Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом, в якому просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно їх неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні своєї дитини, не піклується про її здоров`я, фізичний та моральний розвиток. На даний час син проживає з нею, про нього вона дбає одноособово, матеріально забезпечує. Крім тог, [PERSON] письмово заявив про згоду із позбавленням його батьківських прав. В судове засідання, призначене на 12 квітня 2017 року позивачка, не з`явилась, проте, надала до суду письмову заяву, в якій на задоволенні позову наполягала, з підстав, у ньому зазначених, та просила його задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Новокаховської міської ради Херсонської області - [PERSON], в судове засідання, призначене на 12 квітня 2017 року, також не з`явилась, але надала до суду письму заяву, в якій позовні вимоги [PERSON] щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] підтримала, просила їх задовольнити, оскільки таке рішення буде відповідати інтересам дитини. Представник служби у справах дітей Корабельної районної ради м.Херсона до судового засідання також не з`явився, у свої заяві просив справу розглядати в його відсутність. Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серія 1-КГ № 016574, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новокаховського міського управління юстиції Херсонської області 25 листопада 2005 року). Шлюб між [PERSON] та позивачкою був розірваний за рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 08.11.2010 року, причиною розірвання шлюбу, як вбачається із вищевказаного рішення стала неправильна поведінка відповідача [PERSON], який зловживав наркотичними засобами, не піклувався про дитину. Позивач заявлені вимоги, в судовому засіданні визнав. Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з матір`ю. Також, рішенням Новокаховського міського суду від 19 жовтня 2010 року з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі - 300 грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.09.2010 року і до досягнення дитиною повноліття. 18 липня 2014 року позивачка взяла шлюб з [PERSON], після чого їй було присвоєно прізвище чоловіка «Павленко». як вбачається з матеріалів справи, на даний час дитина проживає у м.Херсоні, разом із своєю матір`ю та її чоловіком, останній дбає про фізичний та психічний стан дитини, приймає активну участь у його житті. Дитина добре навчається, відвідує спортивні секції. У відповідності до листа Корабельної районної ради у м.Херсоні малолітній [PERSON] мешкає у родині матері [PERSON], для дитини створені належні умови для розвитку та виховання, облаштована кімната відповідно до вікових потреб. З наявних в матеріалах справи письмових пояснень відповідача наданих ним ще до звернення позивачки до суду, слідує, що останній жодної участі у вихованні дитини не приймає, проти позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] не заперечує, про що 24 жовтня 2016 року надав нотаріально посвідчену заяву. З матеріалів справи також вбачається, що [PERSON], з якого на користь позивачки стягуються аліментів на утримання сина [PERSON] відповідно до рішення суду від 19.10.2010 року, жодного разу аліменти не сплатив, його заборгованість станом на 10.11.2016 року складає 14 722,70 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи відповідним розрахунком держвиконавця цього боргу. Відповідно до ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, що діє на Україні з 27 вересня 1991 року,: «Держави-учасники зобовязуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обовязки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи». Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно статті 12 вищеназваного Закону, виховання в сімї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.150, 164, 166 СК України, батьки зобовязані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сімї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобовязані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобовязані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обовязку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини (п.2 ч.1 ст.164 СК України). Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сімї якої проживає дитина, заклад охорони здоровя або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують батьківські обовязки, та є способом захисту прав та інтересів дитини, а тому питання про застосування такого заходу впливу до батьків нерозривно повязане з питанням захисту прав та інтересів дитини. Оскільки, судом встановлено та відповідачем в судовому засіданні не оспорювалось, що він не виконує свої батьківські обовязки по вихованню свого малолітнього сина [PERSON], матеріально його не утримує, не впливає на виховання дитини, не цікавиться його життям та станом здоровя, орган опіки та піклування визнав доцільним позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітньої дитини, суд приходить до висновку, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обовязків по вихованню дитини, а тому вважає доцільним позбавити його батьківських прав щодо малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. На підставі ст.ст.150, 164, 166, 180, 181 СК України,

Outcome: approved