Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

позивачка звернулася в суд з позовом про стягнення аліментів з відповідача на утримання сина [PERSON] - [INFO] в розмірі 1/4 частини від всіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення нею 23 річного віку або закінченням навчання. Свої вимоги мотивує тим, що від перебування з відповідачем у шлюбі, в них народився сина [PERSON] - [INFO]. Син навчається на третьому курсі денного відділення ВНЗ «Львівський кооперативний коледж економіки і права», в зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги і знаходяться на її утриманні, а добровільно відповідач зобов'язання щодо утримання сина не виконує. Просить позов задовольнити. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала повністю, дала пояснення аналогічні викладених у позові. Просить позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов частково визнав та пояснив, що він ніколи не відмовлявся від надання матеріальної допомоги дитині, згідний сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] - [INFO] згідно чинного законодавства. Крім цього, він дитині надає матеріальну допомогу, спілкується з дитиною, провідує його та бере його на відпочинок. Просить суд винести законне рішення. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав. Згідно ст. 199 Сімейного Кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено, що під час шлюбних відносин у сторін народився син [PERSON] - [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER], виданого 18.02.1997р.(а.с.4). Як вбачається з довідки №76 від 22.01.2015 року (а.с.5) [PERSON] - [INFO] дійсно навчається на третьому курсі денного відділення ВНЗ «Львівський кооперативний коледж економіки і права» на комерційній основі, термін навчання з 01.09.2012 року до 04.07.2016 року. Із довідки про доходи(а.с.6) видно, що [PERSON] - [INFO] з 01.07.2014 року по 31.12.2014 року доходів та стипендії не отримує. Дитина [PERSON] - [INFO] проживає з матір'ю, тобто з позивачкою. Відповідач не надає дитині матеріальної допомоги на навчання. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України постанові №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття(незалежно від форм навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але не меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч.1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і(або) у частці від заробітку(доходу) платника аліментів з урахуванням обставин зазначених у статті 182 СК України. Згідно ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно зі ст.ст. 10-11 та 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідач доказів перебування на його утриманні інших дітей, непрацездатних осіб та інші обставини, що мають істотне значення для справи не надав суду. Окрім цього, не надав доказів, що між сторонами як батьками є узгодженість способу утримання сина [PERSON] - [INFO] у позасудовому порядку. Разом з тим, при визначенні розміру аліментного забезпечення суд, вирішуючи справу в межах заявлених вимог (ст.11 ЦПК України) та відповідно до вимог ст. 182 СК України враховує стан здоров'я дитини та матеріальне становище як дитини, так і одержувача аліментів. Законодавство України встановлює пріоритет інтересів дітей при вирішенні сімейних спорів(ч.8 ст.7 СК України), а також зобов'язує дотримання рівності їх прав щодо батьків (ст.142 СК України) та справедливості у врегулюванні сімейних відносин( ч.9 ст.7 СК України). Згідно із ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 3 ст.212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини у їх сукупності суд вважає, позов підлягає до задоволення, а тому із відповідача слід стягувати аліменти на утримання [PERSON] - [INFO] в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.01.2015 року і до закінчення навчання, але не більше як до досягнення дитиною двадцяти трьох років, щомісячно.

Outcome: approved