Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-18 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення неустойки (пені) за невчасну сплату аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що 14 листопада 2009р. між нею та відповідачем - [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований Лебединським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Сумській області (актовий запис №206). Від шлюбу з [PERSON] вони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. 30 грудня 2015р. Лебединським районним судом Сумської області було ухвалене рішення по справі №580/2264/15-ц про розірвання шлюбу, а також про стягнення з Відповідача на її користь на утримання доньки аліментів. На виконання вищевказаного рішення Лебединського районного суду Сумської області від 30 грудня 2015р. був виданий виконавчий лист, який був направлений для примусового виконання судового рішення до органів державної виконавчої служби Московського відділу державної виконавчої служби м.Харкова, а в подальшому до Шевченківського відділу державної виконавчої служби м.Харкова. В той же час Відповідач не виконує свого обов'язку щодо своєчасності і повноти сплати аліментів на утримання моєї доньки. За весь період з моменту ухвалення рішення судом відповідач жодного разу не провів хоча б часткову сплату аліментів на її користь на утримання доньки. Тому вона просить стягнути пеню відповідно до наданого розрахунку. В судовому засіданні позивачка позов підтримала у повному обсязі. Відповідач до судового засідання не з'явився, надіслав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, а також відзив на позов у якому не визнав позовні вимоги у повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові заяви по суті позову та докази подані сторонами, вважає позов необґрунтованим з огляду на таке. Судом встановлено, що сторони мають спільну неповнолітню дитину - доньку [PERSON]. Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 25 вересня 2013 року з позивача на утримання доньки стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину, встановленого законодавством для дитини відповідного віку, щомісячно до її повноліття, починаючи стягнення з 1 грудня 2015 року на користь позивачки. Вказані обставини підтверджуються копією Лебединського районного суду Сумської області від 30 грудня 2015 року у справі 580/2264/15-ц (а.с. 7-8). На виконання зазначеного рішення Лебединським районним судом Сумської області виданий виконавчий лист №580/2264/15-ц. (а.с.9). 4 січня 2016 року позивачка [PERSON] звернулась з заявою про прийняття на виконання взазначеного виконавчого листа на адресу Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції (а.с.112). 21 січня 2016 року постановою державного виконавця (а.с.117) було відкрите виконавче провадження. З відповіді на запит державного виконавця до Пенсійного фонду України від 27 лютого 2017 року (а.с.127) встановлено, що того ж дня державному виконавцю було повідомлено, що відповідач [PERSON] з грудня 2016 року працює у ТОВ «ІндігоГруп». На попередні запити державного виконавця до Пенсійного фонду України від 10 березня 2016 року (а.с. 119) та Державної податкової служби України від 11 березня 2016 року (а.с. 121) була відсутня інформація про працевлаштування відповідача та отримання ним доходів. 4 квітня 2017 року виконавче провадження було передане до Дзержинського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківський області (а.с. 149) у зв'язку з тим, що боржник працює на території Дзержинського району м. Харкова. 18 квітня 2017 року виконавче провадження було прийняте державним виконавцем Дзержинського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківський області Бакшеєвим С.М. (а.с.151-152). 6 лютого 2018 року державним виконавцем Дзержинського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківський області Бакшеєвим С.М. винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с.155-156). Зазначена постанова того ж дня була направлена на виконання до ТОВ «Індіго груп» (а.с. т154). З розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 12 квітня 2018 року (а.с. 109) який складний головним державним виконавцем Шевченківського ВДВС міста Харкова Бакшеєвим С.М., встановлено, що у лютому 2018 року вперше сплачені аліменти в розмірі 994 грн. 18 коп. Зазначені факти також стверджується довідкою про доходи (а.с.29). За таких обставин аліменти почали стягуватись з місяця у якому була направлені постанова про звернення стягнення на зарплату відповідача. З довідки начальника Шевченківського ВДВС м. Харкова (а.с. 110) встановлено, що станом на 25 червня 2018 року заборгованість по сплаті аліментів у [PERSON] відсутня. З завіреної копії трудової книжки [PERSON] (а.с.27) встановлено, що 7 листопада 2015 року [PERSON] був прийнятий на службу до Національної поліції України, запис зроблений ГУНП в Харківській області. 30 червня 2016 року [PERSON] звільнений з Національної поліції України. 8 липня 2016 року [PERSON] прийнятий на роботу водієм до ТОВ «Індіго груп». Факт прийняття на роботу до «Індіго груп» також стверджується копією наказу (а.с.28) відповідно до якого [PERSON] прийнятий на основне місце роботи водієм з 8 липня 2016 року. За таких обставин, суд не знаходить доказів вини саме [PERSON] у виникненні заборгованості по сплаті аліментів, оскільки він був офіційно працевлаштований, з незначною перервою з 7 листопада 2015 року в тому числі у Національній поліції України, але Державна виконавча служба не могла встановити його місце роботи та звернути стягнення на його заробітну плату. Відповідно до ст. 196 СК України, та визначено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Окрім того, визначення поняття пені міститься в ч. 3 ст. 549 ЦК України, якою зазначено, що пеня є неустойкою, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Загальні положення про пеню (неустойку) містяться у главі 49 ЦК України, яка регулює питання забезпечення виконання зобов'язання. В той же час, питання відповідальності за порушення зобов'язання визначені главою 51 ЦК України. За таких обставин суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: dismissed