Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, позовні вимоги мотивує тим, що з 29.08.1977 р. по 19.04.2013 р. перебувала у трудових відносинах з відповідачем. 19.04.2013 р. її було звільнено за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за віком на пільгових умовах. Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання № 18 від 08.04.2013 р. їй було встановлені такі професійні захворювання: Хронічне обструктивне захворювання легень ІІ ст. пилової етиології у фазі нестійкої ремісії. Емфізема легень ІІ ст. Легенева недостатність ІІ ст. Захворювання професійне. Хронічна двостороння сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху ІІІ ст. профхарактеру. Хронічний субатрофічний ринофарингіт пилової етиології профхарактеру. Основний діагноз. ІХС, дифузний кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба ІІ ст. СН І ст. ДЕП (гіпертонічна+атеросклеротична) І-ІІ ст. з ХНМК переважно в вертебро - бацилярному басейні. Остеохондроз шийного відділу хребта, протрузії МПД С5-С6, спондильоз С4-С5, унковертебральний артроз С3-С4, вторинний корінцевий синдром. Двобічний плече лопатковий пери артроз. Пресбіопія. Гіпертонічна ангіопатія сітківки. Супутній діагноз. Відповідно до довідки виданої Спеціалізованою МСЕК м. Суми від 05.06.2013 р. про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності позивачці встановлено 65 % втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності. З вини відповідача отримані нею професійні захворювання потягли за собою спричинення як фізичних та і моральних страждань. Їй протипоказана важка фізична праця, переохолодження, робота в умовах шуму, запиленості. Зниження здатності до сприйняття звуків зробила її інвалідом, вона втратила можливість нормально спілкуватися з іншими людьми, навчатися, працювати за професією. Просить стягнути з відповідача на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди спричиненої ушкодженням здоров'я. У судовому засіданні представник позивача - [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Представник відповідача Грек В.В. у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вважає їх необґрунтованими та безпідставними. В обґрунтування своїх заперечень зазначила, що з 20.03.2007р. законодавчо не врегульовано порядок відшкодування моральної шкоди, спричиненої професійним захворюванням, позивач знав в яких умовах працює і не довів факту спричинення моральної шкоди. Зазначає, що позивачем пропущено трьох місячний строк для вирішення трудового спору, встановлений ст.233 КЗпП України, а позивачем не доведено факту спричинення моральної шкоди. В задоволенні позову просить відмовити. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом було встановлено, що позивачка [PERSON] в період з 29.08.1977 р. по 19.04.2013 р., працювала землеробом ПАТ «Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе», звільнена у зв'язку зі звільненням за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за віком на пільгових умовах. (а.с. 5-6) З Акту № 18 розслідування хронічного професійного захворювання від 08.04.2013 р. вбачається, що [PERSON] встановлено діагноз: «ХОЗЛ пилової етіології другої стадії у фазі нестійкої ремісії. Емфізема легень другого ступеню. Легенева недостатність другого ступеню. Захворювання професійне, встановлено вперше (ППЛЕК 13.03.2013 р. НДІ ГП та ПЗ ХНМУ). Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху (третій ступінь) за класифікацією [PERSON] та [PERSON] Захворювання професійне, встановлено вперше (ППЛЕК 13.03.2013 р. НДІ ГП та ПЗ ХНМУ). Хронічний субатрофічний ринофаринголарингіт пилової етіології. Захворювання професійне, встановлено вперше (ППЛЕК 13.03.2013 р. НДІ ГП та ПЗ ХНМУ). (а.с. 8). З виписки з історії хвороби вбачається, що з 25.02.2014 р. по 17.03.2014 р. [PERSON] перебувала на обстеженні та лікуванні в Науково-дослідному інституті гігієни праці та профзахворювань Харківського Національного медичного університету. Внаслідок обстеження йому повторно встановлений клінічний діагноз: ХОЗЛ пилової етіології другої стадії у фазі нестійкої ремісії. Емфізема легень другого ступеню. Легенева недостатність другого ступеню. Захворювання професійне, встановлено вперше (ППЛЕК 13.03.2013 р. НДІ ГП та ПЗ ХНМУ). Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху (третій ступінь) за класифікацією [PERSON] та [PERSON] Захворювання професійне, встановлено вперше (ППЛЕК 13.03.2013 р. НДІ ГП та ПЗ ХНМУ). (а.с.11). 27.05.2013 р. та 15.04.2014 р. позивачка пройшла повторні огляди у м. Суми спеціалізованою фтізиатричною МСЕК та їй встановлено третю групу інвалідності без терміново, внаслідок професійного захворювання - 55% втрати професійної працездатності (а.с.9-10). Таким чином, судом встановлено, що позивачка у період перебування у трудових відносинах з відповідачем отримала професійне захворювання, що в свою чергу негативно вплинуло на її стан здоров'я від чого вона зазнала моральних страждань та душевного болю. Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. За приписами ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Отже, обов'язок по відшкодуванню заподіяної працівнику моральної шкоди внаслідок ушкодження здоров'я через неналежні умови праці покладено на роботодавця або уповноважений ним орган. Оскільки професійне захворювання позивачка отримала внаслідок незабезпечення ПАТ «Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе» безпечних і нешкідливих умов праці, завдана працівникові моральна шкода підлягає відшкодуванню саме роботодавцем. Суд не може погодитися з твердженнями представника відповідача про те, що позивачем пропущено строк звернення до суду, оскільки відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України на правовідносини між сторонами спору не поширюється строк позовної давності. Зважаючи на викладене, враховуючи характер та обсяг страждань [PERSON], тривалість вимушених змін у її життєвих стосунках та їх негативні наслідки, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 9500 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial