Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно у вигляді земельної частки (пай) розміром 3,61 умовних кадастрових гектарів та майнового паю, після смерті брата [PERSON] Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є спадкоємцем другої черги за законом, спадкоємець першої черги спадщину не прийняла, померла 08.08.2016 р. У встановлений законодавством строк позивачка не звернулась із заявою про прийняття спадщини, однак прийняла спадщину фактично. Пізніше, 04.10.2016 р., позивачка звернулась до державної нотаріальної контори за оформленням спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено у звязку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Позивачка у підготовче судове засідання не зявилась, направила до суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача, у підготовче судове засідання не зявився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть [PERSON], помер 01.07.2001 р.; копія свідоцтва про смерть [PERSON],, померла 08.08.2016 р.; копії свідоцтва про народження [PERSON]К, батько [PERSON], мати [PERSON]; копія свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] прізвище дружини після укладення шлюбу «Рєуцой»; копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію народження, згідно якого [PERSON] народився 08.01.1949 р., батько - [PERSON], мати [PERSON]; копія довідки Плавнівської сільської ради Ренійського району Одеської області від 25.01.2016 р. № 192, згідно якої на момент смерті [PERSON] разом з ним мешкала сестра [PERSON]; копія газети з оголошенням про втрату сертифікату на земельний пай серії ОД № 0107691 на імя [PERSON]; довідка про нормативну грошову оцінку земельної частки (пай) розміром 3,61 умовних кадастрових гектара, розташованої на території Плавнівської сільської ради Ренійського району Одеської області, вартість складає 57144,34 грн.; копія постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії, підстава відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на нерухоме майно. Дослідивши надані докази, судом було встановлено, що 01.07.2001 року помер [PERSON], який був братом позивачки. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді права на земельну частку (пай) розміром 3,61 умовних кадастрових гектара на підставі сертифіката на земельну частку (пай) серії ОД № 0107691 від 19.02.1997 р. Під час життя [PERSON] заповідального розпорядження не залишив, тому спадкоємство здійснюється за законом. Спадкоємцем першої черги була мати [PERSON], позивачка є спадкоємцем другої черги за законом. Спадкоємець першої черги із заявою про прийняття спадщини не зверталась, фактично спадщину не прийняла, померла 08.08.2016 р. У шестимісячний строк позивачка не звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак фактично вступила в управління та володіння майном, оскільки після смерті брата утримувала у себе документи на земельну частку (пай), отримувала плату по цьому паю. 04.10.2016 р. [PERSON] звернулась до нотаріуса за оформленням спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину, їй було відмовлено, у звязку із відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на земельну частку (пай), оскільки оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0107691 було втрачено, що підтверджується оголошенням у газеті. Ця обставина змусила позивачку звернутися до суду із позовом про визнання права власності. Таким чином, позивачка фактично прийняла спадщину, що залишилася після смерті брата і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інших спадкоємців не має. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Так як спадщина на майно [PERSON] до 1 січня 2004 року, зазначені правовідносини мають регулюватись ЦК України (1963) р. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК України (1963 р.), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Ст. 530 ЦК України (1963 р.) встановлено, що при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Згідно ст. 548 ЦК України (1963 р.) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. На підставі ст. 549 ЦК України (1963 р.) признається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Позивачка [PERSON] яка є спадкоємцем другої черги за законом (ст. 530 ЦК України (1963 р.)), не звернулась до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак шляхом фактичного вступу в управління та володіння майном прийняла спадщину, оскільки після смерті брата сертифікат на земельну частку (пай) знаходилось в неї, однак згодом було втрачено. Спадкоємець першої черги [PERSON] із заявою про прийняття спадщини не зверталась, фактично спадщину не прийняла, померла 08.08.2016 р. Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку ст. 549 ЦК України (1963 р.), однак не може оформити її у звязку із обставинами, що не залежать від неї. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивачка є субєктом набуття права власності на нерухоме майно з підстав прийняття спадщини за законом в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України (1963 р.) З урахуванням викладених позивачкою та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Outcome: approved