Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-23 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою 17.02.2015 року, свої позовні вимоги уточнила 18.06.2015 року, просила суд визнати право власності на ? частину квартири [ADDRESS] за [PERSON], на ? частину квартири [ADDRESS] за [PERSON], на ? частину квартири [ADDRESS] [PERSON], на ? реальну частину квартири [ADDRESS] за [PERSON], тобто фактично перевести з права спільної сумісної власності на право спільної часткової власності та визначити порядок користування квартирою. В судовому засіданні представник позивачки за дорученням [PERSON] позовні вимоги своєї довірительки підтримала та просила задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав, проти тих обставин, що на праві спільної сумісної власності йому, позивачці, їх дитині [PERSON] та його доньці від другого шлюбу [PERSON] належить квартира [ADDRESS] не заперечував та право позивачки на власність не оспорював, але пояснив суду, що в позивачки є інше житло, а в нього, крім цієї квартири іншого житла не існує. Просив надати час для мирного врегулювання питання Третя особа - Управління Служби у справах дітей Департаменту праці і соціального захисту населення Харківської міської ради в судове засідання не зявилася, про час розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, звернулася до суду з клопотанням про розгляд справи за відсутності представника та просила урахувати при розгляді справи інтереси неповнолітніх дітей. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи , суд приходить до наступного: Свідоцтвом про право спільної сумісної власності від 15.01.2007 року № 1-07-278961-Ц2 підтверджено, що [PERSON], [PERSON], їх доньці неповнолітній [PERSON],[INFO], доньці відповідача від другого шлюбу [PERSON] належить квартира [ADDRESS](арк. справи 8). Дата народження [PERSON] відповідачем не повідомлена, але сторони не оспорювала, що ця дитина як неповнолітня була зареєстрована за місцем реєстрації свого батька, без отримання згоди позивачки за справою, на підставі з наявністю реєстрації неповнолітня [PERSON] отримала право власності у порядку приватизації житла. По справі було призначено та проведено судово- будівельну технічну експертизу №054 від 03.09.2015 року(арк. справи 61-65) у відповідності з висновками якої запропоновано тільки один варіант визначення порядку користування квартирою: В спільному користуванні співвласників [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] пропонується залишити службові приміщення загальною площею 17,1 кв.м. , а саме: коридор №1 площею 7,3 кв.м., кухню №7 площею 6,6 кв.м., ванну кімнату №8 площею 2,1 кв.м., вбиральню №9 площею 1,1 кв.м. Пропонується визначити порядок користування квартирою № 140 в будинку №52-б по пр. Перемоги в м. Харкові та виділити [PERSON] в користування : житлову кімнату №4 площею 11,4 кв. метри, що на 0,1 кв.м. менш, ніж припадає на її ідеальну долю та на вбудовану шафу №6 площею 0,3 кв.м., пропонується всього визнати право власності за [PERSON] на реальну долю 11,7 кв.м., що на 0,3 кв.м. менш ніж приходиться на її ідеальну долю. Пропонується виділити у спільне користуванням співвласників [PERSON], [PERSON], [PERSON] житлову кімнату №2 площею 16,8 кв.м., житлову кімнату №3 площею 18,7 кв.м, що на 0,1 кв.м. більш, ніж припадає на їх ідеальну долю та на вбудовану шафу №5 площею 0,5 кв.м., балкон площею 0,9 кв.м, та пропонується всього визнати за ними право спільної сумісної власності на реальну долю при розрахунку 12,9 кв.м. ідеальних часток кожного співвласника, всього на 49,8 кв.м. квартири [ADDRESS], що на 0,3 кв.м. більш ніж приходиться на їх спільну ідеальну долю . Ретельно дослідивши висновок експертизи № 054 від 03.09.2015 року та технічний паспорт на квартиру, який виготовлено КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 20.07.2015 року за станом обстеження 09.01.2007 року (арк..справи58-59), суд приходить до наступного: Слід залишити в спільний сумісній власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] житлову кімнату №2 площею 16,8 кв.м., житлову кімнату №3 площею 18,7 кв.м, що на 0,1 кв.м. більш, ніж припадає на їх ідеальну долю та на вбудовану шафу №5 площею 0,5 кв.м., балкон площею 0,9 кв.м, та визнати за ними право спільної сумісної власності на реальну долю при розрахунку 12,9 кв.м. ідеальних часток кожного співвласника, всього на 49,8 кв.м. квартири [ADDRESS], що на 0,3 кв.м. більш ніж приходиться на їх спільну ідеальну долю, тобто в цій частині позовні вимоги не можливо визнати обґрунтованими, бо [PERSON] ,діючи в своїх інтересах та в інтересах інших неповнолітніх співвласників з зустрічними позовними вимогами не звертався та фактично є неможливим виділити долю кожному співвласнику по ? частині, бо житлова кімната №2 площею 16,8 кв.м. , житлова кімната №3 площею 18,7 кв.м, між собою обєднані та їх розєднання суттєво зменшить житлову площу(прохідні, суміжно-паралельного типу). Таким чином, суд приходить до висновку, що є можливим визначити тільки частку позивачки [PERSON], бо про можливість цього вказує висновок судової будівельно- технічної експертизи № 054 На підставі ст.16 Цивільного Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, одним з способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права, визнання правочину недійсним, відновлення становища, яке існувало до правопорушення і інше. На підставі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися майном. На підставі ст. 319 Цивільного Кодексу України право власності в Україні складається з права володіння, права користування та права розпорядження та може набуватися тільки на законних підставах. Виходячи з вимог ст. 328 ЦК України позивачка набула право власності на законних підставах до яких відноситься приватизація житла та має право розпорядитися своїм правом власності відповідно закону незалежно від волі інших осіб ( ст.316 ЦК України) На підставі ст. ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні, власник вправі вимагати захисту порушеного права власності в судовому порядку ( ст.16,386 Цивільного Кодексу України). На підставі вимог ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб(співвласників) належить їм на праві спільної власності (спільне майно).Майно може належати співвласникам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно зі ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. На підставі вимог ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. На підставі вимог ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ частки із спільного часткового майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина 2 ст.183 цього Кодексу), співвласник ,який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається в письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню . На підставі ч 3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частині спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок користування та володіння спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов»язковим для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Дослідивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги частково обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково. Позовні вимоги щодо стягнення судових витрат та сплати різниці вартості реальної та ідеальної часток в квартирі позивачкою не заявлені та судом не розглядалися.

Outcome: partial