Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

позивачка звернулася до відповідачів з позовом про визначення додаткового строку тривалістю 3 місяці для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті чоловіка [PERSON], який помер [INFO] В обґрунтування покликалась на те, що 23 серпня 1994р. вона, [PERSON] уклала шлюб із [PERSON], який зареєстровано Моршинською селищною радою Львівської області, актовий запис № 26. Відтоді вона проживала з чоловіком [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Після смерті чоловіка [INFO] відкрилась спадщина на належний йому житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS]. За життя заповіту він не склав. Спадкоємцями першої черги за законом є вона, як дружина померлого, та відповідачі - його діти. Державним нотаріусом Стрийської ДНК повідомленням від 14.11.2016 року за №2317/02-14 її повідомлено про те, що вона є одним із спадкоємців за законом після смерті чоловіка [PERSON] та пропустила термін вступу в спадщину. На її заяву від 18.11.2016р. про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті чоловіка, нотаріус, покликаючись на ст.1272 ЦК України, відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину та рекомендувала звернутися до суду для визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Вона не зверталась у визначений законом строк із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса, оскільки вважала, що на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, як спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що прийняла спадщину, протягом шестимісячного строку не заявляла про відмову від неї, тому була переконана, що спадщина нею прийнята. Але нотаріус не взяла до уваги місце її спільного проживання із спадкдовцем, а місце її реєстрації. Зазначила, що на даний час зареєстрована за адресою: [ADDRESS], але фактично на час смерті чоловіка проживала і надалі проживає за адресою: [ADDRESS]. Окрім цього зазначала, що хворіє на псоріаз розповсюджений, тому постійно змушена приходити на прийом до лікаря - згідно довідки лікаря від 23.11.2016р. лікується амбулаторно з 10.05.2016р. по моменту звернення до суду з цим позовом. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини, ствердила, що пропустила строк для прийняття спадщини з поважної причини, якою є захворювання на псоріаз розповсюджений, з приводу чого вона лікується амбулаторно, починаючи з 10.05.2016р. На даний час вона проживає у будинку по [ADDRESS] та є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], в якій проживає син. Відповідачка [PERSON], яка також є представником відповідачки [PERSON], позов заперечила, пояснила, що вона та [PERSON] є доньками покійного [PERSON], позивачка - його друга дружина. Вони після смерті батька як спадкоємці першої черги за законом неодноразово в межах шестимісячного строку для прийняття спадщини пропонували позивачці звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини - житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Цей будинок належав колгоспному двору, членом якого був покійний, а головою якого - дідусь. Однак, позивачка знехтувала їхніми пропозиціями. Вважала, що захворювання позивачки та амбулаторне лікування не є поважною причиною для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки це не перешкоджало останній звернутися до нотаріуса. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановив, що позивачка [PERSON] 23.08.1994р. уклала шлюб з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 23.08.1994р. (а.с.6). Згідно із свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], [PERSON] помер [INFO] в м. Львів (а.с.5). Листом від 14.11.2016р. завідувач Стрийською ДНК Костур У.Т. повідомила [PERSON] про те, що нею пропущено строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] і їй на протязі 14 днів з дня отримання листа слід звернутись до Стрийської ДНК для з'ясування питання спадкування. (а.с.7). Листом від 18.11.2016р. завідувач Стрийською ДНК Костур У.Т. на заяву про прийняття спадщини повідомила позивачці, що вона пропустила строк для прийняття спадщини, встановлений ст.1272 ЦК України, і рекомендувала позивачці звернутись до суду для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. З довідок №799 та №800 від 21.11.2016р., які видані Нижньостинавською сільською радою Стрийського району, вбачається, що [PERSON] до дня смерті чоловіка [PERSON] проживала з ним в [ADDRESS] і надалі проживає за цією ж адресою (а.с.9,10). З копії довідки від 23.11.2016р. виданої лікарем Стрийської ЦРЛ вбачається, що [PERSON] знаходиться на амбулаторному лікуванні з 10.05.2016р. по час видачі довідки. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї (ч.3 ст.1268 ЦК). Відповідно до вимог ч.1 ст.1269 та ч.1 ст.1270 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом вказаного строку не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ч.1 ст.1272 ЦК). Довідкою №799 від 21.11.2016р. №799 Нижньостинавської сільської ради Стрийського району підтверджено, що позивачка на час відкриття спадщини проживала з [PERSON] в [ADDRESS], тобто в будинку, що входить до складу спадщини. Позивачка у визначений ч.1 ст.1270 ЦК України шестимісячний строк заяв про прийняття спадщини не подавала. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини вважаються причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій для прийняття спадщини. Аналогічна норма міститься в п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 р. за №7 «Про судову практику у справах про спадкування». Правова позиція, висловлена Верховним судом України при розгляді справи № 6-1486цс15 передбачає, що відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом вищезазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначив, що при вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов'язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Суди переважно правильно вирішують питання поважності причин пропуску зазначеного строку та визнають поважними: тривалу хворобу, перебування спадкоємця тривалий час за межами України, відбування покарання в місцях позбавлення волі, перебування на строковій військовій службі в Збройних Силах України тощо. Проте не завжди суди першої інстанції враховують роз'яснення, які містяться у абз. 6 п. 24 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7, згідно з якими поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Так, ухвалою колегії суддів ВССУ від 19 жовтня 2011 року (справа № 6-6304св10) залишено в силі рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2010 року про відмову в задоволенні позову про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у позові, апеляційний суд керувався тим, що позивачем не надано доказів того, що він за станом здоров'я не мав можливості у передбачений законом строк звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Суд касаційної інстанції зазначив, що апеляційним судом зроблено обґрунтований висновок про те, що хоча наприкінці 2008 року позивач перебував на лікарняному у зв'язку із перенесеним інфарктом, однак після смерті [PERSON] [INFO] він був працездатним, працював, мав скорочений робочий час та тиждень, протягом півроку на лікарняному не перебував, лише навідував лікаря. У зв'язку з наведеним апеляційний суд не знайшов підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Необґрунтованою є практика місцевих судів щодо визнання поважності причин пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини фактичним користуванням і володінням майном спадкодавця або ж проживанням із спадкодавцем на час відкриття спадщини. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Позивачка зазначила як поважну причину пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини - перебування на амбулаторному лікуванні з 10.05.2016р. до часу видачі довідки - 23.11.2016р., тобто протягом всього шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини. В судовому засіданні позивачка ствердила, що лікувалася амбулаторно, а не стаціонарно, періодично відвідувала лікаря. Окрім цього, вважала, що, проживаючи із спадкодавцем, прийняла спадщину, тому зможе у будь-який час звернутися до нотаріуса з відповідною заявою. Не спростувала того, що відповідачі неодноразово пропонували їй звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Стаття 60 ЦПК України визначає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу позову своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи, що позивачка протягом півроку на лікарняному не перебувала, лікувалася амбулаторно, тому лише періодично відвідувала лікаря, відтак, протягом 6 місяців мала можливість звернутися до нотаріуса з приводу прийняття спадщини. Відтак суд вважає, що юридична необізнаність позивачки щодо строку та порядку прийняття спадщини чи наведена нею причина (амбулаторне лікування) не є такими, що пов'язані з об'єктивними, непереборними та істотними труднощами для подачі нею заяви про прийняття спадщини в визначений законом шестимісячний строк з часу відкриття такої, тому не можуть бути визнані поважними. Отже, підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Outcome: dismissed