Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, у якому зазначила, що вона перебуває в шлюбі з [PERSON] За період спільного житті вони за спільні кошти придбали майно: автомобіль Chevrolet Erica, вартістю 100 000 гр., ноутбук Самсунг з мишею та сумкою вартістю 7588,7 гр., телевізор Самсунг вартістю 7500 гр. Позивачка просить визнати за нею право власності на ? частина автомобіля, розділити майно, виділити їй телевізор, а відповідачеві виділити ноутбук. Крім того, позивачка просить стягнути з відповідача на свою користь суму 19 093 гр. , яку вона перераховувала за рахунок своїх коштів на ім'я [PERSON] як сплату аліментів на утримання сина відповідача [PERSON] - 1999 р. народження.. Відповідач повторно в судове засідання не з'явився, про час розгляду справи повідомлений через пресу. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивачки, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, а саме: позовні вимоги щодо розподілу майна підлягають задоволенню повністю, а вимоги щодо стягнення 19093 гр. задоволенню не підлягають з таких підстав. Сторони перебувають в шлюбі з червня 2007 року. (а.с.14) . Зазначене майно сторони придбали під час перебування в шлюбі, що підтверджено матеріалами справи (а.с.17,23-29). Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Кожна річ, набута за час шлюбу, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Вказане правило міститься і в ч.3 ст.368 ЦК України. Згідно ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена. Згідно ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Отже, виходячи з того, що в України діє загальний режим спільності майна подружжя, згідно з яким майно, набуте в шлюбі, вважається таким, що належить подружжю, то у зв'язку з цим речі, набуті за час шлюбу, автоматично підпадають під режим спільного майна подружжя. Таким чином, зазначене позивачкою майно є спільною власністю подружжя, їх долі вважаються рівними, а тому позивачка має право у тому числі на ? частину автомобіля. Що стосується стягнення суми, суд приймає до уваги наступне. Згідно ч.1 ст. 1158 ЦК України, якщо майновим інтересам іншої особи загрожує небезпека настання невигідних для неї майнових наслідків, особа має право без доручення вчинити дії, спрямовані на їх попередження, усунення або зменшення. А ч.2 передбачено, що особа, яка вчинила дії в майнових інтересах іншої особи без її доручення, зобов'язана при першій нагоді повідомити її про свої дії. Ст. 1159 ЦК України передбачає, що особа, яка вчинила дії в інтересах іншої особи без її доручення, зобов'язана негайно після закінчення цих дій надати особі, в майнових інтересах якої були вчинені дії, звіт про ці дії і передати їй усе, що при цьому було одержано. Відповідно до ч.1 ст. 1160 ЦК України, особа, яка вчинила дії в майнових інтересах іншої особи без її доручення, має право вимагати від цієї особи відшкодування фактично зроблених витрат, якщо вони були виправдані обставинами, за яких були вчинені дії. Поряд з тим ч.2 вказаної статті встановлено, що якщо особа, яка вчинила дії в майнових інтересах іншої особи без її доручення, при першій нагоді не повідомила цю особу про свої дії, вона не має права вимагати відшкодування зроблених витрат. Як вбачається з письмових доказів наданих стороною позивачки, а саме квитанцій про перерахунок коштів в інтересах відповідача , але позивачкою в супереч вимогам ч.2 ст. 1158 та ст. 1159 ЦК України не було повідомлено відповідача негайно, при першій можливості після вчинення дій в його майнових інтересах, про ці дії. Якщо особа, яка вчинила дії в майнових інтересах іншої особи без її доручення, при першій нагоді не повідомила цю особу про свої дії, вона не має права вимагати відшкодування зроблених витрат. Дані про обговорювання цієї теми між подружжям, позивачка суду не надала. Крім того, між сторонами склалися правовідносини, що регулюються Сімейним кодексом Україні, відповідно до якого всі дії з боку відповідачки були спрямовані в інтересах їхньої сім'ї. Між сторонами не було укладено жодного договору, передбаченого Цивільним кодексом України. А тому, вимоги позивачки про стягнення суми не підлягають задоволенню . Відповідно до ст. 88 ЦПК України, с відповідача стягуються судові витрати, які понесені позивачкою.

Outcome: partial