Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-26 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, та обґрунтовує його тим, що в період перебування у шлюбі з відповідачем, нею за особисті кошти, які набуті від підприємницької діяльності, було придбано трьохкімнатну квартиру [ADDRESS], шляхом купівлі у відповідача та його родичів - [PERSON], [PERSON]О, [PERSON]. Після розірвання шлюбу, відповідач виловлює твердження, що відповідна квартир є і його власністю, та створює перешкоди позивачу у вільному користуванні її майном, а тому позивач просить суд визнати спірну квартиру її особистою приватною власністю. Позивач в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про визнання позову та розгляд справи у його відсутність. Сторони не наполягали на фіксації судового процесу технічними засобами, про що зазначили у своїх заявах. Відповідно до ст.174 ЦПК України наслідком визнання відповідачем позову є ухвалення рішення про задоволення позову за наявності для того законних підстав. Дослідивши письмові докази, суд дійшов до таких висновків. З 2000 року позивач зареєстрована приватним підприємцем та з того часу індивідуально здійснює свою підприємницьку діяльність, що підтверджується витягом з офіційного сайту ІРЦ про включення Позивачки до ЄДР юридичних та фізичних осіб підприємців. Позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі в період часу з 17 липня 2004 року до 12 лютого 2009 року, що підтверджується рішенням Смілянського міськрайонного суду про розірвання шлюбу. На підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу 02 червня 2005 року за реєстровим №1990, позивачка придбала трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] у відповідача та його родичів - [PERSON]., [PERSON], [PERSON], за що сплатила їм кошти визначені договором у повному обсязі. Вказана квартира належала в рівних частках відповідачу, його близьким родичам [PERSON] і [PERSON], та [PERSON]. Згідно п. другого договору квартира була придбана за 25 000,00 грн, які продавці отримали до підписання договору. Підписуючи договір всі продавці підтвердили факт повного розрахунку та відсутність претензій фінансового характеру про що зазначено в п.5 договору купівлі-продажу. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Таким чином у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися обєктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Беручи до уваги вище викладене, а також визнання відповідачем позовних вимог, є всі підстави вважати що при придбанні позивачкою квартири [ADDRESS], нею були витрачені її особисті кошти. Разом з тим, як вбачається із позовних вимог, які не заперечуються відповідачем, після розірвання шлюбу з позивачем, відповідач не проживає у спірній квартирі проте залишається там зареєстрований, добровільно здійснити перереєстрацію місця проживання не бажає,чим створює позивачці перешкоди в користуванні квартирою, та фактично вчиняє дії, що вказують на невизнання ним права власності позивача на спірну квартиру. У відповідності до ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 392 ЦК України - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи з обставин справи, визнання відповідачем позову, на думку суду позовні вимоги є обґрунтованими, та такими, що відповідають вимогам Закону, а тому підлягають задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати в сумі 1440 грн по сплаті судового збору. На підставі ст. 57, 60 СК України, ст. 368, 372, 391,392, ЦК України,

Outcome: approved