Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості та пені на заборгованість по несплачених аліментах, посилаючись на те, що рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 24.12.2015 року шлюб між ними розірвано. Зазначає, що рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 12.07.2016 року стягнуто на її користь аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 800 грн., щомісячно на кожну дитину, починаючи з 26.01.2016 року і до досягнення дітьми повноліття. Стверджує, що рішення суду боржник у добровільному порядку не виконував неналежним чином та у останнього наявна заборгованість. Відповідно до розрахунку заборгованості виданого державним виконавцем станом на 26.01.2021р. загальна заборгованість зі сплати аліментів становить 47 242,09 грн. На підставі вищевикладеного, просить суд стягнути з [PERSON] , [INFO] , іпн. [NUMBER] на користь [PERSON] , [INFO] , іпн. [NUMBER] заборгованість по сплаті аліментів, що становить 45642,09 грн. та пеню - 108324 грн. В судове засідання позивачка не з`явилася, від неї до суду надійшла заява в якій просила суд справу розглядати за її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та в разі відсутності відповідача не заперечує щодо ухвалення по справі заочного рішення. В судове засідання відповідач повторно не з`явився, хоча належним чином був повідомлений судом про час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті суду про виклик його до суду. Внаслідок чого суд вважає, що можливо розглянути справу за його відсутності, оскільки у справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін. Зі згоди позивачки суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка надала суду докази на підтвердження своїх доводів щодо позовних вимог. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтв про народження, [PERSON] народилася [INFO] , [PERSON] народився [INFO] . Батьки: [PERSON] - батько, [PERSON] - мати. (а.с.8-9). Згідно рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 24.12.2015 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 25.02.2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Заставнівського районного управління юстиції Чернівецької області, актовий запис №18, розірвано. (а.с.10-11). Згідно рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12.07.2016 року, стягнуто з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 800 (вісімсот) гривень щомісячно на кожну дитину починаючи з 26.01.2016 року і до досягнення дітьми повноліття. (а.с.12-13). Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного Подільським районним відділом державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві станом на 26.01.2021 р., заборгованість по сплаті аліментів за виконавчим листом виданого Першотравневим районним судом м. Чернівці від 12.07.2016р. становить 47242,09 грн. (а.с. 14). Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Позивачка вказує у своїх позовних вимогах, що відповідач [PERSON] не виконує у повному обсязі свої зобов`язання щодо сплати аліментів, у зв`язку з чим виникла заборгованість по сплаті аліментів, і що підтверджено розрахунком заборгованості з Подільського районного ВДВС м. Київ. (а.с.14). Враховуючи наявний борг, позивачка просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість по сплаті аліментів в сумі 45642,09 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а у разі спору - судом. Матеріали цивільної справи містять розрахунок про розмір заборгованості, який був складений державним виконавцем, відповідно до вимог статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» і сторонами не оспорюється. Доказів протилежного суду не надано. Згідно із частиною третьою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У частині восьмій статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи в порядку, встановленому законом. Отже, порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений статтею 71 згаданого Закону, відповідно до частини восьмої якої суд вирішує питання заборгованості лише в разі спору про її розмір. Відповідно до ч. 3 ст. 194 Сімейного кодексу України, заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст. 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Згідно ч.1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, у випадках несвоєчасної виплати присуджених за рішенням суду аліментів виникає з часу набрання рішенням законної сили, при наявності вини платника аліментів за прострочення у їх сплаті. У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у ст. 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Таким чином, виходячи зі змісту ст. 196 СК України, суд, відповідно до вимог ст.264 ЦПК України, повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). За змістом статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України, неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Оскільки неустойка у виді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов`язань, які виникають у боржника щомісяця, то й пеня має триваючий характер і обчислюється за прострочення кожного зобов`язання окремо. У статті 196 СК України, не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Вказаний висновок, який викладеній у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року по справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18), враховується судом в порядку ч.4ст.263 ЦПК України. Визначаючи розмір пені за прострочення сплати аліментів, суд керується розрахунком заборгованості по аліментах станом на 26.01.2021 року, виконаним державним виконавцем Подільського районного ВДВС м. Київ Шемберко О.П. (а.с. 14). Визначаючи кількість прострочених днів зі сплати аліментів, суд виходить з того, що аліменти є щомісячними платежами, які підлягають сплаті до останнього дня кожного календарного місяця. Таким чином, періодом прострочення є період з першого числа кожного наступного місяця після несплати аліментів по січень 2021 року. Крім того, здійснюючи розрахунок пені, суд враховує положення ч. 1 ст. 196 СК України в тій частині, що розмір пені обмежений розміром заборгованості, на який нараховується пеня, яка підлягає застосуванню в силу ст. 5 Цивільного Кодексу України, оскільки вказана норма пом`якшує цивільну відповідальність боржника за несвоєчасну сплату аліментів. Загальний розмір пені з січня 2016 року по березень 2021 року - включно становить 108324 грн., що значно перевищує загальний розмір заборгованості (45642,09 грн.) по аліментам, який позивачка просить суд стягнути з відповідача. Відповідно розмір пені в даному випадку становитиме вартості, що еквівалентна 100 відсоткам заборгованості. Таким чином, загальна сума пені за прострочення [PERSON] сплати аліментів за виконавчим листом №725/271/16-ц від 12.07.2016 р. за період з січня 2016 року по березень 2021 року, у відповідності до вимог ст.196 СК України, становить 45642,09 грн. А тому, позовні вимоги, в частині стягнення з відповідача пені за несплачені аліменти у розмірі 108324 грн., підлягає частковому задоволенню, а саме на суму 45642,09 грн. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] знав про наявність рішення суду від 12.07.2016 року про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Письмових доказів на підтвердження сплати аліментів відповідач суду не надав. Отже, виходячи з наведенного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. На підставі викладеного,

Outcome: partial