Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-02 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої вимоги мотивувала тим, що сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 24 червня 2006 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину, сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між сторонами припинилися декілька років потому через постійні сварки, фізичне насилля зі сторони відповідача, втрату почуття любові та взаємоповаги. Проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Зберігання родини вважає неможливим. Суперечок про поділ спільного нажитого майна та про порядок виховання неповнолітньої дитини на момент вирішення питання про розірвання шлюбу немає. Відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини. Просить розірвати шлюб, залишити їй прізвище [PERSON], стягнути аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Позивачка в судове засідання не зявилась, надала суду заяву в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, а справу розглядати за її відсутністю. Відповідач у судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечує, справу просить розглядати за його відсутністю. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, виходячи з наступного: У відповідності до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечили б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З матеріалів справи вбачається, що 24 червня 2006 року між позивачкою і відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №270. Від цього шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія І-ЖС №048065. Син проживає з позивачкою, знаходиться на її утриманні. Подружнє життя у сторін \~не склалося через різні погляди на сімейне життя, відсутність взаєморозуміння. Фактично шлюбні відносини між сторонами припинені, сторони разом не проживають, спільне господарство не ведуть. На підставі викладеного суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе, суперечить інтересам сторін, тому шлюб між ними підлягає розірванню. \~ Крім цього сторони перебуваючи в шлюбі, зареєстрованому 24 червня 2006 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №270, народили дитину сина [PERSON], [INFO], про що Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції було видано свідоцтво про народження у якому було зроблено відповідний актовий запис №1240 від 26 грудня 2006 року, та в якому зазначено, що батьками неповнолітнього [PERSON] є батько [PERSON] та мати [PERSON]. Згідно довідки виданої Запорізьким обласним управлінням водних ресурсів від 19.06.2015 року, [PERSON] дійсно працює з 21 травня 2009 року водієм автотранспортних засобів в Запорізькому обласному управлінні водних ресурсів. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За таких обставин суд знаходить можливим задовольнити позовні вимоги, так як відповідач в добровільному порядку не дає матеріальну допомогу на утримання дитини, чим ставить позивачку у скрутне матеріальне становище, дитина потребує матеріальної допомоги, відповідач здатний надати таку допомогу. Розмір аліментів позивачкою зазначено з урахуванням обставин, що передбачені ст.182 Сімейного кодексу України. Згідно ст.367 ч.1 п.1 ЦПК України рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. На підставі п.3 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У звязку з вищевикладеним, суд вважає необхідним судові витрати покласти на відповідача. Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати по оплаті судового збору у сумі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved