Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-27 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із вищевказаним позовом посилаючись на те, що 12 грудня 2003 року помер [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді садового будинку та земельної ділянки в СТ «Трубник» на території Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Однак, спадкодавець за життя не оформив право власності на будинок, що унеможливлює належне оформлення спадкових прав позивачки через державну нотаріальну контору. Вважає себе єдиною спадкоємицею за законом вказаного будинку та просить визнати на нього право власності. Позивачка, відповідач та третя особа в судове засідання не зявились, але надали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, заперечення проти позову не надали. Дослідивши матеріали справи, дійшов наступного. Судом встановлено, що 12 грудня 2003 року помер - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть сері І-КИ № 534423, виданого відділом реєстрації актів громадського стану Новомосковського міського управління юстиції Дніпропетровської області, 15.12.2003 року. Після смерті [PERSON] у спадщину увійшло наступне майно, а саме: садовий будинок із господарськими будівлями і спорудами №267 в с/т «Трубник» на території Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області та земельна ділянка площею 0,050 га, яка належала йому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ДП ДН №029033, виданого 23.01.1998 року на підставі рішення №179 від 20.08.1997 року, реєстраційний №2652). Позивачка у встановлений шестимісячний строк спадщину прийняла шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, оскільки проживала разом із спадкодавцем на час її відкриття, що підтверджується довідкою TOB «УК Ком Енерго-Новомосковськ» від 14.02.2011 року. Враховуючи, що відкриття спадщини відбулось до 01 січня 2004 року, застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема, Цивільний кодекс Української РСР 1963 року. Згідно ст.534 ЦК України (в редакції 1963 року) кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Позивачка у встановлений законом шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подала, однак вважається такою, що прийняла у відповідності до ст.549 ЦК УРСР 1963 року, оскільки фактично вступила у володіння спадковим майном. Відповідно до ст.560 ЦК УРСР 1963 року спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Згідно з абз. 4 п. 216 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 р. за N 20/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус для видачі свідоцтва про право на спадщину вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з реєстру прав власності, а в місцевостях, де інвентаризація не проводилась, - довідку відповідного органу місцевого самоврядування. Оскільки в судовому засіданні встановлено факт наявності спадкових прав позивачки на вищезазначене нерухоме майно та неможливості їх оформлення у встановленому законом порядку, а його вимоги не суперечать чинному законодавству та не порушують прав третіх осіб, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову.

Outcome: approved