Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-27 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом про позбавлення батьківських прав посилаючись на те, що вона [PERSON], [INFO] має спільну дитину з [PERSON], [INFO]. У шлюбі з відповідачем не перебувала. [PERSON] є батьком її малолітнього сина [PERSON] [INFO], який перебуває на її утриманні та проживає з нею. Відповідач у цій справі є батьком малолітнього [PERSON], [INFO], проте він не бере участі у вихованні дитини, не провідує сина, не цікавиться здоров'ям дитини, морально та матеріально не підтримує дитину. Також від [PERSON] є нотаріально посвідчена заява, в якій він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо свого малолітнього сина [PERSON], [INFO], та дає свою згоду на усиновленні його [PERSON], [INFO]. 25.09.2012 року зареєстровано шлюб між нею та гр.[PERSON], про що було видано Свідоцтво про шлюб серія [NUMBER]. Відповідно до ст. ст.150,157 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов'язаний брати участь у її вихованні та утриманні. У випадку ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини вони можуть бути позбавлені батьківських прав (ст.164 Сімейного кодексу України). З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини вона вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав. В судове засідання позивачка не з'явилася надавши суду заяву з проханням розглянути дану справу у її відсутності, позовні вимоги підтримала. В судове засідання не з'явився відповідач, хоча заздалегідь повідомлявся належним чином про день та час розгляду справи. Представник третьої особи: Служба у справах дітей Полтавської районної державної адміністрації в судове засідання не з'явився надавши суду заяву з проханням розглянути дану справу у їх відсутності, позовні вимоги підтримали. Тому, суд вважає за можливе розгляд даної справи по суті у відсутності відповідача по наявним матеріалам справи в заочному порядку відповідно до ст. 169, 224 ЦПК України. Судом встановлено всі обставини на які послалася в позові позивачка і вони підтверджуються матеріалами справи. Суд, дослідивши докази, якими обґрунтовується позов, вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав, так судом встановлено, що [PERSON], [INFO] має спільну дитину з [PERSON], [INFO]. У шлюбі з відповідачем не перебувала. [PERSON] є батьком її малолітнього сина [PERSON] [INFO], який перебуває на її утриманні та проживає з нею. Відповідач у цій справі є батьком малолітнього [PERSON], [INFO], проте він не бере участі у вихованні дитини, не провідує сина, не цікавиться здоров'ям дитини, морально та матеріально не підтримує дитину. Також від [PERSON] є нотаріально посвідчена заява, в якій він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо свого малолітнього сина [PERSON], [INFO], та дає свою згоду на усиновленні його [PERSON], [INFO]. 25.09.2012 року зареєстровано шлюб між нею та гр.[PERSON], про що було видано Свідоцтво про шлюб серія [NUMBER]. Відповідно до ст. ст.150,157 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов'язаний брати участь у її вихованні та утриманні. У випадку ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини вони можуть бути позбавлені батьківських прав (ст.164 Сімейного кодексу України). З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини вона вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав. Згідно зі ст. 18 Конвенції ООН про права дитини, батьки несуть відповідальність за виховання дитини, її інтереси повинні бути предметом їх основного піклування. Згідно зі ст. 150 Сімейного кодексу України, на батьків покладається обов'язок виховувати, ростити дитину, турбуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток та інше. Відповідно до ч.4 ст. 155 Сімейного Кодексу України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і забов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати» належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний, духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Відповідно до п.7 вищезазначеної Постанови, факт ухилення від виховання може бути підтверджено наведеними доказами. Згідно із ст. 164 Сімейного кодексу України, однією з підстав позбавлення батьків батьківських прав є ухиляння від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 27 Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані готувати дитину до самостійного життя. Згідно ч. 2 ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні. Відповідно до ч. 6 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» та ч.4 ст. 155 СК України, батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Згідно п. 2 ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пунктом 16 Постанови ПВСУ № 3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. На підставі викладеного суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved