Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-17 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на свою користь додаткові витрати на повнолітню дитину [PERSON] , [INFO] у розмірі 7214 грн. Свої вимоги мотивує тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого у них є спільна повнолітня донька [PERSON] , яка вступила до Одеського національного університету І.І. Мечникова на денну форму навчання, де вартість навчання за І семестр курсу 2020-2021 року складає 14428 грн. Вона сплатила вказану суму коштів на навчання доньки, а відповідач відмовляється добровільно сплатити половину вказаної суми. Посилаючись на те, що отримання вищої освіти у національному університеті є розвитком здібностей дитини, відноситься до особливих обставин, що потребують додаткових витрат, а тому просить суд стягнути з відповідача половину понесених нею витрат. Позивачка в судовому засіданні на позовних вимогах наполягала посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Після оголошення перерви в судовому засіданні не з`явилася, але подала до суду заяву, в якій вказала, що на задоволенні позовних вимог наполягає та просить справу розглянути у її відсутність. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, подав до суду письмові пояснення, в яких зазначив, що рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 22.12.2020 року з нього на користь позивачки було стягнуто аліменти на їх повнолітню доньку яка продовжує навчання у розмірі 1/5 частки від усіх його видів заробітку (доходів), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 16.11.2020 року і до закінчення навчання доньки - 30.06.2024 року, але не більше ніж до досягнення нею 23 років. Вказане рішення набрало законної сили. Позивачка у позові зазначає, що додаткові витрати на їх доньку - це витрати на оплату її навчання, тобто у даному випадку дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, вказану допомогу він їй надає у розмірі визначеному рішенням суду, а отже посилання позивачки на норми ст.185 СК України щодо стягнення додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами до таких правовідносин не можуть застосовуватися у даному випадку, у зв`язку з чим просив суд у задоволені позову відмовити. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.06.2002 року, який було розірвано рішенням Біляївського районного суду від 05.12.2018 року. Від вказаного шлюбу вони мають повнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 11.11.2002 року Дачненською сільською радою Біляївського району Одеської області, актовий запис № 62. Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 22 березня 2019 року з відповідача на користь позивачки на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частки від усіх його видів заробітку (доходів), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову - з 29 січня 2019 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 22 грудня 2020 року з відповідача на користь позивачки на утримання доньки [PERSON] [INFO] стягнуто аліменти у розмірі 1/5 частки від усіх його видів заробітку (доходів), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 16.11.2020 року і до закінчення навчання доньки - 30.06.2024 року, але не більше ніж до досягнення нею 23 років. Вказане рішення набрало законної сили 01.02.2021 року. З договору про надання освітніх послуг укладеного між вищим навчальним закладом та позивачкою № 291-1-586-2020 вбачається, що донька сторін навчається в Одеському національному університеті імені І.І. Мечникова, вартість І семестру навчання складає 14428 грн. З квитанції від 25.09.2020 року вбачається, що позивачка сплатила 14430 грн. за І семестр навчання доньки. Позивачка зазначає, що навчання доньки в університеті пов`язана з розвитком здібностей дитини, у зв`язку з чим відноситься до особливих обставин, що потребують додаткових витрат. Суд не погоджується з вказаними доводами позивачки. Відповідно до ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Статтею 201 СК України передбачено, що до відносин між батьками і повнолітніми дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. З огляду на зміст вищезазначених норм, суд прийшов до висновку, що норма щодо стягнення додаткових витрат на дитину, передбачена ст. 185 СК України відсутня у переліку норм, що відповідно до ст. 201 СК України застосовується до відносин між батьками і повнолітніми дочкою, сином щодо надання їм утримання. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина в період навчання регулюються Главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів, при визначенні розміру яких слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила ст.185 СК України до таких правовідносин не застосовуються. Викладене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, наведеними у постанові від 24.02.2016 по справі № 6-1296цс15 та у постанові від 20.02.2020 року по справі № 521/4397/17. З огляду на те, що з відповідача на користь позивачки на утримання доньки стягувались аліменти як до її повноліття так і стягнуто до закінчення нею навчання, але не більше ніж до досягнення 23 років, витрати позивачки у виді оплати контракту за навчання не є додатковими витратами в розумінні ст. 185 СК України, а тому позивачці в позові слід відмовити. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed