Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-18 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в обґрунтування якого вказала, що з 04.11.1989 року перебуває у шлюбі з [PERSON], який було зареєстровано ЗАГС Шосткінського міськвиконкому Сумської області, актовий запис № 847. Від шлюб сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який перебуває на повному утриманні позивачки. [PERSON] є дієздатним, працює приватним підприємцем, має непостійний та мінливий дохід, добровільно не оказує матеріальної допомоги на утримання їх сина, але він її потребує, тому позивачка вимушена звернутися до суду та просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина щомісячно, у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 гривень, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, надала аналогічні пояснення тим, що викладені у позові. Просила заявлені позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнав у повному обсязі, вказавши, що він на теперішній час не працює, на зважаючи на те, що він зареєстрований приватним підприємцем, але діяльність не здійснює, у той же час заяви про закриття приватного підприємця не подавав. Зазначив, що інших неповнолітніх дітей на утримані не має, як і непрацездатних батьків, є дієздатним, на обліку у центрі зайнятості не стоїти, після того, як почне працювати можливо буде сплачувати аліменти, але на теперішній час вважає, що є всі підстави для відмови у задоволенні позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. У ст. 10 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що сторони з 04.11.1989 року перебувають у шлюбі, який було зареєстровано відділом ЗАГС Шосткінського міськвиконкому Сумської області, актовий запис №847 (а.с.5). Від шлюб сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідними свідоцтвами про його народження, де батьками зазначено - [PERSON] та [PERSON] (а.с.4). Статтею 180 СК України, визначено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярній, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У судовому засіданні відповідач пояснив, що на теперішній час він офіційно зареєстрований приватним підприємцем, але підприємницьку діяльність не здійснює, у звязку із чим не отримує будь-яких доходів, на підтвердження даних обставин, з врахуванням вимог ст.60 ЦПК України, згідно якої кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, належних та допустимих доказів не надав. Навпаки, під час судового засідання зазначив, що у відповідності до чинного законодавства, з заявами до фіскальних органів, щодо закриття підприємницької діяльності не звертався. Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» прожитковий мінімум на дитину у віці з 06 років до 18 років, встановлений на 2016 рік, станом на 19.07.2016 року, встановлено у розмірі 1531 гривня. Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року, визначено, що відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених ст.198,199 СК України, і своїх повнолітніх дочку, сина. Пунктом 17 даної Постанови передбачено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідачем до суду не надано жодних належних та допустимих доказів, з врахуванням вимог ст.58.59,60 ЦПК України, щодо його важкого матеріального становища, у судовому засіданні він зазначив, що є дієздатним, то б то даних про захворювання, які б перешкоджали йому здійснювати свій батьківський обовязок щодо утримання неповнолітньої дитини суду не надав. Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, зокрема статтею 18 визначено, що державою забезпечується визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини; статтею 27 визначено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини та батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У звязку із тим, що відповідач є дієздатним, на утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних батьків не має, оскільки відповідних документів, на підтвердження свого матеріального становища, стану здоровя та відсутності можливості здійснювати будь-яку трудову діяльність суду надано не було, добровільно матеріальну допомогу не надає, суд вважає, що з нього можуть бути стягнути аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі, що складає більше половини від встановленого законодавством прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, а саме у розмірі 1000 (однієї тисячі) гривень, але не менш 30% від прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 17 травня 2016 року. Також з відповідача, у відповідності до ст.88 ЦПК України, на користь держави підлягають стягненню судові витрати у розмірі 551 гривні 20 копійок. Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць. На підставі Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року, ст.ст.75, 84, 180-184 СК України, ст.ст. 10,11,60, 130, 174, 212-215, 367 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved