Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування додаткових витрат на дитину. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з відповідачем [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 27.01.2016 року. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 25.08.2016 року з [PERSON] на її користь стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини від всіх видів його доходів (заробітку), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18.07.2016 року та до повноліття дитини. У вересні 2016 року їх син пішов до першого класу, у звязку з чим вона була змушена нести додаткові витрати на дитину. Так нею були придбані: одяг, взуття, іграшки, канцелярські приналежності (зошити, підручники, обкладинки, ручки, олівці, пластилін, альбом, пенал та т.ін.) загальною вартістю 14473,73 гривень. Відповідач не брав участі у додаткових витратах на дитину, жодних речей, необхідних сину до школи, самостійно не купував. З огляду на вищевикладене, просила стягнути з відповідача на її користь половину суми понесених додаткових витрат на дитину в розмірі 7236,86 гривень та витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,21 гривень. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що аліменти сплачує своєчасно, не має великих заробітків, тому не може надавати додаткову матеріальну допомогу на дитину. Щодо наданих позивачкою товарних чеків має сумніви, оскільки жоден з них не підтверджує, що зазначені речі (товари) були придбані для їх сина та, що саме ці речі, за своїми індивідуальними властивостями (якістю, кількістю, ціною) були необхідні дитині. У задоволенні позову просив відмовити. Зясувавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 27.01.2016 року, що підтверджується рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області (справа № 263/554/16-ц) від 27.01.2016 року /а.с. 8/. Відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-НО № 342631 від 02.08.2010 року /а.с. 7/. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 25.08.2016 року з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини від всіх видів його доходів (заробітку), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18.07.2016 року та до повноліття дитини /а.с. 9/. З довідки № 25-135 від 04.03.2016 року, виданої ДМС України Жовтневим (Центральним) РВ у м. Маріуполі ГУ в Донецькій області, вбачається, що [PERSON], [INFO], проживає разом з матірю [PERSON], за адресою: вул. Новосхідна, буд. 33 м. Маріуполь Донецька область /а.с. 10/. Згідно з довідкою про доходи від 05.12.2016 року, виданої Приватною фірмою «Виола+», [PERSON] працює старшим торговим агентом Маріупольської філії Nestle, має стабільний дохід та з вересня 2016 року сплачує аліменти /а.с. 30/. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Аналіз положень ст.185 СК України дає підстави для висновку про те, що при вирішенні вимог про участь одного з батьків у додаткових витратах на дитину, суд має встановити реальне існування особливих обставин, які викликають необхідність таких витрат. Лише при наявності цих умов і їх встановленні можливе ухвалення рішення про стягнення таких витрат в конкретній сумі. Відповідно до ст.10 ЦПК України судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони зобовязані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч.1 ст.60 ЦПК України), крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. З урахуванням таких вимог закону, саме на позивачку [PERSON] покладено процесуальний обовязок довести наявність особливих обставин, що зумовили необхідність додаткових витрат на дитину, їх розмір та доцільність. У своєму позові позивачкою було зазначено, що нею для підготовки неповнолітнього сина до школи (придбання одягу, взуття, іграшок, канцелярського приладдя) були витрачені кошти в розмірі 14473,73 гривень, тому вона просить стягнути з відповідача на її користь половину від цієї суми 7236,86 гривень. Однак, перевіривши перелік витрат, понесених позивачкою, можна дійти висновку, що придбання вказаних товарів, не може розглядатись як додаткові витрати на дитину в розумінні положень ст. 185 СК України. Відповідно до змісту ст. 185 СК України, участь у додаткових витратах батьків, які сплачують аліменти або до яких не заявлялися вимоги про сплату аліментів, може бути лише у випадках, що викликані особливими обставинами (розвитком здібності дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). У витратах, понесених при звичайному способі життя, хоча вони і будуть додатковими, але не викликаними особливими обставинами, участь другого з батьків не є обов'язковою. Таким чином, позивачкою не було представлено доказів понесення нею додаткових витрат на дитину, що, відповідно до ст. 185 СК України, викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). При цьому, обов'язок батьків утримувати дитину, сприяти її гармонійному фізичному та духовному розвитку, природній потребі у навчанні, зокрема у відвідуванні загальноосвітнього навчального закладу, охоплюється питанням стягнення аліментів та не може розглядатись як додаткові витрати на дитину. Крім того, надані позивачкою товарні чеки /а.с.12а-16/ суд не може визнати належним підтвердженням додаткових витрат, понесених позивачкою на неповнолітню дитину, оскільки вони не містять відомостей того, що зазначені кошти були витрачені саме в інтересах неповнолітнього [PERSON], а не в інтересах третіх осіб. Беручи до уваги, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що нею були понесені додаткові витрати на дитину, які викликані особливими обставинами, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Враховуючи, що позовні вимоги позивачки є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, відповідно до ст. 88 ЦПК України, не підлягають задоволенню вимоги про стягнення з відповідача та користь позивачки витрат по сплаті судового збору в розмірі 551,21 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed