Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб зареєстрований з відповідачем. При цьому позивачка посилається на те, що 09 квітня 2010 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, від якого сторони мають спільних дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Позивачка вказує, що її сімейне життя з відповідачем поступово погіршилось та призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, причиною чого є різні погляди на подружнє життя, матеріальне забезпечення сім`ї, виховання дітей. Сторони шлюбні стосунки не підтримують і разом не проживають вже майже рік. Позивачка зазначає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам. Позивачка у судове засідання не з'явилася, про час та місце проведення повідомлялася належним чином, згідно поданої до суду заяви просить справу розглядати у її відсутності, позов підтримує у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, його представником до суду була подана заява про розгляд справи у відсутності відповідача, відповідно до якої представник зазначила, що відповідач позов визнає. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 09 квітня 2010 року Другим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис №108 (що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії І-ЖД №119365, видане 09 квітня 2010 року, оригінал якого міститься в матеріалах справи).(а.с.5) Від шлюбу сторони мають двох спільних дітей: сина - [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, які мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть та проживають окремо протягом останнього року. Суд вважає, що оскільки сім'я фактично розпалась та існує формально, надання строку для примирення є безпідставним. Враховуючи те, що однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, суд вважає, що у звязку з відсутністю вільної згоди позивачки на продовження шлюбу, подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам, а також принципу добровільності шлюбу, у звязку з чим, є неможливим.

Outcome: approved