Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що їй на праві власності належить 69/200 частки трикімнатної кв. [ADDRESS] , де зареєстрований також відповідач, який ніколи у такому житловому приміщенні не мешкав. Місце фактичного знаходження відповідача їй невідомо. При цьому [PERSON] ані їй, ані іншим співвласникам невідомий та членом родини він не є. Оскільки відповідач фактично не мешкає у спірній квартирі, не сплачуючи комунальні платежі, то тим самим обмежує права позивачки, як співвласника такого нерухомого майна, в тому числі в праві на отримання субсидії. На підставі переліченого просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування кв. [ADDRESS] . У судовому\~засіданні [PERSON] \~заявлені позовні\~вимоги повністю\~підтримала,\~надавши пояснення\~по суті\~таких вимог,\~та просили\~суд визнати\~відповідача таким,\~що втратив\~право користування\~кв.\~ [ADDRESS] , не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач, [PERSON] , в судове засідання за невідомих суду причин не з`явився повторно, будучи належним чином про час та місце розгляду справи повідомленим. 3-я особа, [PERSON] , у судовому засіданні повністю підтримала позовні вимоги [PERSON] , зазначивши, що позивачка приходиться їй матір`ю, а відповідач ніколи не мешкав у кв. [ADDRESS] . 3-я особа, [PERSON] , будучи повідомленим про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явився за невідомих суду причин. Відповідно до положень ч. 4 ст. 223 ЦПК суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши учасників процесу, які з`явились, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що по 69/200 часток кв. [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності від 25 січня 2005 року № [NUMBER] , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16 лютого 2005 року та відомостями з реєстру прав власності на нерухоме майно. При цьому власником 31/100 частки кв. [ADDRESS] є [PERSON] на підставі договору дарування від 18 січня 2010 року (а. с. 10, 14-15). За відомостями від 14 липня 2020 року та 19 серпня 2020 року Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради вбачається, що по [ADDRESS] з 15 липня 2011 року зареєстрований [PERSON] , 1989 р. н. (а. с. 9). Натомість за актом від 15 липня 2020 року, складеним КСН «Центральний», вбачається, що за свідченнями сусідів по [ADDRESS] разом із [PERSON] фактично мешкають [PERSON] , донька [PERSON] , а також [PERSON] та [PERSON] , онуки [PERSON] , що також підтверджується довідкою про склад родини від 16 липня 2020 року КСН «Центральний» (а. с. 8, 11). Відповідно до свідчень свідків [PERSON] та [PERSON] , сусідів по буд. [ADDRESS] , вбачається, що вони ніколи не бачили [PERSON] у такому будинку, а також що відповідач не мешкав у кв. [INFO] вказаного будинку, де протягом останніх 10 років мешкає позивач, [PERSON] , разом із своєю донькою, [PERSON] , та двома онуками. Хто такий [PERSON] свідкам невідомо. Таким чином суд на підставі досліджених у справі доказів встановив, що відповідач, [PERSON] , з моменту своєї реєстрації у 2011 році фактично в кв. [ADDRESS] не мешкав без поважних причин. За змістом ст. 316, 317, 319 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК) право власності є правом особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд. На підставі ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника житла користуватись ним може існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якої вони є, та проживання разом із власником такого житла. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 2 вересня 2019 року по справі № 731/34/17-ц. Суд натомість зазначає, що за фактичних обставин, встановлених у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що оскільки відповідач не є членом родини позивачки, то, залишаючись зареєстрованим у спірному житловому приміщенні, однак не користуючись ним без поважних причин, фактично втратив право користування кв. [ADDRESS] . Таким чином в судовому засіданні було підтверджено факт того, що не проживання у спірному житловому приміщенні з моменту реєстрації [PERSON] свідчить про фактичну втрату ним права на користування таким житлом, через що наявні законні підстави для задоволення поданого позову [PERSON] шляхом позбавлення відповідача права користування кв. [ADDRESS] . Оскільки при відкритті провадження по справі судом було задоволено клопотання [PERSON] шляхом зменшення судового збору у двократному розмірі при поданні такого позову нею до суду та відстрочено його сплату до ухвалення рішення по справі, то внаслідок задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі з [PERSON] підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 420,40 грн.

Outcome: approved