Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

Позивачка звернулась до суду і просить постановити рішення, яким провести розподіл між нею та відповідачем спільно набутого житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому , розташованого по вул.. Толбухіна,6 в с.Табаки Болградського району , який є їх спільною сумісною власністю, визнати за нею право власності на 1/2 частку цього житлового будинку , припинити право власності відповідача на цю частку будинку. При цьому позивачка посилається на те, що зазначений житловий будинок був придбаний нею та відповідачем під час перебування у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти та є обєктом їх з відповідачем спільної сумісної власності. Проте замість договору купівлі продажу будинку на імя відповідача було оформлено договір дарування будинку від 20 жовтня 2002 року. Рішенням Болградського районного суду від 16 лютого 2009 року , яке набрало законної сили, зазначений договір дарування було визнано недійсним , а також визнано, що фактично було укладено договір купівлі продажу цього будинку. Згоди щодо добровільно розподілу будинку між нею та відповідачем не досягнуто, тому вона вимушена звернутися до суду з цим позовом та просить поділити будинок між нею та відповідачем, визнати за нею право власності на 1/2 частку цього будинку , та припинити право власності відповідача на цю частку будинку. Позивачка в судове засідання не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, направила до суду заяву про розгляд справи без її участі в судовому засіданні , на своєму позові наполягає. Відповідач в судове засідання не прибув , про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі в судовому засіданні, позовні вимоги [PERSON] визнає в повному обсязі. Суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню 21 листопада 2000 року між сторонами було укладено шлюб, який було зареєстровано Табаківською сільською радою Болградського району Одеської області , про що було зроблено актовий запис за № 14, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.3). Відповідно до договору дарування від 20 жовтня 2002 року [PERSON] подарувала , а [PERSON] прийняв у дар житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому , розташований по вул.. Толбухіна,6 в с.Табаки Болградського району Одеської області, який складається з житлового будинку літера «А» жилою площею 36,4 кв.м. з господарськими спорудами літера «Б», «В», дворовими спорудами № 1-3. Договір дарування посвідчений приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON] по реєстру за № 227 (а.с.4). Рішенням Болградського районного суду Одеської області по справі № 2-ц-129 від 16 лютого 2009 року договір дарування житлового будинку по вул.. Толбухіна,6 в с.Табаки Болградського району, укладений 20 жовтня 2002 року між [PERSON] і [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON] по реєстру за № 227 визнано недійсним. Визнано дійсним договір купівлі - продажу житлового будинку по вул.. Толбухіна,6 в с.Табаки Болградського району, укладений 20 жовтня 2001 року між [PERSON] і [PERSON]. Рішення суду набрало законної сили (а.с.5-6). Згідно ст.. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу , належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.п. 23, 24 постанови від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про шлюб , розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» , вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно із ст.. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною 1 ст. 70 СК України закріплено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними , якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У відповідності до вимог ст.. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою. Судом встановлено , що зазначений житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому був придбаний сторонами за спільні кошти під час перебування у зареєстрованому шлюбі та є спільною сумісною власністю подружжя, частки сторін в якому є рівними. Цей факт підтверджується поясненнями позивачки та не заперечується відповідачем. З врахуванням викладеного суд вважає за можливе в межах заявлених позовних вимог провести поділ названого будинку між сторонами , визнавши за кожним з них право власності на ідеальну частку цього будинку.

Outcome: partial