Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. Свої вимоги мотивує тим що рішенням від 27 вересня 2007 року з відповідача на її користь було стягнуто аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно. В даний час дочка зарахована студентом І курсу денної форми навчання факультету культурології Київського національного університету культури і мистецтва і потребує матеріальної допомоги, на проїзд в транспорті, харчування, придбання одягу, витрати на найм житла. Відповідач тривалий час працює приватним підприємцем і отримує дохід, тому має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання. Тому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої дочки [PERSON], 24 липня 1999 року в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно на весь період навчання, але не довше ніж до досягнення 23 років. В подальшому позивачка уточнила позовні вимоги і просила стягнути з відповідача на її користь аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно. В судове засідання позивачка не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Негайне виконання рішення суду просить не допускати. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, уточнені позовні вимоги визнає і не заперечує проти стягнення з нього аліментів в розмірі 2000 грн. щомісячно. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилася, про розгляд справи повідомлено належним чином, про причини неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Суд, дослідивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і в зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. У пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба в зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч.1, ч. 2 ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно з ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Повноваження сторін на вчинення дій по визнанню позову судом перевірені. Відповідач не обмежений в цивільній процесуальній дієздатності, а тому розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, включаючи і право на визнання позову. Таким чином, визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб і є всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову слід прийняти і задовольнити позов. З відповідача на користь держави підлягає стягненню 640,00 гривень судового збору. Оскільки позивачка відмовилася від негайного виконання рішення суду, то суд вважає, що непотрібно застосовувати вимоги ст. 430 ЦПК України про негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за місяць.

Outcome: approved