Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-15 00:00:00

позивачка звернулася до суду з позовною заявою в якій просить розірвати шлюб з відповідачем. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 06.08.2000 року було між ними зареєстровано шлюб в міському відділі реєстрації актів громадянського стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №1337, серія [NUMBER] . Зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства та виховання дитини. Разом не проживають уже більше двох років. Досудове врегулювання спірних питань проводилось. Просить шлюб розірвати. Позивачка подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує в повному обсязі та просить такий задовольнити. Представник позивача також подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач подав до суду заяву про те, що позов визнає в повному обсязі, просить шлюб розірвати. У відповідності до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що сторони 06.08.2000 року зареєстрували шлюб у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції , актовий запис №1337, що стверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] . Згідно заяви [PERSON] , зареєстрованої в реєстрі за №573-660,засвідчено, що сторони врегулювали питання розподілу рухомого та нерухомого майна. Згідно з ч. 2 ст.140 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до частин 3 та 4 статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до частини 2 статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з приписами ч.3 ст. 105 СК України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Судом встановлено, що сторони втратили взаємні подружні почуття, між ними склались відносини, які не сприяють подальшому збереженню їх сім`ї, примирюватись сторони не бажають, таким чином, подальше спільне життя сторін не можливе, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому шлюб з відповідачем слід розірвати. Судові витрати у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України залишити за відповідачем.

Outcome: approved