Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, і в обґрунтування позовних вимог вказала про те, що вона знаходиться у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 09.02.2008 року. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. З серпня 2015 року сторони мешкають окремо і не ведуть спільного господарства. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що у сторін відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Тому позивачка змушена звернутися до суду і просить розірвати шлюб з відповідачем і стягнути з нього на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі, встановленому державою та на розсуд суду, але не нижче 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня предявлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. До початку судового засідання від позивачка надійшла заява, в якій вона уточнила позовні вимоги і просила шлюб з відповідачем розірвати та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 510,00 грн. щомісячно, починаючи з дня предявлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, просила справу розглянути у її відсутність. До початку судового засідання відповідач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Не заперечував проти задоволення уточнених позовних вимог позивачки. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК Україниу разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що у повній мірі узгоджується та не суперечить положенням ч. 2 ст. 158 ЦПК України. Дослідивши та перевіривши письмові докази справи, встановивши такі юридичні факти та відповідні їм правовідносини, суд дійшов наступного висновку. Сторони зареєстрували шлюб 09.02.2008 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-БП № 032319, виданим 09.02.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції за актовим записом № 94. Від шлюбу сторони мають дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-БП № 068209, виданим 01.08.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції за актовим записом № 1792. Батьками дитини записані: батько [PERSON], мати [PERSON] З серпня 2015 року сторони мешкають окремо і не ведуть спільного господарства. Між сторонами відсутнє взаєморозуміння, повага. На теперішній час дитина проживає разом із позивачкою. Відповідач у добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. З урахуванням всіх обставин справи, що мають істотне значення, а також враховуючи категоричне небажання позивачки на збереження шлюбу, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, а тому подальше збереження сімї неможливе, а шлюб підлягає розірванню відповідно до ст. 112 СК України. Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд повинен враховувати такі обставини, як стан здоровя і матеріальний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, доньки, сина, а також інші обставини, які мають істотне значення. Згідно п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року, «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, про порядок та розмір виплати коштів на утримання дітей, дружини (чоловіка), а також про поділ спільного майна подружжя, або буде встановлено, що такої згоди досягнуто, але вона порушує інтереси дітей чи одного з подружжя, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини. Оскільки у добровільному порядку відповідач відмовляється сплачувати аліменти на утримання дитини, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 510,00 грн. щомісячно, починаючи з дня предявлення позову до суду і до повнолітті дитини. Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у межах сплати платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved