Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-07 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом в якому просила визнати за нею в порядку спадкування право власності на Ѕ частину домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] та виділити їй в натурі Ѕ частину із спільної часткової власності на домоволодіння згідно з варіантами поділу, що буде визначений експертом. Обгрунтовуючи позов вказала, що її бабусі [PERSON] належав житловий будинок з надвірними прибудовами за адресою: [ADDRESS] . За життя бабуся склала заповіт, згідно з яким заповіла усе своє майно своїм синам [PERSON] та батькові позивачки - [PERSON] . Після смерті [INFO] [PERSON] спадщину прийняли [PERSON] та [PERSON] [INFO] її батько [PERSON] . Після його смерті позивачка звернулась із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса. Отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] не може у зв`язку із відмовою нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно у спадкодавця [PERSON] . Правовстановлюючі документи на дане домоволодіння знаходяться у відповідача, який не визнає її права на спадщину та не надає відповідні документи. Ухвалою судді Шуригіної О.В. від 06 липня 2016 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 25 липня 2016 року призначено по справі судову будівельно-технічну експертизу та зупинено провадження у справі. Ухвалою суду від 28 грудня 2016 року відновлено провадження у справі та призначено розгляд справи на 10 січня 2017 року. 10 січня 2017 року розгляд справи відкладено на 18 січня 2017 року в зв`язку із наданням сторонам можливості врегулювати спір у добровільному порядку. Ухвалою суду від 18 січня 2017 року призначено по справі судову будівельно-технічну експертизу та зупинено провадження у справі. Ухвалою суду від 10 лютого 2017 року відновлено провадження у справі, витребувано від відповідача документи та зупинено провадження у справі. Розпорядженням керівника апарату Новоушицького районного суду від 26 березня 2018 року призначено повторний автоматизований розподіл судової справи. Протоколом повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 26 березня 2018 року справу передано судді Польовій В.Є. Ухвалою суду від 29 березня 2018 року справу прийнято до провадження суддею Польовою В.Є. та призначено підготовче судове засідання на 26 квітня 2018 року. 26 квітня 2018 року та 24 травня 2018 року справа знята з розгляду в зв`язку із перебуванням судді на лікарняному. Розпорядженням керівника апарату Новоушицького районного суду від 30 жовтня 2019 року призначено повторний автоматизований розподіл судової справи. Протоколом повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 30 жовтня 2019 року справу передано судді Яцині О.І. Ухвалою суду від 31 жовтня 2019 року справу прийнято до провадження суддею Яциною О.І. та призначено підготовче судове засідання на 16 січня 2020 року. Ухвалою суду від 16 січня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті . Позивачка у вступному слові позов підтримала та вказала, що згідна із будь-яким варіантом поділу житлового будинку. Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Вказав, що за життя їх мати оформила договір дарування на нього та його брата, який є батьком позивачки. [PERSON] після смерті матері подав до нотаріуса заяву про прийняття спадщини, проте оформити її не встиг, оскільки помер. На належну брату Ѕ частину будинку претензій немає. Суд, заслухавши сторони, безпосередньо дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Позивачка є донькою [PERSON] (а.с.9). Батько позивачки [PERSON] та відповідач [PERSON] є синами [PERSON] (а.с.167-171). [INFO] померла [PERSON] (а.с.7). [PERSON] до дня смерті була зареєстрована в [ADDRESS] (а.с.18). З дослідженої судом копії спадкової справи №451-2009 суд установив, що після смерті [PERSON] із заявами про прийняття спадщини звернулись [PERSON] та [PERSON] . 04 лютого 2010 року [PERSON] видане свідоцтво про право на спадщину за законом на Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Свідоцтво про право на спадщину на Ѕ частку домоволодіння ще не видано (а.с.36-53). 15 березня 2010 року проведена державна реєстрація права власності [PERSON] на Ѕ частину зазначеного вище домоволодіння. Іншим співвласником домоволодіння зазначена [PERSON] на підставі договору дарування №601 від 01 серпня 1986 року, дата внесення запису 15 березня 2010 року (а.с.19). [PERSON] помер [INFO] (а.с.8). Відповідно до повідомлення приватного нотаріуса Кохан О.В. № 532/01-16 спадкова справа після смерті [PERSON] не заведена (а.с.28-29). Однак, суд установив, що на час смерті [PERSON] позивачка [PERSON] , [INFO] , була неповнолітньою та не відмовилась від прийняття спадщини після смерті батька. Постановою приватного нотаріуса Новоушицького районного нотаріального округу Кохан О.В. [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS] після смерті [PERSON] відмовлено в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на вищеозначене майно (а.с.14). Таким чином між сторонами виник спір щодо реалізації позивачкою спадкових прав після смерті батька [PERSON] , які не визнаються відповідачем. Відповідно до статей 1216, 1217, 1258, 1261 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. З аналізу статей 1269-1270 ЦК України, вбачається, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини протягом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини. Неповнолітня особа, вважається такою, що прийняла спадщину, крім випадків відмови від її прийняття за згодою батьків (усиновлювачів) і органу опіки та піклування (ч.3 ст.1268 , ч. 3ст.1273 ЦК України). Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.3 статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Тлумачення вказаних норм свідчить, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права. Суд установив, що [PERSON] спадщину, до складу якої увійшло право на Ѕ частину спірного домоволодіння після смерті [PERSON] , прийняв. Водночас відсутність реєстрації права власності на частку домоволодіння за [PERSON] , а також відсутність у нього свідоцтва про право власності на спадкове майно після смерті [PERSON] , не є перешкодою для реалізації [PERSON] права на прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] . Оскільки виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права. Окрім того позивачка спадщину після смерті батька [PERSON] в силу вимог ч.3 ст.1268 , ч. 3ст.1273 ЦК України, прийняла. Таким чином суд вважає підставними вимоги позивачки [PERSON] про визнання за нею права власності на Ѕ частину домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який прийняв спадщину після смерті [PERSON] . Що стосується вимог про виділення в натурі частки із спільної часткової власності на домоволодіння, суд зазначає наступне. Нормою статті 364 ЦК України передбачено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Системний аналіз статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, тому суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. З даних висновку експерта №368/17-26 від 21 березня 2018 року вбачається, що житловий будинок по [ADDRESS] складається з наступних приміщень: І - коридор, площею 4,1 кв.м., 2 - житлова кімната площею 7 кв.м., 3- житлова кімната площею 16,9 кв.м., 4 -житлова кімната площею 18,7 кв.м., 5- житлова кімната площею 12,4 кв.м., І - підвал площею 13,5 кв.м., ІІ - веранда площею 5,9 кв.м., ІІІ - веранда площею 6,6 кв.м, ІV - кухня площею 7,5 кв.м., V - веранда площею 10,7 кв.м. Експерт зазначив, що для забезпечення співвласникам можливості окремого користування виділеними ізольованими приміщеннями в житловому будинку потрібно провести ряд ремонтно-будівельних робіт. Розробка проектно-кошторисної документації, а також погодження документації у встановленому законом порядку з відповідними службами і установами не відноситься до діяльності судових експертів. Вартість і перелік робіт по зміні об`ємно-просторового рішення кожної з двох квартир житлового будинку, а також варість по влаштуванню або переобладнанню систем інженерного устаткування залежить від прийняття рішень, які обумовлюються розробленою і погодженою у встановленому законом порядку проектно-кошторисною документацією. Окрім того ізольовані приміщення повинні бути забезпеченні автомною системою електропостачання та слабких струмів, газопостачання, опалення, водопостачання, водовідведення. Експерт визначив, що провести поділ домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] між двома співвласниками вбачається за можливе з відхиленням від ідеальних часток співвласників по загальній площі, що виділяється кожному з них після розподілу. Експертом визначений один варіант поділу будинковолодіння з надвірними будівлями: співвласнику 1 виділити 47% житлового будинку, загальною площею 42,1 кв.м. вартістю 31 255 грн 06 коп., що менше ідеальної частки на 2,8 кв.м. по площі та на 2078 грн 94 коп. по вартості; співласнику 2 виділити 53 % житлового будинку загальною площею 47,7 кв.м. вартістю 35412 грн 94 коп, що більше ідеальної частки на 2,8 кв.м. по площі та на 2078 грн 94 коп. по вартості; співвласнику 1 виділити 31% господарських будівель (сарай -б, підвал) площею 20,6 кв.м. вартістю 4315 грн, що менше ідеальної частки на 7,3 кв.м. по площі та на 2692,5 грн по вартості; співвласнику 2 виділити 69% господарських будівель (сарай -Б, гараж -В) площею 35,2 кв.м. вартістю 9700 грн , що менше ідеальної частки на 7,3 кв.м. по площі та на 2692,5 грн по вартості. Співвласнику 2 необхідно сплатити співвласнику 1 грошову компенсацію в сумі 4771 грн 74 коп. за надлишкову вартість домоволодіння (а.с.98-142). В судовому засіданні позивачка вказала, що згідна на виділення їй в натурі майна як співвласнику 2 (згідно висновку експерта) та погодилась на виплату компенсації відповідачу за надлишкову вартість домоволодіння. Відповідач з приводу поділу домоволодіння поклався на думку суду. Чинним Законодавством передбачено, що у випадку необхідності перепланувань чи виконання інших будівельних робіт, необхідно звернутися до Державної архітектурної будівельної інспекції та зареєструвати повідомлення про початок виконання будівельних робіт. Згідно п.1 Порядку виконання будівельних робіт, затвердженого Постановою КМУ від 13.04.2011 року №466 будівельні роботи - це роботи з нового будівництва, реконструкції, технічного переоснащення, реставрації, капітального ремонту. Правилами утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 року №76 визначено, що реконструкція житлового будинку - комплекс будівельних робіт, спрямованих на поліпшення експлуатаційних показників приміщень житлового будинку шляхом їх перепланування та переобладнання, надбудови, вбудови, прибудови з одночасним приведенням їх показників відповідно до нормативно-технічних вимог. Таким чином, технічний поділ будинку можливо провести лише з відхиленням від ідеальних часток та з урахуванням проведення реконструкції і переобладнення приміщень будинку для приведення їх у відповідність до вимог будівельно-технічних нормативних документів, які обумовлюються розробкою і погодженням у встановленому законом порядку проектно - кошторисної документації. З огляду на встановленні судом обставини справи, враховуючи висновок експерта щодо можливості поділу домоволодіння між двома співвласниками, відсутністю доказів порушення прав відповідача у зв`язку із зазначеним варіантом поділу майна, суд вважає, що позов необхідно задовольнити. Розподіляючи судові витрати у виді судового збору, суд керується вимогами п.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), яка передбачала, що судовий збір за подання позовної заяви майнового характеру подвнв фізичною особою становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Розмір мінімальної заробітної плати у 2016 році становив 1378 грн. Ціна позову становить 56 000 грн., тобто судовий збір, який належало б сплатити позивачці становив 560 грн. Тому саме такий розмір судового збору підлягає стягненню із відповідача на користь позивачки, враховуючи задоволення позову. Що стосується розподілу витрат на проведенням експертизи, суд керуються ст. 139, ч. 2 ст. 141 ЦПК України та враховуючи задоволення позову стягує із відповідача понесенні позивачкою витрати на проведення експертизи у сумі 11 904 грн.

Outcome: approved