Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-03 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, зазначивши, що вона доглядала за померлою [INFO] року [PERSON], у зв`язку з чим остання заповіла їй свою квартиру за адресою: [ADDRESS]. 22.10.2013 року їй було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яка складається з 2/3 частин квартири, куди входить і 1/3 частина квартири, що належала чоловікові спадкодавця [PERSON], який помер [INFO] року. Інша ж 1/3 частина квартири належить відповідачці, про що свідчить приватизаційний майновий сертифікат від 28.06.1995 року. На даний час вона продовжує проживати в даній квартирі, доглядає за нею, тобто добросовісно та безперервно володіє і відкрито користується цим нерухомим майном. Також з 22.10.2013 року до сьогоднішнього дня вона сплачує комунальні послуги за всю квартиру, включаючи і ту частину, яка належить відповідачці, що підтверджується відповідними документами. [PERSON] на протязі багатьох років проживає зі своєю сім'єю в Італії, з 2002 року не приїздила в Україну, жодного разу не навідувалась до квартири, ніяких дій по утриманню квартири не вчиняла. Матір відповідачки ще за свого життя неодноразово зазначала, що дочка не турбується про неї та не цікавиться її життям. Враховуючи, що [PERSON] була власником даної квартири з 28.06.1995 року, а вона - з 22.10.2013 року, відповідно додаючи давність володіння на підставі правонаступництва, володіє даним нерухомим майном 18 років. Відповідачка ж не користується цим майном з 2002 року. А тому просить визнати за нею право власності на 1/3 частину вище вказаної квартири. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги та прохала їх задовольнити, пояснивши суду, що відповідачка на протязі тривалого часу до квартири не з`являється, а вона не може належним чином користуватися даною квартирою, оскільки 1/3 її частина належить відповідачці. Представник позивачки [PERSON] також підтримав позов та прохав його задовольнити, пояснивши суду, що позивачка не може проживати в тій квартирі та проводити ремонтні роботи без згоди відповідачки, а зв`язатися з нею немає можливості. Позивачка добросовісно та відкрито володіє даною квартирою більше 10 років, у зв`язку з чим просить визнати за нею право власності на її 1/3 частину за набувальною давністю. Представник відповідача [PERSON], будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, не повідомивши про причину своєї неявки. Свідок [PERSON] пояснив суду, що позивачка добросовісно заволоділа квартирою, оскільки доглянула [PERSON] до дня смерті. З відповідачкою вони намагалися зв`язатися, але безрезультатно. Свідок [PERSON] пояснила суду, що відповідачку бачила, коли та ще в школу ходила. Потім більше 10 років тому відповідачка приїздила за сином, але вона її не бачила. З матір`ю вона спілкувалася по скайпу. Свідок [PERSON] пояснила суду, що позивачка доглядала [PERSON] та поховала її, а зараз оплачує комунальні послуги і ніяких скарг від сусідів на неї не надходить. Свідок [PERSON] пояснив суду, що позивачка на даний час робить ремонт в квартирі, а відповідачку він не бачив з 2002 року. Вислухавши позивачку та її представника, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Як встановлено судом та вбачається з свідоцтва про право власності на житло від 14.05.1993 року, квартира за адресою: [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON], тобто відповідачці (а.с.16). В судовому засіданні встановлено та випливає з матеріалів справи, що двоє співвласників квартири [PERSON] та [PERSON] померли, після чого власником 1/3 частини квартири до цього часу є відповідачка. Також судом встановлено та підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 22.10.2013 року ( а.с.11), що позивачці належить на праві власності 2/3 частини спірної квартири, які вона отримала в порядку спадкування. Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Виходячи з цього, володілець за давністю є незаконним володільцем, оскільки він заволодів чужим майном, і право власності за давністю у нього виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника. Також однією з підстав набуття права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, згідно до п.9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», є добросовісне володіння цим майном, тобто, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Позов про право власності за давністю володіння не може бути пред`явлений законним володільцем або особою, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є його власником. В судовому засіданні встановлено, що позивачка з самого початку знала, що 1/3 частина даної квартири належить відповідачці, при цьому єдиним обґрунтуванням даних вимог було посилання позивачки та її представника [PERSON] на відсутність в цій квартирі відповідачки більше 10 років та неможливість зв`язатися з нею. Відповідно до п.9 зазначеної вище постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5, ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Всупереч вимогам ч.1 ст.60 ЦПК України щодо обов`язку доказування і подання доказів позивачка та її представник не довели обставини, які б підтверджували добросовісне заволодіння позивачкою 1/3 частиною вище вказаної квартири, та відкрите і безперервне володіння нею на протязі більш як десяти років (згідно до п.1 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, норми ст.344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 01.01.2001року), оскільки належність їй 2/3 частин квартири та тривала відсутність відповідачки в ній не є підставою добросовісного набуття права власності на неї. Більше того, судячи з показів позивачки та показів її представника [PERSON] і показів свідків [PERSON] та [PERSON], позивачка в даній квартирі не проживає, а лише планує здійснювати в ній ремонтні роботи. Отже, судом встановлено, що позивачка, будучи зареєстрованою в цій квартирі (а.с.7), оскільки їй належить її 2/3 частини, фактично в ній не проживала і на даний час не проживає. Також позивачці протягом всього часу володіння 2/3 частинами даної квартири слід було б бути впевненою, що на іншу її 1/3 частину ніхто інший не претендує і вона отримала її з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на це майно, чого в судовому засіданні не встановлено та доказами не підтверджено. А тому, оцінюючи докази в їх сукупності, суд не вважає, що за наявних обставин позивачка одноосібно набула право власності на належну відповідачці 1/3 частину зазначеної вище квартири за набувальною давністю, при цьому вона не могла не знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності на цю частину квартири. На підставі викладеного та,

Outcome: dismissed