Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

Позивачка звернулася до Суворовського районного суду міста Одеси з позовом в якому просить суд визнати за нею право власності на спадкове нерухоме майно: на 1/5 (одну п`яту) частину квартири під № 26, корпус 1 у будинку під № 84 по вул. Дніпропетровська дорога в м. Одесі, яка в цілому складається з трьох кімнат житловою площею 38,9 кв. м., загальною площею 65,5 кв.м., яка належала померлому [PERSON] згідно свідоцтва про право власності на житло № 218033, виданого Департаментом міського господарства Одеської міської ради 17 травня 2011 року, зареєстрованого і записаного в реєстрову книгу за № 12-38438. Представник позивача надав до суду заяву в якій просить розглянути справу за її відсутність, позовні вимоги підтримала. Відповідачі до суду не зявились надали до суду заяви про слухання справи у їх відсутність, позовні вимоги визнали. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]), [INFO], є дружиною покійного [PERSON], який помер 22 червня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу від 10.02.1979 року та свідоцтвом про смерть від 22.06.2014 року (а.с. 9,10). 17 травня 2011 року Департаментом міського господарства Одеської міської ради було видано свідоцтво про право власності на житло № 218033 на квартиру за адресою: [ADDRESS], загальною площею 65,5 кв.м., яка належить [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних частках на праві спільної часткової власності (а.с.12). 29 грудня 2014 року, вищевказане майно, а саме квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] була зареєстрована у встановленому законом порядку співвласниками: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Останній співвласник вищевказаної квартири так і не зареєстрував свою частину у встановленому законом порядку, оскільки помер 22 червня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції від 22.06.2014 року, актовий запис № 6471, серії 1-ЖД № 381632. Позивачка не може прийняти спадщину 1/5 частину вищевказаної квартири, яка належала її чоловіку [PERSON], у звязку з тим що його частка квартири не була ним зареєстрована. Звернувшись до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], позивачці було письмово повідомлено про те, що 12 серпня 2014 року відкрито спадкову справу № 26/2014 відносно майна померлого. При відкритті спадкової справи в підтвердження належності нерухомого майна померлому [PERSON], [PERSON] було надано Свідоцтво про право власності на житло, виданого Департаментом міського господарства Одеської міської ради 17.05.2011 року за реєстровим № 12-38438, на якому відсутня відмітка про реєстрацію права власності у встановленому законом порядку. Також, нотаріусом було розяснено, згідно пп. 1.1 та пп. 1.2 п.1 глави 2 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, правочини щодо відчуження нерухомого майна, що підлягає реєстрації, посвідчується за умови подання документів, що підтверджують право власності на нерухоме майно та документів, що підтверджують державну реєстрацію права власності на це майно. В пп. 4.14, 4.15 п.4 глави 10 зазначено, що при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обовязково перевіряє склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказаний факт. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Інший співвласник спірної квартири [PERSON] не може виступати відповідачем по справі, оскільки помер 28 серпня 2015 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Одеського міського управління юстиції від 29.08.2015 року, відповідний актовий запис № 9042, серії I-ЖД № 425319. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року „Про судову практику у справах про спадкування п. 23 , Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до розяснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» - громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Такими доказами при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування є записи у погосподарських книгах підтверджують право власності на житловий будинок та оцінюються судом у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленням органами місцевого самоврядування рішення про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Відповідно до постанови КМ України від 17.10.2013 року №868 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» документом , що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку,садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди,прибудови до них,побудованих до 05 серпня 1992 року, є технічний паспорт на обєкт нерухомого майна . Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року „ Про судову практику у справах про спадкування , п. 2 , справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення , які можуть вплинути на спадкові права й обовязки інших осіб та ( або) за наявності інших спадкодавців. Відповідно до ст. 234 ЦПК України суд розглядає цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільного права та інтересу є визнання права. Стаття 41 Конституції України, стаття 328 ЦК України зазначають, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір, що передбачено ч.2 та ч.3 ст. 60 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях згідно з ч.4 ст. 60 ЦПК України. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному зясуванню обставин по справі, розяснює їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог, вважає їх обґрунтованими і доведеними позивачем. Враховуючи викладене та

Outcome: approved