Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення неустойки та пені за несвоєчасне виконання договірних зобов`язань перед споживачем. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 20 травня 2018 року нею з відповідачем було укладено договір №АІ-4052L, відповідно до якого відповідач зобов`язався організувати роботи з виготовлення та передачі їй у власність ПВХ конструкцій за розцінками виконавця. Нею було сплачено своєчасно та в повному обсязі вартість виробів в сумі 15162 грн., але відповідач не виконав своєчасно свої зобов`язання за договором і не виготовив і не передав в обумовлений строк їй у власність ПВХ конструкції. Свої зобов`язання відповідач виконав 29 липня 2018 року, прострочивши виконання зобов`язання на 18 днів. Тому просила стягнути з відповідача неустойку передбачену договором в розмірі 272 грн. 92 коп., а також пеню передбачену законодавством, а саме Законом України «Про захист прав споживачів» в розмірі 11371 грн. 50 коп. Сторони, в судове засідання не з`явились, про час та місце судового засідання повідомлялись належним чином, причину неявки суду не повідомили, представник позивача надав суду заяву, згідно якої просив справу розглядати за його відсутності та відсутності позивачки. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з таких підстав. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що згідно договору №АІ-4052L від 20 травня 2018 року (далі Договір), укладеного між [PERSON] та фізичною особою - підприємцем [PERSON] , замовник доручає, а виконавець зобов`язується організувати роботи по виготовленню і передачі у власність ПВХ конструкцій за розцінками виконавця (а.с. 3-4). Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 Договору, замовник зобов`язується сплатити вартість виробів, що складає 15162 грн. 00 коп. Після виконання пункту 3.1 виконавець зобов`язується передати у власність замовника виготовлені вироби протягом 30 робочих днів з моменту укладення договору. Згідно п. 3.9 Договору, зобов`язання виконавця по вказаному договору вважається виконаними в повному обсязі після підписання замовником акту прийому - передачі виробів. Відповідно до п. 4.2 Договору у випадку невиконання замовником п. 3.2 виконавець зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі 0,1 % вартості даного Договору за кожен робочий день прострочки. Згідно до відмітки на Договорі борг за договором сплачений. Як вбачається з товарного чеку № АК-39087 від 06 червня 2018 року за договором №АІ-4052L сплачено борг в розмірі 7662 грн. 00 коп. (а.с. 5). Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Відповідно до ст. 902 ЦК України передбачено, що виконавець повинен надати послугу особисто. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 626 ЦК України - договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Як вбачається зі ст. 627 ЦК України - відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Статтею 628 ЦК України зазначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» - у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Таким чином судом встановлено, що сторони уклали договір надання послуг, який виконаний позивачкою та відповідачем. При цьому відповідач виконав умови договору несвоєчасно, за що умовами договору передбачена відповідальність у виді неустойки. Позивачка посилається на те, що відповідач виконав договір 29 липня 2018 року, тоді, як відповідно до умов договору повинен був виконати його 03 липня 2018 року, і тому розмір неустойки складає 272 грн. 92 коп. Враховуючи, що відповідачем не спростовано доводи позивачки, не надано відзив на позов, тому суд вважає, що вимоги позивачки про стягнення з відповідача неустойки передбаченої Договором є обґрунтованими. Що стосується вимог про стягнення пені передбаченої положеннями ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», то суд зазначає таке. Суд звертає увагу на те, що цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або в поєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків, як заходу цивільно-правової відповідальності має місце зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Враховуючи положення ст. 549 ЦК України, а також положення ст. 61 Конституції України, згідно якої ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, суд вважає, що стягнення з відповідача неустойки у виді пені, що передбачена ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», одночасно з неустойкою передбаченою договором є притягнення до юридичної відповідальності відповідача повторно за одне й те саме правопорушення і тому в задоволені вимог позивачки про стягнення з відповідача пені в розмірі 11371 грн. 50 коп. слід відмовити. Також суд зауважує, що при виборі виду неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача, суд керується положеннями ст.ст. 627, 628 ЦК України про свободу договору і змісту договору визначених на розсуд сторін, і тому на відповідача за несвоєчасне виконання умов договору покладається відповідальність передбачена саме договором укладеним між сторонами, а не Законом, оскільки сторони на власний розмір визначили розмір відповідальності за невиконання умов договору виконавцем. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір за розгляд справи судом, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом. На підставі викладеного, ст.ст. 626 - 628, 901, 902 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 4, 12, 13, 77, 78, 81, 141, 259, 263-265, 279 ЦПК України, суд

Outcome: partial