Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Позов мотивує тим, що між нею та відповідачем16.09.2006року було укладено шлюб, від якого у них народився спільний син [PERSON], [INFO].Сімейне життя з відповідачем не склалось через те, що у них різні характери та погляди на сімейне життя. З жовтня 2014 року вони проживають окремо та не ведуть спільного господарства. З того часу їхня сім'я фактично розпалась, шлюб існує формально. В судове засідання позивачка не з'явилася, але надіслала суду заяву, в якій просить справу слухати за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не з'явився, проте подав заяву про розгляд позову у його відсутності, позовні вимоги визнав. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, не здійснюючи відповідно до ч.2 с.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити. Встановлено, що подружжя сторін - [PERSON] та [PERSON], зареєструвало шлюб 16.09.2006року у відділі реєстрації актів цивільного стану Дрогобицького району Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області, актовий запис №103. В даному шлюбі народився син [PERSON], [INFO]. Статтею 24 СК України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності до ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Згідно п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавствапри розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу,визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Відтак, аналізуючи зібрані по справі докази і оцінюючи їх в сукупності, суд вважає, що оскільки сторони не підтримують подружніх відносин, їхній шлюб існує формально, примирення між ними не можливе, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, адже збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка як і відповідач не мають наміру зберегти шлюб, тому є всі підстави для розірвання шлюбу. Прізвище позивачки після розірвання шлюбу залишити без змін.

Outcome: approved