Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що вона є власником 1/4 частки кв. [ADDRESS] . Відповідачці, яка є донькою позивачки також належить 1/4 частка даної квартири. Натомість, [PERSON] у 2007 році виїхала на постійне місце проживання до РФ, де 21 грудня 2018 року стала власницею 1/4 частки буд. [ADDRESS] . При цьому відповідачка є громадянкою РФ з 2016 року, яка реєстрацією в спірній квартирі чинить перешкоди позивачці в здійсненні користування належного їй права власності, зокрема, щодо оформлення субсидії з оплати комунальних послуг. Додавала, що не проживання в спірному житлі з 2007 року відповідачки є її свідомим вибором. Натомість, залишаючись зареєстрованою у кв. [ADDRESS] , однак не користуючись зазначеним житловим приміщенням понад передбачені законом строки без поважних причин, відповідачка є такою, що втратила право користування даним жилим приміщенням. При цьому оскільки для здійснення процедури зняття реєстрації особи необхідна особиста участь такої особи, чого неможливо досягти через проживання відповідачки за межами України, яка має паспорт громадянки РФ, то єдиним засобом захисту прав позивачки є звернення до суду із вказаним позовом. На підставі переліченого просила суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування кв. [ADDRESS] , знявши її реєстрації за такою адресою. Позивачка, [PERSON] , у судове засідання не з`явилась, надавши заяву з проханням вирішити спір за її відсутності, наполягаючи при цьому на задоволенні заявлених позовних вимог. Відповідачка, [PERSON] , у судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, надавши нотаріально посвідчену заяву про розгляд справи у її відсутність, не заперечуючи проти задоволення позову. Суд зазначає, що на підставі ч. 1 ст. 223 ЦПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Таким чином суд дійшов висновку про можливість провести розгляд справи за відсутності учасників процесу, внаслідок чого, дослідивши матеріали справи, вважає, що заявлені позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом було встановлено, що кв. [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності по 1/4 частці кожному [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням міського майна м. Маріуполя 20 лютого 2008 року, що підтверджується реєстрацією права власності на нерухоме майно Маріупольським бюро технічної інвентаризації 24 грудня 2008 року відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно. За свідоцтвом про народження, виданим 11 лютого 1983 року відділом РАЦС Орджонікідзевського райвиконкому м. Жданова, актовий запис № 175, вбачається, що [PERSON] народилась [INFO] , матір`ю якої вказана [PERSON] . При цьому відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу, виданого 29 грудня 2008 року Павло-Посадським відділом РАЦС Головного управління РАЦС Московської області, актовий запис № 633, вбачається, що [PERSON] одружилась із [PERSON] , внаслідок чого дружині було присвоєно прізвище « [PERSON] ». Відповідно до відомостей з Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 16 листопада 2021 року вбачається, що у кв. [ADDRESS] зареєстровані, зокрема, позивачка, [PERSON] , а також з 10 січня 2009 року відповідачка, [PERSON] , [INFO] . Натомість за актом від 17 листопада 2021 року ОСББ «Морський 22» вбачається, що за свідченнями сусідів по буд. [ADDRESS] такого будинку фактично [PERSON] не мешкає з 2007 року. Також суд встановив, що 23 листопада 2021 року відповідачка, [PERSON] , надала нотаріально посвідчену згоду, реєстр № 50/170-н/50-2021-2-896, на зняття її з реєстраційного обліку з кв. [ADDRESS] , будучи обізнаною про справу в суді за наявним позовом [PERSON] , вимоги якої просила задовольнити, оскільки самостійно здійснити зняття з реєстрації місця проживання в м. Маріуполі не має можливості через набуття громадянства РФ. При цьому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 грудня 2018 року [PERSON] є власницею 1/4 частки будинку [ADDRESS] , реєстр нотаріусу № 50/170-н/50-2018-2-12. Суд також встановив, що відповідачка набула громадянство Російської Федерації, що вбачається з паспорту [PERSON] , виданого 6 лютого 2016 року № [NUMBER] , місце реєстрації якої зареєстровано по [ADDRESS] , де вона мешкає разом із донькою, [PERSON] , що підтверджується випискою з домової книги від 22 жовтня 2021 року. Суд зазначає, що за змістом ст. 316, 317, 319 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК) право власності є правом особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд. На підставі ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. На підставі досліджених доказів було встановлено, що протягом останніх 14 років у кв. [ADDRESS] відповідачка не мешкає, оскільки переїхала на постійне місце проживання до Російської Федерації, де є співвласником житла, маючи за такою адресою зареєстроване місце проживання, а також отримала громадянство Російської Федерації. Суд вказує, що відповідно до п. 26 «Правил реєстрації місця проживання», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року № 207, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, рішення суду, яке набрало законної сили, про зняття з реєстрації місця проживання особи. Згідно із ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Враховуючи наведені норми права та встановлені обставини справи, суд зауважує, що зняття відповідачки, як співвласника кв. [ADDRESS] з реєстрації з такої адреси є її особистим волевиявленням, що у повній мірі спрямоване на реалізацію гарантованого особі ст. 33 Конституції України права на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, та, у свою чергу, не позбавляє її первинного речового права власності на дану квартиру й відповідно права законного користування нею у будь-який час. На підставі переліченого обґрунтування, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, підлягають частковому задоволенню шляхом ухвалення рішення про зняття відповідачки з місця реєстрації в кв. [ADDRESS] .

Outcome: partial