Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-21 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаною позовною заявою обґрунтовуючи заявлені в ній вимоги тим, що 18 лютого 2020 року за місцем роботи їй було повідомлено про отримання від приватного виконавця Манікіна Д. С. постанови про відкриття виконавчого провадження № 61040949 від 12 лютого 2020 року, з якої дізналась, що на примусовому виконанні у приватного виконавця знаходиться виконавчий напис № 30239 виданий 10 грудня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н. С. про стягнення з неї на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд»грошових коштів у сумі 35 541,19 грн. Вважає, що виконавчий напис нотаріус вчинив без відповідних правових підстав, оскільки вона особисто не отримувала ніяких коштів у відповідача, кредитних договорів з ним не укладала, будь-яких вимог про наявність боргу та необхідність його погашення не отримувала. Виходячи з наведеного позивачка просила визнати виконавчий напис від 10.12.2019 зареєстрований в реєстрі за № 30239, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н. С., таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою суду від 20 лютого 2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання (а.с. 17-18). Ухвалами суду від 23 березня 2020 по справі витребувано докази та в порядку забезпечення позову зупинено стягнення на підставі оспорюваного виконавчого напису (а.с. 40-41, 43-45). Ухвалою суду від 23 березня 2020 року по справі постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с. 49-50). Ухвалою суду від 21 квітня 2020 по справі витребувано докази (а.с. 54-55). Позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Старчеус С. І. в судовому засіданні підтримали позовну заяву з підстав у ній викладених. Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд»явку представника в судове засідання не забезпечено, про дату час та місце розгляду справи повідомлялися в установленому законом порядку. Треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н. С. та приватний виконавець виконавчого округу Херсонської області Манікін Д. С., відносно яких судом вживалися відповідні заходи щодо їх повідомлення про дату та час судового засідання, не з`явилися. Суд, виходячи із такої засади цивільного судочинства як розумність строків розгляду справи та з урахуванням значення справи для позивачки, вважав можливим провести заочний розгляд справи за вищевказаної явки учасників. Заслухавши доводи позивачки та її представника, дослідивши надані докази, суд приходить до наступних висновків. Кожна особа має право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України), звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України). Згідно з частиною 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частини 1, 2 статті 12 ЦПК України). Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № R53100208754B від 06.03.2012, [PERSON] отримала від ПАТ «ВТБ БАНК» кредит у розмірі 28 000 грн. (а.с. 59-62). 10 грудня 2019 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н. С. вчинила виконавчий напис відповідно до якого з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд», якому ПАТ «ВТБ БАНК» відступлено право вимоги за кредитним договором № R53100208754B від 06.03.2012, стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором за період з 19.02.2018 по 23.10.2019 (а.с. 62 зворотній бік). Постановою приватного виконавця виконавчого округу Херсонської області Манікіна Д. С. від 12 лютого 2020 року по виконавчому провадженню № 61040949, звернуто стягнення на доходи боржника [PERSON] , що отримує дохід у КУ «Скадовський районний центр фінансово-господарського обслуговування закладів та установ освіти» (а.с. 5-6). Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Цими актами є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок), постанова Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (надалі - Перелік документів). Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (Пункт 3.1 Глави 16 Розділу ІІ Порядку). Таким чином, за змістом вказаних норм заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені наведеним вище Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а дії нотаріуса при вчиненні виконавчого напису мають бути спрямовані на перевірку безспірності заборгованості. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-887цс17 від 05 липня 2017 року з урахуванням приписів статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Як убачається з вироку Скадовського районного суду Херсонської області від 29 жовтня 2012 року, [PERSON] визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених частиною 1 статті 358, частиною 4 статті 358, частиною 1 статті 222, частиною 2 статті 222, частиною 3 статті 358 Кримінального кодексу України та призначене відповідне покарання. Вказаним вироком, крім іншого, встановлено, що [PERSON] умисно, повторно, маючи на меті отримати кредит у банківській установі і усвідомлюючи, що на своє ім`я вона не зможе оформити кредит, оскільки її кредитна історія містить відомості про несвоєчасні виплати раніше оформлюваних кредитів, 06.03.2012 надала завідомо неправдиву інформацію стосовно своєї особи до банківської установи - Відділення «Херсонська регіональна дирекція ПАТ «ВТБ Банк», що розташоване у м. Херсон по вул. К. Маркса, 34, та пред`явила заздалегідь підроблений нею паспорт громадянина України на ім`я [PERSON] [NUMBER] , виданий 13.03.2001 Скадовським РВ УМ ВС України в Херсонській області, а також, видаючи за свої, надала довідку про доходи та довідку про ідентифікаційний код [PERSON] . Того ж дня, 06.03.2012 [PERSON] шляхом обману кредитора, згідно договору № R53100208754В на ім`я [PERSON] , отримала у вказаній банківській установі - Відділення «Херсонська регіональна дирекція «ПАТ «ВТБ Банк» споживчий кредит на суму 28 000 грн. Отримані за вказаним договором кредитування кошти, [PERSON] витратила на власні потреби (а.с. 7-11). Отже, оспорюваний виконавчий напис вчинено про стягнення заборгованості за кредитним договором, який [PERSON] не укладався, що встановлено вироком суду. З урахуванням наведеного, оцінюючи наявні у матеріалах справи докази та встановлені судом обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги банку не є безспірними й у нотаріуса за вищевказаних умов відсутні були підстави для вчинення виконавчого напису, а тому позовна заява підлягає задоволенню у заявлений позивачкою спосіб. Згідно з частинами 1 та 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як убачається з матеріалів справи, позивачкою за подання до суду позовної заяви та заяви про забезпечення позову сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн. та 420,40 грн. відповідно (а.с. 1, 35), сума якого підлягає стягненню на її користь з відповідача.

Outcome: approved