Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

Позивачка звернулась до суду і свої вимоги мотивувала тим, що 21.03.2013 року Шосткинський міськрайонний суд Сумської області прийняв до провадження її позовну заяву до КП ПВО «Енергія» про визнання заборгованості за особовим рахунком № [NUMBER] в розмірі 739 грн. 17 коп., що склалася за період з 01.10.2001 р. по 31.08.2008 р. безнадійно в зв'язку зі спливом строку позовної давності та зобов'язання здійснити перерахунок заборгованості за особовим рахунком № [NUMBER], виключивши суму боргу в розмірі 739 грн. 17 коп. за період з 01.10.2001 року по 31.08.2008 року. В ході розгляду зазначеної справи по суті, відповідачем в якості доказу, суду було подано копію договору № 75 про реструктуризацію її заборгованості за житлово-комунальні послуги, який нібито був укладений з нею 21 грудня 2004 року. Після того, як суд ухвалив долучити зазначену копію договору до матеріалів справи, вона змогла з нею ознайомитися після чого одразу ж заявила, про те, що такий договір не укладала і наявний в ньому підпис, їй не належить. Як було встановлено судом та підтверджується матеріалами справи № 589/1669/13-ц р., повідомленням про надання субсидій № 029092, вона з 2003 року отримує державну субсидію на оплату житлово-комунальних послуг. Тільки після укладення в 2003 році договорів реструктуризації їй було призначено з 01.12.2003 р. субсидію. Отже, наданий відповідачем договір № 75 від 21 грудня 2004 року, про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги з нею не укладався, нею не підписувався, бо вона вже уклала в 2003 році з відповідачем договір реструктуризації на 60 місяців та після цього з 01 грудня 2003 року отримала субсидію. Заяви про продовження укладеного нею в 2003 році з відповідачем договору про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги вона не подавала. Оскільки договору № 75 від 21.12.2004 р. в неї немає, а відповідач вимагає його виконання, вона звернулась до шосткінської міськради щодо неправомірних дій КП ПВО «Енергія» та надання інформації, щодо вказаного договору та 22.02.2014 р. за вих. № 01-44/8 отримала відповідь з доданим до неї згадуваним договором завіреним мокрою печаткою відповідача. Вважає, що договір № 75 від 21 грудня 2004 року про реструктуризацію заборгованості протирічить вимогам Закону України «Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію» та вимогам постанови Кабінету Міністрів України № 976 від 20.06.2003 року «Про затвердження Порядку погашення реструктуризованої заборгованості та внесення поточних платежів на житлово-комунальні послуги», а від так суперечить вимогам ст. ст. 4, 203 ЦК України. Отже, стверджує, що договір № 75 від 21 грудня 2004 року про реструктуризацію заборгованості є недійсним, оскільки вона його не укладала та договір не відповідає вимогам діючого законодавства, яке діяло на момент його нібито укладення. Крім того, для неї було значним моральним потрясінням дії відповідача, який надав договір від 21.12.2004 року, котрий вона не укладала, вимагає його виконання та ще й заявив, що за умовами цього договору з неї буде стягнуто пеню за кожен день прострочення платежів, які передбачені умовами договору до 2018 року. Діями відповідача, який намагається стягнути грошові кошти на підставі недійсного договору з неї - інваліда першої групи та малозабезпеченої особи, що з 2003 року та по теперішній час отримує субсидію, їй спричинена моральна шкода, яку вона оцінює на суму в одну тисячу гривень і обґрунтовує наступним. Вона є інвалідом першої групи, а отже наявність інвалідності є загальновідомою обставиною, в сенсі доведеності наявності в неї вкрай слабкого здоров'я, а з 13.11.2013 року по теперішній час вона перебуває під впливом постійного стресу, бо відповідач протиправно зробив її боржником, принизив її людську гідність, сповістивши органи місцевого самоврядування про те, що вона є особою яка не заслуговує довір'я та поваги, бо уклала 21.12.2004 року договір про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги і тепер відмовляється його виконувати. Постійне розуміння, що завдяки розповсюдженої відповідачем неправдивої інформації щодо нібито укладення нею 21.12.2004 року договору, її вважають непорядною особою, спричиняє їй тяжкі щоденні моральні страждання та переживання. В зв'язку зі спричиненими відповідачем моральними стражданнями та переживаннями в неї значно погіршився стан здоров'я, вона була змушена змінити звичний для неї спосіб життя та робити додаткові зусилля, в неї почастішали серцеві напади, що для неї є небезпечним для життя. Тому просила суд постановити рішення яким визнати недійсним договір № 75 від 21.12.2004 року, про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги. Стягнути з відповідача на її користь 1000 грн. моральної шкоди та компенсацію за відрив від звичайних занять ( а. с. 1-2). В судове засідання представник позивачки [PERSON] не з,явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, про що в матеріалах справи свідчить його власноручна розписка, причини своєї неявки не повідомив, клопотань не заявляв. У попередніх судових засіданнях представник позивачки свій позов підтримував повністю, обґрунтовуючи його тими ж обставинами. Відповідач, директор КП ПВО «Енергія» Стонт В.П. позовні вимоги не визнав зазначивши, що договір укладений позивачкою [PERSON] у грудні 2003 року, це договір на реструктуризацію її боргів які виникли з 2001 року і строк його дії розрахований був на 5 років, з 2003 по 2007 роки включно. Однак позивачка [PERSON] умови реструктуризації зазначеного договору належним чином не виконувала і станом на 01.01.2005 року її борги з комунальних платежів зросли, та їй було відмовлено в наданні чергової довідки на субсидію, тому нею було укладено спірний договір від 21.12.2004 року, про реструктуризацію заборгованості за житлово-комінальні послуги строком до 01.01.2018 року, на що вона погодилася і що надало їй можливість в послідуючому отримувати довідки на субсидію. Крім того, відповідач зазначив, що про спірний договір позивачка знала з самого початку його укладення, тобто з грудня 2004 року, а оскаржує його дійсність лише по сплиненню майже десяти років, тому наполягав в суді відмовити позивачці в задоволенні її позовних вимог у зв,язку з спливом позовної давності. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи та докази в їх совокупності, матеріали цивільної справи № 589/ 1669/13-ц за позовом [PERSON] до КП ТВО «Енергія» про визнання її заборгованості з комунальних платежів безнадійною у зв,язку зі спливом строку позовної давності, матеріали справи № 29092 [PERSON] від Управління праці та соціального захисту населення Шосткинської міської ради про надання їй субсидій, судом встановлено такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Статтями 10, 60 ЦПК України визначено, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до наявної в матеріалах справи копії договору № 25 від 12.12.2003 року, між КП ПВО «Енергія» та позивачкою [PERSON], строком до 01.12.2007 року, було укладено договір про реструктуризацію її заборгованості за житлово-комунальні послуги яка утворилася станом на 01.07.2003 року на суму 384,93 грн. ( а. с. 24). Про що не заперечували і самі сторони в судовому засіданні. Згідно ж з копією спірного договору № 75 від 21.12.2004 року, між КП ПВО «Енергія» та позивачкою [PERSON], строком до 01.01.2018 року, було укладено договір про реструктуризацію її заборгованості за житлово-комунальні послуги яка утворилася станом на 01.11.2004 року на суму 576,11 грн. ( а. с. 28). Оглядом звіту операцій по особовому рахунку «[NUMBER]» [PERSON], судом встановлено, що реструктурізація боргів за першим договором № 25 від 12.12.2003 року, позивачкою [PERSON], належним чином не виконувалася, оскільки її заборгованість навпаки зросла ( а. с. 29 - 32). Зазначена обставина дає суду підстави вважати логічною і слушною позицію відповідача у справі з приводу того, що оскільки [PERSON] умови першого договору № 25 від 12.12.2003 року, належним чином не виконувала і станом на 01.01.2005 року її борги з комунальних платежів зросли, та їй було відмовлено в наданні чергової довідки на субсидію, тому нею було укладено спірний договір від 21.12.2004 року, про реструктуризацію заборгованості за житлово-комінальні послуги строком до 01.01.2018 року, на що вона погодилася і що надало їй можливість в послідуючому отримувати довідки на субсидію та те, що вона знала про існування зазначеного договору з самого початку його укладення. Відповідно рішення Шосткинського міськрайонного суду від 14.11.2013 року, ( а. с. 54-55 у цивільній справі № 589/ 1669/13-ц) за позовом [PERSON] до КП ТВО «Енергія» про визнання її заборгованості з комунальних платежів безнадійною у зв,язку з спливом строку позовної давності, яке ухвалою апеляційного суду Сумської області залишилося без змін ( а. с. 91-92 цієї ж справи), [PERSON] було відмовлено в задоволенні її вимог. Сама ж [PERSON] відповідно до цього рішення посилалась, що саме цей, укладений нею договір № 75 від 21.12.2004 року, надав їй можливість отримати субсидію у 2004 році. Що також узгоджується з позицією відповідача, про обізнаність позивачки [PERSON] про існування спірного договору з моменту його укладення. З досліджених в судовому засіданні матеріалів справи [PERSON] від Управління праці та соціального захисту населення Шосткинської міської ради № 29092 про надання їй субсидій ( а. с. 289 - 292 зазначеної справи) вбачається, що позивачка до цього часу отримує субсидії незважаючи на те, що термін першого договору про реструктуризацію боргів № 25 від 12.12.2003 року, між КП ПВО «Енергія» та позивачкою [PERSON], закінчився ще 01.12.2007 року, і його термін ніколи не продовжувався, як зазначила в своєму позові позивачка та її представник в судовому засіданні. Зазначені обставини дають суду обґрунтовані підстави дійти висновку, що саме на підставі спірного договору № 75 від 21.12.2004 року, позивачкою [PERSON] оформлені субсидії і про існування якого вона знала з самого початку його укладання - 21 грудня 2004 року. Будь яких інших переконливих обставин та доказів про те, що позивачка та її представник не знали про існування спірного договору з початку його укладення, останні суду не надали. Згідно статей 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу; загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частинами 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Відповідно частин 1, 5 статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов,язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За положеннями ст.. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминучи настати. Згідно статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, якою пов,язано його початок. Таким чином судом встановлено, що спірний договір № 75 про реструктуризацію заборгованості за житлово-комінальні послуги укладено 21 грудня 2004 року, а з позовом про визнання його недійсним позивачка звернулася лише 24.03.2014 року, тобто більше ніж через дев,ять років, тому суд дійшов висновку про сплив позовної давності тривалістю в три роки за її вимогами в даній справі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed