Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому посилається на те, що 28 січня 2015 року між нею та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до якого вона позичила відповідачу 1 000 000,00 гривень, без нарахування відсотків строком до 28 січня 2025 року. Відповідач зобов»язався повертати кошти щомісячно рівними частинами. Для забезпечення виконання зобов'язань 28 січня 2015 року між нею та відповідачем був укладений договір іпотеки, відповідно до пункту 5 якого [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: -земельну ділянку, площею 0,0634 га, цільове призначення якої: для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель, кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належить відповідачу на праві власності, вартістю 243 142,00 гривні; -житловий будинок з належними до нього надвірними спорудами, загальною площею 513,50 кв.м., в тому числі житловою площею 167,90 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS] що належить відповідачу на праві власності, вартістю 1 117 071,00 грн. Позивачка зазначила, що на протязі чотирьох місяців поточного року відповідач кошти їй не повертає, а у травні 2015 року вона дізналася про те, що у відповідача виникли фінансові труднощі, існують проблеми з виплатою коштів за кредитним договором. На неодноразові вимоги щодо повернення грошей, відповідач грошові кошти не повернув. Просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,0634 га, кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON] в рахунок повернення боргу. Визнати за нею право власності на житловий будинок з належними до нього надвірними спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS], загальною площею 513,50 кв.м, в тому числі житловою площею 167,90 кв.м. в рахунок повернення боргу. Стягнути з [PERSON] судові витрати. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнала, не заперечувала проти його задоволення. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. Згідно вимог ст. 526 ЦК України зобов*язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до вимог ст.572 ІІК України, ст.ст. 1, 33 Закону України «Про іпотеку» в силу застави (іпотеки) кредитор має право у разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою (іпотекою), одержати задоволення за рахунок заставленого майна. Частиною 5 ст. З Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Згідно ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов'язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. За умовами п. 11.5.1 договору іпотеки від 28 січня 2015 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] іпотекодержатель має право з метою задоволення своїх вимог звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання термінів виконання якого-небудь із зобов*язань за договором позики грошових коштів у випадках: порушення позичальником якого-небудь із зобов*язань, передбачених умовами договору позики грошових коштів; порушення іпотекодавцем правил зміни предмету іпотеки; порушення іпотекодавцем якого-небудь із зобов*язань за цим договором; виявлення іпотеко держателем погіршення стану предметів іпотеки, або зменшення вартості предмету іпотеки понад нормального фізичного зносу, або фактичної часткової відсутності предмета іпотеки; встановлення невідповідності дійсності відомостей, що містяться в договорі позики грошових коштів або в договорі іпотеки; смерті іпотекодавця та/або позичальника. Відповідно до п.11.7 цього ж договору у разі звернення стягнення на предмет іпотеки згідно цього договору іпотекодержатель має право задовольнити за рахунок предмету іпотеки свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення, відшкодування збитків, витрати на утримання предмету іпотеки, а також здійснення забезпечених іпотекою вимог. Крім того, за умовами п. 15 укладеного сторонами договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом: переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов*язаний письмово повідомити іпотекодавця; продажу предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Частиною 1 статті 37 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Згідно ч.1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», позивачкою 30.05.2015 року та 27 липня 2015 року були надіслані відповідачу письмові вимоги, в яких останньому запропоновано погасити заборгованість за договором позики, а у разі відсутності коштів здійснити дії щодо передачі у власність іпотечного майна по договору іпотеки, а також попереджено, що у випадку невиконання вимоги у строк до 01 серпня 2015 року вона буде змушена звернутися до суду для вирішення питання щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення суми боргу. Відповідач отримав дані листи-вимоги 30 травня 2015 року та 27 липня 2015 року. Однак, договору між сторонами про задоволення вимог іпотекодержателя укладено не було, а п.15 договору іпотеки зазначено лише загальне правило про таку можливість, а відтак, не зазначивши в договорі всі умови переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя, а зауваживши лише про загальну можливість цього, відсутні й підстави для перереєстрації права власності на предмет іпотеки. Крім того, за змістом вищевикладених умов договору іпотеки задоволення вимог шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», є способом позасудового врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки. За рішенням суду звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається за правилами ст.39 Закону України «Про іпотеку», згідно з якою у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотеко держателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають застосуванню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п.38 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у випадку, якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачив би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, у рахунок виконання основного зобов'язання (ст.37 Закону України «Про іпотеку»), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до ст.39 цього Закону, а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно. За таких підстав суд приходить висновку, що позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття позивачкою права власності на предмет іпотеки не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed