Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-17 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про надання дозволу оформити проїзні документи на дитину [PERSON], [INFO], для виїзду за кордон без згоди батька [PERSON]. Позивачка обгрунтовує позовні вимоги тим, що вона перебувала з відповідачем у шлюбі до 2008 р. В шлюбі [INFO] народилася дочка [PERSON]. Дитина сторін постійно проживає з позивачкою і навчається в 1-му класі Яремчанської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №1. Позивачка вказує, що вона закінчила в 2005 р. університет і отримала повну вищу освіту за спеціальністю «Мова та література (англійська)». Позивачка бажає та має право тимчасово виїхати з неповнолітньою дочкою за межі України, щорічно в канікулярний період між навчанням у школі до досягнення нею повноліття, зокрема в Німеччину та інші країни Європейського Союзу з метою відвідування церковних храмів, відпочинку на березі Східного і Північного моря, екскурсії по містах та музеях Європейських країн, з метою її всестороннього розвитку та удосконалення володіння іноземними мовами, медичного обстеження дитини. Проте відповідач умисно письмової згоди на оформлення проїзних документів на дитину для виїзду за кордон не дає. Тому позивачка просить надати дозвіл оформити проїзні документи на дочку [PERSON], [INFO], для виїзду за кордон без письмової згоди батька [PERSON] Представник позивачки в судовому засіданні позов підтримав з підстав, наведених у позовній заяві. Представник просить задоволити позов. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав. Він пояснив, що позивачка повідомила його про свій намір виїхати за кордон на постійне місце проживання. Відповідач попросив її повідомити про місце виїзду, з ким буде проживати і на які кошти. Він ствердив, що хотів дізнатися про майбутні умови проживання дитини для того, щоб знати, чи буде дитина в безпеці, чи не буде скривджена, а також мати можливість іноді спілкуватися з дитиною. Позивачка пояснила, що виїжджає на північ Німеччини і відмовилась надати детальнішу інформацію. В зв'язку з цим відповідач відмовився дати згоду на виїзд дитини за кордон. Відповідач пояснив, що на утримання дитини він сплачує аліменти, він зустрічається і спілкується з дитиною та хоче виховувати дитину. Після виїзду за кордон відповідач буде цього позбавлений і не зможе спілкуватися з дитиною. Тому відповідач просить відмовити в позові. Суд заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази та оцінивши досліджені докази в сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно записів у свідоцтві про народження (а.с.12), [PERSON], [INFO], є дочкою сторін. Записами у свідоцтві про розірвання шлюбу (а.с.14), встановлено що шлюб між сторонами розірвано 30.09.2008 р. Відповідно до записів у судовому рішенні ( а.с.36) та довідці (а.с.16), дитина сторін проживає з позивачкою. Дитина сторін навчається в Яремчанській загальноосвітній школі, що стверджується довідкою цієї установи (а.с.15). Поясненнями відповідача встановлено, що він не дав згоди на виїзд малолітньої дочки за кордон. Відповідно до правил ч.2 ст.4 Закону «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно п.18 постанови КМ України від 31.03.1995 р. №231 «Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення», оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Згідно п.3 постанови КМ України від 27 січня 1995 р. №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Пункт четвертий названої постанови передбачає, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Судом встановлено, що сторони не перебувають у шлюбі з 2008 р. і дитина сторін проживає з позивачкою. Відповідно до наведеної норми, яка визначає порядок виготовлення проїзного документа дитини, такий документ може бути виготовлено на підставі заяви позивачки, з якою проживає дитина. На цій стадії не передбачено отримання згоди відповідача, шлюб з яким розірвано і який проживає окремо від дитини. Положення ст.141 СК України передбачають, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Судом також встановлено, що відповідач не дає згоди на виїзд за кордон своєї дитини. Відповідно до положень Правил перетинання державного кордону громадянами України, кожен виїзд за кордон неповнолітнього громадянина здійснюється за згодою батьків та в їх супроводі. Поясненнями відповідача встановлено, що позивачка разом з дитиною сторін хоче виїхати за межі України на постійне місце проживання. Позивачка у резолютивній частині своєї позовної заяви не вказала країну, куди має намір виїхати, і періоду, на який виїжджає. Сторони мають рівні права і обов'язки щодо своєї дитини, тому заперечення відповідача проти виїзду дитини за кордон суд вважає обґрунтованими. При виїзді за кордон дитини при невідомих умовах будуть порушені права відповідача щодо своєї дитини і він не зможе виконувати передбачені законом обов'язки по відношенню до своєї дитини. Тому в задоволенні позову слід відмовити. На підставі ст.313 ЦК України, ст.4 Закону «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», п.18 постанови КМ України від 31.03.1995 р. №231 «Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення» та

Outcome: dismissed