Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

Позивачка звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до Харківської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що квартира [ADDRESS] належала на праві приватної власності померлій матері позивачки [PERSON].03.2000 року мати позивачки склала заповіт, відповідно до якого все своє майно заповідала своїй доньці- позивачці у справі. Після смерті [PERSON][INFO] відкрилася спадщина. Проте в установлений строк позивачка не звернулась до нотаріуса з питання оформлення спадщини, тому наразі звернулась до суду з метою визнання права власності на спадкове майно. В судове засідання позивачка та її представник з'явились, наполягали на задоволенні позовних вимог, пояснили суду, що [PERSON] є єдиною спадкоємицею після померлої [PERSON], крім того померла [PERSON] залишила заповіт саме на свою доньку [PERSON] Представник відповідача в судове засідання з'явився, заперечував проти позовних вимог, послався, що сторона позивача не надала доказів дійсності заповіту, а також не довела факту проживання [PERSON] разом з [PERSON] Статтями 10,11,60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони посилаються,я к на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані,на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ч.1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь - які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За змістом ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За правилами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно вимог ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають дыти спадкодавця. За змістом ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 212 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 р. № 20/5, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. Позивачка, при зверненні до нотаріуса, пропустила встановлений строк для звернення щодо оформлення спадщини. Державний нотаріус роз'яснив позивачу, що за таких обставин неможливо здійснювати процедуру по оформленню спадкових прав відповідно до вимог чинного законодавства. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] 07.03.2000 року склала заповіт, та заповідала все своє майно своїй доньці [PERSON]. Відповідно до дослідженого в судовому засіданні витягу зі спадкового реєстру від 01.03.2014 року після померлої [PERSON] спадкова справа не заводилась, свідоцтво про право на спадщину не видавалось. [INFO] [PERSON] померла, відповідно до цього видане свідоцтво про смерть від 04 травня 2007 року серія [NUMBER] Безруківською сільською радою Дергачівського району Харківської області. Відповідно до свідоцтва про право власності від 09 грудня 1999 року квартира [ADDRESS] належить [PERSON]. Відповідно до даних витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища 06 лютого 1954 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та взяла його прізвище. Відповідно до свідоцтва про народження від 19 листопада 1971 року ( повторне), актовий запис 25-21 батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про шлюб від 27.07.1974 року, актова запис 3291, видане Палацом урочистих подій « Жовтневим» м. Харків, [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та взяла його прізвище. При таких обставинах суд вважає доведеними обставини родинних стосунків позивачки та померлої [PERSON] як доньки та матері. Відповідно до акту від 28.08.2013 року [PERSON] мешкала разом з [PERSON] з 2002 до 2007 рік за адресою [ADDRESS] ( адреса реєстрації позивачки), так як остання була тяжко хвора та потребувала сторонньої допомоги. Заперечення відповідно даного акту, та посилання відповідача на неналежність доказі, суд оцінює критично та зазначає, що судом досліджено оригінал даного документу, та у суду не виникає сумніву в його справжності. Інших претендентів на спадщину після померлої [PERSON] не має, даних про інші заповіти суду не надано. Суд вважає, що строк звернення до нотаріальної контори пропущений з поважних причин. Таким чином, згідно вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України, позивачка фактично прийняла спадщину після мами і стала її власницею, що підтверджується письмовими доказами, долученими до матеріалів справи. Згідно вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, які зазначені в заповіті, або за чергами спадкоємців. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовна заява мотивована та підлягає задоволенню в повному обсязі. Судові витрати вважати сплаченими позивачем. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved