Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що [INFO] померла її мати [PERSON]. При житті матір склала заповіт, яким розпорядилася на випадок своєї смерті земельною ділянкою площею 5,72 га, розташованою на території Кальчицької сільської ради Нікольського району Донецької області, на користь її сестри - відповідачки по справі. Просила визнати заповіт недійсним, оскільки на момент його складання в червні 2004 року матір була сліпою і не могла самостійно прочитати та підписати його. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні викладеному у позові, додала, що спадщину після смерті матері не приймала, про існування заповіту дізналася лише в 2016 році. До теперішнього часу не мала претензій з приводу заповіту, однак зараз відчуває потребу у грошових коштах, на її звернення до відповідачки про поділ грошових коштів, отриманих від оренди успадкованої земельної ділянки, остання відмовила. Просила суд задовольнити позов, поновити строк на звернення до суду з позовом, оскільки він пропущений з поважних причин. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що в 2004 році її мати [PERSON] склала заповіт, оскільки на це була її воля, яким заповідала їй земельну ділянку 5,72 га, розташовану на території Кальчицької сільської ради Нікольського району Донецької області. Стверджувала, що на момент складання заповіту матір бачила, а втратила зір лише в 2006 році. Заповіт був прочитаний та підписаний матір'ю самостійно, посвідчений секретарем Зорянської сільської ради Нікольського району Донецької області, тобто без порушень. Просила в задоволенні позову відмовити, застосувати строки позовної давності, які пропущені позивачкою без поважної причини, оскільки останній достовірно було відомо про існування заповіту. Представник відповідача [PERSON], якій діє на підставі довіреності, в судовому засіданні також заперечував проти позову, суду пояснив, що заповіт [PERSON] склала 01.06.2004 року, однак в цей період історія хвороби останньої не містить записів про сліпоту останньої. Вперше діагноз «катаракта обох очей» поставлений при огляді на дому 17.11.2004 року, тобто після складання заповіту, в той же час як слідує з наступного запису, датованого 06.12.2004 року, цей діагноз не підтвердився. Просив в позові відмовити, застосувати строк позовної давності, оскільки його пропущено без поважних причин. Заслухавши пояснення сторін, представника відповідача, свідка, дослідивши письмові матеріали справи, історію хвороби [PERSON], суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.1233, 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Згідно з ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Частиною 4 ст. 207 ЦК України передбачено, що якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. В статті 1251 ЦК України зазначено, що якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Судом встановлено, що 01.06.2004 року [PERSON] склала заповіт, згідно якого заповідала земельну ділянку КСП ім. Кірова [PERSON]. Заповіт посвідчений секретарем Зорянської сільської ради Нікольського району Донецької області [PERSON], та в присутності останньої підписаний [PERSON], особа заповідача встановлена, дієздатність перевірена. Заповіт зареєстровано в реєстрі за №200. [INFO] [PERSON] померла, про що виконкомом Зорянської сільської ради Володарського району Донецької області вчинено актовий запис №25 від [INFO]. причина смерті - хронічне порушення мозкового кровообігу, церебральний атеросклероз. 12.11.2011 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], яка настала [INFO], а саме на земельну ділянку площею 5,72 га, розташовану на території Кальчицької сільської ради Нікольського району Донецької області. Відповідно до ч.1,2 ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Згідно ч.2 ст.1048 ЦК України нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому випадку заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем та підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках, присутність не менш як двох свідків при посвідченні, заповіту, в цьому випадку, є обов'язковою. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків (стаття 1253 цього Кодексу). В судовому засіданні позивачка посилалася на те, що на момент складання заповіту її мати [PERSON] страждала на сліпоту та не могла самостійно прочитати та власноруч підписати заповіт. Відповідно до положень ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обов'язок по доказуванню обставин, викладених у позові, лежить саме на позивачці. Проте, в судовому засіданні не встановлено фактів, і позивачем не доведено обставин, які б могли бути підставою для визнання заповіту недійсним. В історії хвороби [PERSON], дослідженої під час судового розгляду, після 17.11.2004 року, тобто майже через пів року після складання заповіту, маються записи про катаракту обох очей та сліпоту [PERSON]. При цьому допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], пояснила, що вона є онукою померлої [PERSON] Її бабуся померла в 2011 році у віці 106 років. У 2004 році [PERSON] самостійно пересувалась, на своєму сторіччі в 2005 році зустрічала гостей, впізнавала їх, без сторонньої допомоги їла. Судом було роз'яснено сторонам їх право клопотати перед судом про призначення у справі відповідної експертизи на предмет можливості [PERSON] в момент складання заповіту самостійно вчиняти дії щодо прочитання та підписання його тексту, про виклик та допит в якості свідка особи, яка посвідчила заповіт, однак своїми процесуальними правами позивачка розпорядилася на власний розсуд, відповідних клопотань не заявляла. Оскільки суд позбавлений можливості з власної ініціативи призначити таку експертизу, чи викликати для допиту свідків, справу було розглянуто на підставі наявних у ній доказів. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в момент складання заповіту [PERSON] була писемною та не страждала фізичними вадами або хворобами, що обмежували її здатність самостійно прочитати заповіт та вчинити на ньому свій підпис, а тому в секретаря Зорянської сільської ради Нікольського району Донецької області [PERSON] не було підстав застосовувати правила ч.4 ст.207 ЦК України та посвідчувати заповіт за відсутності особистого підпису [PERSON] на ньому. Таким чином, судом встановлено, що заповіт, складаний [PERSON] 01.06.2004 року, відповідає вимогам закону щодо його форми, а саме він викладений у вигляді письмового документу, підписаний власноруч заповідачем, посвідчений посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка перевірила дієздатність заповідача і з'ясувала його дійсну волю щодо розпорядження майном на випадок смерті. Належних та допустимих доказів про невідповідність заповіту внутрішній волі заповідача суду також надано не було. Отже, було дотримано порядок посвідчення заповіту, зокрема послідовно вчинено всі необхідні для цього дії. Позивачем не доведено допущення порушень посвідчення заповіту, які б були підставою для визнання його недійсним, а тому позовні вимоги є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню. Приймаючи до уваги, що судом не встановлено порушення права позивачки, про захист якого вона просить у даному позові, то безпідставним у даному випадку є вирішення питання про поновлення строків позовної давності.

Outcome: dismissed