Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-03 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що 24.01.2020 року вона придбала у відповідача 5/8 частин житлового будинку дерев`яного 1930 року побудови під літ. «А», 75% зносу, загальною площею 57,6 кв.м., житловою площею 19,5 кв.м., з надвірними спорудами: верандою дощатою під літ. «а», сарай дерев`янний літ. «Б», погребом цегляним під літ. «п/г» та земельну ділянку для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1000 га, кадастровий номер 5910500000:01:027 та земельну ділянку площею 0,1200 га, кадастровий номер 5910500000:01:027 для ведення особистого селянського господарства, розташованого по [ADDRESS] . Цього ж дня сторони домовилися про укладання договору купівлі-продажу зазначеного житлового будинку та узгодили всі істотні умови договору, а саме ціну, частини житлового будинку, порядок оплати вартості та посвідчення договору купівлі-продажу майна. На виконання взятих на себе зобов`язань та умов договору позивачка передала відповідачеві грошові кошти в сумі 28915,00 (двадцять вісім тисяч дев`ятсот п`ятнадцять) грн., він, у свою чергу, передав їй нерухоме майно та ключі від нього, технічний паспорт, правовстановлюючі документи, розписку про отримання коштів, та зобов`язався укласти договір та посвідчити його нотаріально в строк до 30.05.2020 року. Зазначене майно перебуває у володінні позивачки, яке вона утримує за власний рахунок, несе всі відповідні витрати та зобов`язання. Але в обумовлений строк посвідчити нотаріально, укладений 24.01.2020 року договір купівлі-продажу нерухомого майна, не змогла, так як відповідач ухиляється від взятих на себе зобов`язань, а численні звернення до нього з вимогою нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, залишилися без уваги. До того ж позивачці стало відомо, що відповідач фактично прийняв як спадкоємець за законом: 1/8 частину спадкового майна після смерті дядька [PERSON] , який помер [INFO] , 1/8 частину та ј частину спадкового майна після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , а також 1/8 частину спадкового майна після його матері [PERSON] , яка померла [INFO] , які розташовані за вищевказаною адресою, але не оформив свої спадкові права. На підставі цього [PERSON] , змушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, так як вона не може в повній мірі реалізувати своє право власності на придбане майно. Учасники справи в судове засідання не з`явилися. Позивачка в наданій заяві позовні вимоги підтримала та просила справу розглянути за її відсутності. Відповідач в заяві, адресованій суду, проти позову не заперечив, справу також просив розглянути без його участі. Беручи до уваги, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги пов`язані зі спорами про спадкове право, позовна заява обґрунтована і підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні було встановлено наступне. З договору купівлі - продажу вбачається що 24.01.2020 року [PERSON] , отримав від [PERSON] , кошти в розмірі 28915,00 (двадцять вісім тисяч дев`ятсот п`ятнадцять) грн., за нерухоме майно яке складається з 5/8 частин житлового будинку дерев`яного 1930 року побудови під літ. «А», 75% зносу, загальною площею 57,6 кв.м., житловою площею 19,5 кв.м., з надвірними спорудами: верандою дощатою під літ. «а», сарай дерев`янний літ. «Б», погребом цегляним під літ. «п/г» та земельну ділянку для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1000 га, кадастровий номер 5910500000:01:027 та земельну ділянку площею 0,1200 га, кадастровий номер 5910500000:01:027 для ведення особистого селянського господарства, розташованого по [ADDRESS] . Таким чином між сторонами було укладено договір купівлі-продажу даного майна. Позивачка посилається на те, що при укладенні договору купівлі-продажу сторони домовилися нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу у строк до 30.05.2020 року, але [PERSON] , ухиляється від взятих на себе зобов`язань, а численні звернення до нього з вимогою нотаріального посвідчення договору, залишилися без уваги. До того ж позивачці стало відомо, що [PERSON] , як спадкоємець за законом фактично прийняв частини майна які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , а саме: - 1/8 частину спадкового майна після смерті дядька [PERSON] , який помер [INFO] , що належало йому на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Лебединської міської ради 29.05.1996 року, але не оформив свої спадкові права. - 1/8 частину та ј частину спадкового майна після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , що належало їй на підставі свідоцтва про право на спадщину виданого Лебединською державною нотаріальною конторою 29.09.1980 року №2342 та 14.09.1989 року № 3284, але не оформив свої спадкові права. - 1/8 частину спадкового майна після матері [PERSON] , яка померла [INFO] , що належали їй на підставі свідоцтва про право на спадщину виданого Лебединською державною нотаріальною конторою 19.10.2000 року №1-3113, але не оформив свої спадкові права. Зазначене змусило її звернутися до суду за захистом своїх прав. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У відповідності зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. У відповідності зі ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004р. N952-IV встановлено, що речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом. Частною 1. ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено, що обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, в тому числі і право власності на нерухоме майно. Згідно з ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. У відповідності зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Оскільки сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу, позивачка зі свого боку виконала взяті на себе зобов`язання, сплативши вартість придбаного майна та прийняла його у своє володіння і обидві сторони вчинили взаємні дії для настання юридично значимих наслідків, що підтверджується зібраними доказами, суд приходить до висновку, що наявні всі передумови для застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання за [PERSON] , права власності на спірне майно.

Outcome: approved