Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-20 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , посилаючись на те, що відповідач є батьком неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] , які проживають разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. З відповідачем у справі позивачка 12 червня 2014 року розірвала шлюб. Приблизно з 30 березня 2015 року відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей належним чином не надає, не цікавиться їх життям та матеріальним забезпеченням, не приймає участь у їх вихованні, утриманні та розвитку. Таким чином, позивачка прийшла до висновку, що батько ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини, що є підставою для позбавлення його батьківських прав, у зв`язку з чим звернулася до суду з зазначеною позовною заявою. В судовому засіданні позивачка та її представник-адвокат вимоги позовної заяви підтримали та просили суд задовольнити їх у повному обсязі, у разі повторної неявки відповідача в судове засідання не заперечували проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином. Так, судом, відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України, неодноразово надсилалися судові повістки про виклик до суду за адресою місця проживання відповідача, зареєстрованого у встановленому законом порядку, однак відповідно до повернутих поштових повідомлень відповідач за зазначеною адресою відсутній, що свідчить про неможливість вручення відповідачу судових повісток та, відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, в цьому випадку вважається, що судовий виклик вручений відповідачу належним чином. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, у судове засідання не з`явилася, однак від неї до суду надійшла заява, в якій просила про розгляд справи у її відсутність. Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідача, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи. Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Враховуючи вказані факти, згоду позивачки та її представника, суд вважає за можливе, відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, ухвалити рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, розглянувши позовну заяву, заслухавши пояснення учасників справи, а також вислухавши думку дітей [PERSON] , [PERSON] , дослідивши та оцінивши в сукупності письмові докази, вважає, що позов [PERSON] , підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов`язані з ухиленням батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню дітей, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Сімейним Кодексом України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 16 вересня 2005 року (а.с. 12, 47), який було розірвано 12 червня 2014 року, що підтверджується заочним рішенням Арцизького районного суду Одеської області. Вказане рішення набрало чинності (а.с. 13, 48). Відповідно до копій свідоцтв про народження [PERSON] , [INFO] (а.с. 9, 45), [PERSON] , [INFO] (а.с. 10, 46), їх батьком зазначений [PERSON] , відповідач у справі (а.с. 29-30, 59-60). За рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 24 червня 2014 року з [PERSON] , відповідача по справі, було стягнуто аліменти на користь позивачки на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн., щомісячно, на кожну дитину з наступною індексацією відповідно до закону, починаючи з дня подання позову, тобто з 21 лютого 2014 року, і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 14-15, 49-50). [PERSON] , відповідач по справі, аліменти на утримання дітей не сплачує, внаслідок чого станом на 15 червня 2020 року утворилася заборгованість по аліментам в сумі 99935,04 грн., що підтверджено розрахунком заборгованості, виданим державним виконавцем Арцизького РВ ДВС Південно-східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) (а.с. 16). З довідки, виданої головою ОБСЛУГОВУЮЧОГО КООПЕРАТИВУ «ГРАНИТ» Могильниковим В.Д. вбачається, що [PERSON] , позивачка по справі, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . До складу її сім`ї входять діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 11). Відповідно до письмових свідчень від 01 червня 2020 року, 20 квітня 2017 року, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтвердили, що [PERSON] , позивачка по справі, проживає разом з дітьми [PERSON] , [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Сусіди батька дітей [PERSON] , відповідача по справі, ніколи не бачили, вихованням дітей займається мати (а.с. 17, 24, 51, 54). Згідно довідок № 259 від 01 червня 2020 року, № 258 від 29 травня 2020 року, діти [PERSON] , [PERSON] навчаються в ОДЕСЬКІЙ ЗАГАЛЬНООСВІТНІЙ ШКОЛІ № 62 I-III СТУПЕНІВ ОДЕСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ (а.с. 18, 19) та дітьми опікується мати [PERSON] (а.с. 7, 43), позивачка по справі, а батько [PERSON] (а.с. 29-30, 59-60), відповідач по справі, за час навчання дітей не відвідував школу, не спілкувався з вчителями та класним керівником, не цікавився навчанням дітей, що підтверджується характеристиками дітей [PERSON] та [PERSON] за місцем навчання (а.с. 20, 21, 22, 23, 52, 53). Згідно висновку Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, як органу опіки та піклування, від 27 листопада 2020 року Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, як органу опіки та піклування, вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , відповідача по справі, відносно його дітей [PERSON] , [PERSON] (а.с. 93-96). Допитані в судовому засіданні діти [PERSON] , [PERSON] , пояснили суду, що вони проживають разом з матір`ю; батько з ними не спілкуються більше двох років, не цікавиться їхнім навчанням, їх не відвідує, до школи не приходив. Судом достовірно встановлено, а також підтверджено поясненнями позивачки та її представника, та наданими суду письмовими доказами, що відповідач не проявляє до своїх дітей щонайменшої батьківської турботи, хоча має таку можливість, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, абсолютно не цікавиться ні здоров`ям, ні подальшою долею дітей у зв`язку з чим, суд вважає, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт ухилення [PERSON] від виконання своїх обов`язків по вихованню своїх дітей. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має в тому числі один з батьків. В силу ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Отже, ч. 2 ст. 155 СК України забезпечує, в першу чергу, інтереси дитини. При прийнятті рішення у наявній справі судом також береться до уваги, що Європейський суд з прав людини (Справа «Савіни проти України» (Заява № 39948/06) у своєму рішенні від 18 грудня 2008 року наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Згідно зі ст. ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї. Крім того, діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ст. 14 вищенаведеного вище Закону). Такі ж положення містяться у Конвенції ООН про права дитини, де зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. При вирішенні спору між сторонами судом також взяті до уваги роз`яснення Пленуму Верховного суду України, надані у п. 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року № 20, згідно якого особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. З огляду на вище викладене, обставини справи та досліджені судом докази, які дають суду підстави дійти до однозначного висновку, що відповідач свідомо нехтує своїми обов`язками батька перед своїми дітьми, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток, як складову виховання; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, тобто ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо утримання і виховання дітей. Суд приходить до висновку, що, виходячи лише з інтересів дітей, в судовому засіданні були встановлені усі підстави, які дають суду прийти до однозначного висновку щодо необхідності позбавлення відповідача [PERSON] , який свідомо ухилився від виконання своїх батьківських обов`язків, прав відносно його дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , оскільки на думку суду таке рішення буде захистом прав дітей, у зв`язку з чим позовна заява про позбавлення батьківських прав підлягає задоволенню та відповідача [PERSON] слід позбавити батьківських прав. У зв`язку із задоволенням позовних вимог позивачки, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сума судового збору, понесеного позивачкою при звернені з цим позовом до суду (а.с. 1). На підставі ст. ст. 15, 141, 150, 152, 155, 164, 166 СК України,

Outcome: approved