбачені договором чи законом обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Зазначає, що відповідачем в особі його відділення були порушені як загальні норми закону щодо виконання зобов'язань (ст.193 ГК України, ст.526 ЦК України), а також спеціальні норми щодо порядку, часу та інших елементів виконання доручень клієнта (п.8.1. ст.8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»), так і умови укладеного між сторонами договору. Враховуючи вищевикладене, а також

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про її вселення в кв.3,б. 143, по вул. Леніна, в м. Маріуполі, з тих підстав, що вказана квартира належить їй на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 25 листопада 2010р, як спадкоємиці після смерті її бабці [PERSON] Крім того просила виселити відповідача із вказаної квартири, оскільки він вселився у квартиру самоуправно, без її згоди, чим перешкоджає позивачці в користуванні квартирою. 11.02.2016 р. позивачка до суду не з*явилася надала заяву про залишення позову про виселення відповідача з квартири без розгляду, оскільки він виселився з належної їй квартири і на даний час в ній не проживає. Також просила розглянути решту вимог за її відсутності та провести заочний розгляд справи. Відповідач у судове засідання не з*явився, належним чином повідомлений про день та час судового розгляду. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 11.02.2016р. позовні вимоги в частині виселення відповідача залишені без розгляду. Дослідивши матеріли справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що позивачці на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 25.11.2010 р. належить кв.3,б. 143, по вул. Леніна, в м. Маріуполі. Відповідно до вимог ч.1 ст.383 ЦК України власник жилого приміщення має право використовувати його для власного проживання. Тому вимоги позивачки про вселення в належну їй квартиру підлягають задоволенню. У позовній заяві позивачкою вказано, що відповідач своїм проживанням в належній їй квартирі створює позивачці перешкоди в користуванні та розпорядженні квартирою. Але в своїй заяві на адресу суду позивачка вказала, що на даний час відповідач в її квартирі не проживає, інших перешкод відповідачем в її користуванні квартирою не вказала, доказів про наявність таких перешкод суду не надала. Тому підстав для задоволення цієї частини позовних вимог суд не знаходить.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-23 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, третя особа СДД Амвросіївської РДА у Донецькій області. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що раніше перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дитину - доньку [PERSON], [INFO], яка мешкає разом з нею. Позивачка з дитиною на теперішній час мешкають в зоні бойових дій, донька відчуває страх у зв»язку з бойовими діями, психічно страждає в зв»язку із вибухами небезпечних для життя. В зв»язку з цим позивачка має намір вивезти доньку з території бойового конфлікту на територію Росії. Однак, позивачка не може цього зробити через безпідставні відмови відповідача у наданні згоди на виїзд дитини за кордон. Позивачка вважає, що така позиція відповідача лише шкодить інтересам дитини і не сприяє його всебічному та гармонійному розвитку. Тому просить суд визнати безпідставною відмову відповідача у наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон, а також надати їй дозвіл без згоди відповідача оформити документи для тимчасового виїзду дитини за межі України. В судовому засіданні позивачка підтримала заявлені позовні вимоги, просила суд задовольнити їх. Відповідач визнає позов у повному обсязі і не заперечує проти його задоволення. Представник третьої особи не заперечує проти задоволення даного позову. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України суд може ухвалити судове рішення у попередньому судовому засіданні у разі визнання відповідачем позову якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи і враховуючи ті обставини, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за можливе повністю задовольнити вимоги позивача в частині визнання безпідставною відмови відповідача у наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон, а також у наданні їй дозволу без згоди відповідача оформити документи для тимчасового виїзду дитини за межі України. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-11 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про поділ майна, що є у спільній сумісній власності, мотивуючи свої вимоги тим, що 20.03.1970 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб. Зазначає, що за час перебування у шлюбі, ними було набуто майно, що є спільною сумісною власністю, а саме: Гараж, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], який було придбано 08 лютого 1988 року; Гараж, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], який було придбано 31 серпня 1995 року; Автомобіль марки «Тоуоta Starlet 1.0», який було придбано 19 жовтня 2001 року; Автомобіль марки «ГАЗ 31029», який було придбано 25 вересня 2003 року; Квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яку було придбано 09 листопада 2011 року. Посилається на те, що починаючи з 2006 року по день подачі позовної заяви вона та відповідач мешкають окремо, спільне господарство не ведуть та фактично не є сім'єю. Звертає увагу суду на те, що згода відповідача на купівлю квартири що знаходиться за адресою: [ADDRESS] була лише формальною, без якої не можливо укласти договір купівлі-продажу, жодної фінансової участі у придбанні вищезазначеної квартири він не приймав, жодного дня в ній не проживав, квартира придбана за її кошти та кошти третьої особи -1, а тому відповідач відношення до неї має лише формальне. Зазначає, що гаражем, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], вона користується у побутових цілях. Іншим майном, а саме гаражем, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та автомобілями марки «ГАЗ 31029» і «Тоуоta Starlet 1.0» користується виключно відповідач. Обґрунтовуючи свої вимоги вказує на те, що оскільки сторони тривалий час не підтримують стосунків, вона має на меті поділити спільне сумісне майно подружжя, щоб в подальшому вільно ним володіти та розпоряджатися, однак на пропозицію укласти нотаріально посвідчений договір про поділ спільного сумісного майна відповідач не погоджується, чим виключає можливість мирного врегулювання спору у відповідності до ч. 2 ст. 69 СК України. На підставі вищевикладеного, а також

