Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-24 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про виселення з жилого приміщення та в обґрунтування зазначила, що їй на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.11.2015 року належить квартира [ADDRESS], яка залишилася їй у спадщину від її померлої бабусі [PERSON] На теперішній час вона бажає вселитися у цю квартиру з метою проживання, однак її зайняв без жодних правових підстав її дядько [PERSON], який обіцяв виселитися добровільно, однак цього не зробив. У зазначеній квартирі дядько не зареєстрований, будь-яких витрат на утримання квартири не несе. На її вимогу про виселення відповідач ніяк не реагує, у зв'язку з чим просить суд виселити його у примусовому порядку. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що в 2008 році згорів його будинок за адресою: [ADDRESS], після чого він переселився у квартиру до своєї матері [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Після смерті матері у 2009 році він продовжив проживати за вказаною адресою, але для оформлення свого права проживання за вказаною адресою не звертався, оскільки не мав документів на цю квартиру та його особисті документи згоріли у пожежі. У 2017 році він дізнався про те, що його племінниця оформила право власності на квартиру по [ADDRESS], однак він вважає, що вона не має на це ніякого права, оскільки в неї є інша квартира та єдиним спадкоємцем після смерті його матері є він один. На даний момент він не сплачує комунальні послуги, оскільки комунальники обрізали у нього електропостачання, воду та газ, а грошей він не має, оскільки ніде не працює. Вивчивши позиції сторін, дослідивши надані докази, суд приходить до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 16.11.2015 року [PERSON] отримала у спадщину після [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за позивачкою [PERSON] 16.11.2015 року зареєстровано право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS]. З дослідженої у судовому засіданні довідки паспортиста вбачається, що за адресою: [ADDRESS] ніхто не зареєстрований. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Згідно зі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сімї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якого вони є. Із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14. Відповідно до ч.3 ст.116 Житлового Кодексу Української РСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Як вбачається з матеріалів справи з 16 листопада 2015 року власником квартири [ADDRESS] є позивачка [PERSON], тобто право власності на вказану квартиру за [PERSON] припинилося, а отже члени її сімї, зокрема [PERSON], втратили право на користування вказаним жилим приміщенням. Оскільки законодавство не передбачає перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сімї колишнього власника, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що єдиним спадкоємцем після смерті його матері є він, оскільки відповідно до досліджених доказів вищевказане жиле приміщення на підставі закону успадкувала позивачка, а відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Таким чином, відповідно до вимог ст. 391 ЦК України позивачка як власник нерухомого майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном. Відповідач не є членом сімї позивачки, а отже порушує права позивача у користуванні власністю. Відповідно до ст.141 ЦПК України у зв'язку з задоволенням позову з відповідача слід стягнути на користь позивачки судовий збір у сумі 704 грн. 80 коп. На підставі наведеного,

Outcome: approved