Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування вказує, що від зареєстрованого шлюбу, сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою. Сторони мешкають окремо. Відповідач добровільно не надає позивачці матеріальної допомоги на утримання дитини, ухиляється від її надання, хоча має можливість її надавати, оскільки працює на Мелітопольському хлібокомбінаті, зареєстрований фізичною особою підприємцем. Тому позивачка вимушена звернутися з даним позовом до суду. В судове засідання позивачка не зявилась, від неї надійшла заява з проханням слухати справу у її відсутність, на позові наполягає, проти ухвалення заочного рішення суду у разі неявки відповідача не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився з невідомої суду причини, про час, місце і дату судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить його підпис у рекомендованому поштовому повідомленні, яке повернулося на адресу суду, що відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене належним чином. Про поважні причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною та вважає можливим розглянути справу за його відсутності, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви позивачки про розгляд справи за її відсутності та в звязку з неявкою відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. В силу ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, або визначаються судом. В судовому засіданні встановлено, що 25.04. 1998 року між сторонами зареєстровано шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Мелітополю реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 253, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб, виданого повторно 07.02.2013 року./а.с.3/. Від даного шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого повторно 22.10.2010 року, де її батьками записані [PERSON] та [PERSON]. /а.с.4/. Дитина проживає разом з матірю, про що свідчить довідка старшого по будинку [PERSON] від 14.02.2017 року № 878, засвідчена директором КП Житломасив ММР ЗО [PERSON] /а.с. 8/. На підставі викладених вище обставин, приймаючи до уваги те, що відповідач не надає в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання малолітньої доньки [PERSON], хоча є працездатним та має можливість надавати таку допомогу, суд дійшов висновку, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання малолітньої доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку /доходу/, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 16 лютого 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп.

Outcome: approved