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про поділ спільного сумісного майна подружжя. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони з 12.12.2008 року по 08.07.2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу вони сумісно придбали майно, а саме: автомобіль ВАЗ 21074, 1999 року випуску. Позивачка просить суд стягнути з відповідача половину вартості автомобілів, тобто 25000 грн. Представник позивачки надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності,позов підтримала наполягала на його задоволенні, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився, від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності та відзиву. Тому суд відповідно до ст. 281 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 12.12.2008 року по 08.07.2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу вони сумісно придбали майно, а саме: автомобіль ВАЗ 21074, 1999 року випуску. Доказів того, що вказане майно було придбане одним з подружжя за власні кошти суду не надано. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, з урахуванням положень ст. 61 ч. 1 Сімейного кодексу України, автомобіль ВАЗ 21074, 1999 року випуску, придбаний за час шлюбу сторін, та є обєктом права їх спільної сумісної власності. Згідно зі ст. 63 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними. Відповідно до ст. 70 Сімейного кодексу України, та за змістом ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, законом. У відповідності до ст. 70 СК України кожен із сторін має право на ? частку цього майна. Згідно ст. 71 ч. 1 СК України майно, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя ділиться між ними в натурі. Крім того відповідно до ч. 2 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Суд відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України вважає за доцільне стягнути з відповідачки на користь позивача ? частину вартості вказаного автомобіля, яку позивачка оцінила в 25000грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути 640 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що з відповідачем вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 02.08.2008 р. по квітень 2012 р. [INFO] у них народився син [PERSON], який проживає разом з нею та знаходиться на повному її утриманні. З часу народження сина відповідач не цікавиться його здоров'ям, вихованням, навчанням та матеріальним забезпеченням. Відповідач не піклується про фізичний, духовний і моральний розвиток сина. Крім того, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та матеріальному забезпеченню сина, в результаті чого, у нього утворилась заборгованість по сплаті аліментів. За результатами проведеної перевірки виконавчим комітетом Сторожинецької міської ради від 21.10.2015 р. прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його сина [PERSON], [INFO]. А тому просила позбавити відповідача батьківських прав. Позивачка в судове засідання не з'явилася, звернулася з письмовою заявою, в якій просила суд справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю та не заперечує проти заочного розгляду справи.. Представник опікунської ради при виконкомі Сторожинецької міської ради Чернівецької області в судове засідання не з'явився. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно, про що свідчать оголошення в газетах «Урядовий кур'єр» та «Буковина», про поважні причини неявки суд не повідомив. Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] повністю ухилилася від обов'язків батька, у виховані сина участі не приймав та не приймає, з сином не зустрічається, не цікавиться його життям та здоров'ям, ніякої матеріальної допомоги на його утримання не надає, ухиляється від сплати аліментів стягнутих з нього на підставі рішення суду від 10.04.2012 р. (а.с.6,10,11). Доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав підтверджується також рішенням виконавчого комітету Сторожинецької міської ради від 21.10.2015 р. (а.с.12). За таких обставин суд вважає, що відповідача необхідно позбавити батьківських прав відносно його неповнолітньої дитини. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що з відповідачем вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 23 липня 2013 р. по жовтень 2013 р. 18 березня 2014 р. у них народилася донька [PERSON], яка проживає разом з нею та знаходиться на повному її утриманні. З часу народження доньки відповідач категорично відмовляється від своєї причетності до малолітньої [PERSON]. Відповідач не зустрів її з дитиною з пологового будинку, умисно затягував оформлення документів на новонароджену, а також з моменту її народження і до цього часу ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків. За результатами проведеної перевірки виконавчим комітетом Чернівецької міської ради від 23.12.2014 р. прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його доньки [PERSON]. Вказане рішення є чинним, ніким не відмінене та не скасоване. А тому просила позбавити відповідача батьківських прав. Позивачка в судове засідання не з'явилася, звернулася з письмовою заявою, в якій просила суд справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю. Представник Служба у справах дітей Чернівецької міської ради в судове засідання не з'явився, звернувся з письмовою заявою, в якій просив суд справу розглянути у його відсутність, не заперечував проти задоволення позову. Відповідач в судове засідання не з'явився, звернувся з письмовою заявою, в якій просив суд справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги визнає повністю. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] повністю ухилилася від обовязків батька, у виховані доньки участі не приймав та не приймає, з донькою не зустрічається, не цікавиться її життям та здоровям, ніякої матеріальної допомоги на її утримання не надає. Доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав підтверджується також рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 14.12.2016 р. та висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради. За таких обставин суд вважає, що відповідача необхідно позбавити батьківських прав відносно його неповнолітньої дитини. Крім того з відповідача має бути стягнуто на користь позивачки 551,21 грн. сума судового збору, сплаченого нею при зверненні до суду. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що з відповідачем вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з червня 1997 р. по липень 2006 р. [INFO] р. у них народився син [PERSON]. Рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 20.04.2005 р. відповідача [PERSON] зобов'язано сплачувати на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 14частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше неоподаткованого мінімуму доходів громадян, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 31.05.2005 р. З осені 2004 р. відповідач не турбується за сина, не спілкується з ним, не займається його вихованням, морально не підтримує його, не цікавиться станом здоров'я сина, практично самоусунувся від виховання сина. Аліменти на утримання дитини [PERSON] сплачує в мінімальному розмірі, хоча його доходи є значними. А тому просила позбавити відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON]. Позивачка та її представник в судове засідання не з'явилися. Представник позивачки звернулася до суду з письмовою заявою, в якій позовні вимоги підтримала повністю і просила суд справу розглянути у її відсутність. Представник Служби у справах дітей Кельменецької районної державної адміністрації в судове засідання не з'явився, звернувся до суду з письмовою заявою, в якій просив справу розглянути у його відсутність, позов підтримує. Відповідач та його представник в судове засідання не з'явилися. Представник відповідача звернувся до суду з письмовою заявою в якій просив справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги визнає повністю. Судом встановлено, що відповідач повністю ухиляється від обов'язків батька, у виховані сина участі не приймав та не приймає, з осені 2004 р. жодного разу не відвідав його, не турбується за сина, не спілкується з ним, не займається його вихованням, морально не підтримує його, не цікавиться станом здоров'я, практично самоусунувся від його виховання. Доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав підтверджується також рішенням Кельменецької райдержадміністрації від 22 травня 2014 р. і висновком органу опіки та піклування від 27 травня 2014 р. (а.с.39,40). За таких обставин суд вважає, що відповідача необхідно позбавити батьківських прав відносно його неповнолітньої дитини. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про позбавлення права користування жилим приміщенням в будинку по [ADDRESS], та зняття з реєстрації місця проживання, посилаючись на те, що вона, згідно договору купівлі-продажу частини будинку, є власником житлового будинку по [ADDRESS], де вона проживає і зареєстрована по даний час. Разом з нею, в даному будинку зареєстрований і її син відповідач по справі. На даний час відповідач не проживає у вказаному будинку більше двох років. Він не повідомляє про місце свого проживання та не збирається повертатися проживати за місцем своєї реєстрації. Вона є інвалідом другої групи, змушена сама сплачувати комунальні послуги за себе та відповідача, вести господарство та утримувати будинковолодіння, що є дуже обтяжливим, тому вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивачка, позов підтримала та просила задоволити і визнати [PERSON], таким, що втратив право на користування житловим приміщенням в будинку по [ADDRESS] та зняти з реєстрації місця проживання у відділі державної міграційної служби Уманського РВ УМВС України в м.Умань [PERSON], [INFO], за адресою [ADDRESS]. В судове засідання відповідач не з?явився, про день та час розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки суду невідомі, а тому суд вважає можливим на підставі ст.169 ЦПК України розглянути справу без його участі за наявними матеріалами. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, попередньо подавши заяву, згідно якої при розгляді справи покладається на розсуд суду, просить справу розглянути у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, як обґрунтований та документально підтверджений, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає в будинку по [ADDRESS] більше шести місяців без поважних причин, участі у витратах на утримання квартири не приймає, а тому втратив право на користування житловою площею в будинку по [ADDRESS]. В добровільному порядку відповідач знятися з реєстрації не бажає.

Outcome: approved