Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-22 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем та стягнути з нього аліменти на її користь на малолітню доньку - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 09.02.2018 та до досягнення дитиною повноліття та стягнути з відповідача понесені судові витрати. В обґрунтування вказує, що 19 липня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Мелітополю Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 490, між сторонами укладено шлюб. Від даного шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Шлюбні стосунки між сторонами припинені з січня 2018 року, з того часу проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Причиною розпаду сім'ї стало відсутність взаєморозуміння, різниця в поглядах на подружнє життя. Позивач не надає кошти на утримання доньки, хоча має таку можливість. Наміру до відновлення шлюбних стосунків позивачка не має та збереження сім'ї вважає неможливим, тому просить розірвати шлюб. Сторони у судове засідання не з'явилися. Від позивачки надійшла заява про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до положень ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання позову відповідачем не порушує прав та законних інтересів інших осіб. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає повному задоволенню за наступними підставами. Сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 19 липня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Мелітополю Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 490, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб. /а.с. 4/. Від зазначеного шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачкою, що підтверджується копією свідоцтва про народження та довідкою старшої по будинку від 08.02.2018. /а.с. 5,6/. Як встановлено судом, основною причиною розпаду сім'ї стала відсутність взаєморозуміння, різниця в поглядах на подружнє життя. Шлюбні стосунки між сторонами припинені з січня 2018 року, з того часу проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Намірів до відновлення шлюбних відносин не мають. Таким чином, судом встановлено, що подальше спільне життя чоловіка та жінки і збереження родини стали неможливими. У відповідності до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Згідно ч.2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Тоум, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, прізвища сторін після розірвання шлюбу залишити без змін. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. В силу ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, або визначаються судом. Згідно із ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ч.1ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. З урахуванням викладених обставин, аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на малолітню доньку - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку /доходу/, але не менше 50 % встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09.02.2018 до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача судові витрати, понесені позивачкою в сумі 704,80 грн. та судові витрати на користь держави в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved