Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з даним позовом про надання їй дозволу на виготовлення проїзних документів та виїзд дитини за кордон. В позовній заяві позивачка посилається на те, що перебувала з відповідачем [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах в період з початку 2003 року по 2006 рік. Від спільного проживання у них народилася дочка [PERSON],[INFO], батьком якої являється відповідач [PERSON] З кінця 2006 року сторони припинили спільне проживання та будь-які стосунки між собою, тобто вже більше як 10 років вони не спілкуються. Відповідач нехтує батьківськими обов»язками, і не бере участі у вихованні дочки та не надає матеріальної допомоги на її утримання. Відповідач вже давно зловживає спиртними напоями, і звертатися до нього з питанням надання добровільної згоди на виїзд дитини за кордон немає сенсу. Позивач створила нову сім»ю, тобто вийшла заміж і працює за кордоном, має роботу з вахтовим порядком. Вона має можливість забезпечити дитину всім необхідним, має можливість створити для дитини нормальні умови для проживання та її розвитку за кордоном, але не може цього зробити при відсутності згоди батька на виготовлення закордонного паспорту дитині та відповідного дозволу на вивезення дитини за кордон. На підставі наведеного позивач просить суд постановити рішення, яким надати їй дозвіл на виготовлення необхідних документів для виїзду за кордон на ім»я неповнолітньої доньки [PERSON],[INFO] - без згоди батька. Надати дозвіл на вивезення та виїзд за кордон в супроводі матері - [PERSON] неповнолітньої доньки: [PERSON],[INFO] - без згоди батька. В судове засідання позивачка [PERSON] подала заяву з клопотанням проводити розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки в судове засідання відповідач суд не повідомляв. Представник третьої особи - Хустського РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Враховуючи наведене, відповідно до ст. 169 ч. 4 ЦПК України, беручи до уваги наявні у справі дані про права і взаємовідносини сторін, суд ухвалив провести заочний розгляд справи, у відсутності відповідача [PERSON] Дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із матеріалів справи, сторони мають спільну неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини /а.с.5/ . Відповідач нехтує батьківськими обов»язками і не бере участі у вихованні дитини та не надає матеріальної допомоги на її утримання. Позивач створила нову сім»ю, тобто вийшла заміж і працює за кордоном. Вона має можливість забезпечити дитину всім необхідним і створити для дитини нормальні умови для проживання та її розвитку за кордоном, і тому має намір виїхати з дитиною за кордон, але не може цього зробити, оскільки відповідач в добровільному порядку не надає належної згоди на виготовлення проїзних документів на виїзд їх неповнолітньої дочки за кордон, і отримати таку згоду позивач не може. Для виготовлення проїзних документів необхідна нотаріально засвідчена заява або письмова згода батька дитини на виїзд за кордон. З вказаних підстав та в інтересах дитини, позивачка просила суд постановити рішення про задоволення її позовних вимог. Під час розгляду справи судом не встановлено яких-небудь обмежень для реалізації права позивача щодо виїзду її з неповнолітньою дитиною за кордон. Дані правовідносини регулюються Законом України «Про порядок виїзду з України, в'їзду в Україну громадян України», Цивільним кодексом України та Сімейним кодексом України. У відповідності до ч.2 ст.154 СК України: батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень. У відповідності до ч.3 ст.313 ЦК України: фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Крім цього, згідно ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України, в'їзду в Україну громадян України»: за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. З врахуванням обставин справи та встановлених доказів, а також враховуючи інтереси неповнолітньої дитини сторін, забезпечення умов її виховання, утримання та нормального розвитку в умовах сім'ї, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та доведеними, а тому даний позов слід задовольнити.

Outcome: approved