Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем [PERSON] вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 23 лютого 1983 року до 02 жовтня 2008 року. Проживали вони у [INFO]. Подружнє життя з відповідачем у них не склалося. На початку 1987 року вони стали проживати окремо. Шлюбні відносини між ними фактично припинилися. Згодом вона переїхала проживати у [INFO] та оселилася у квартирі [ADDRESS]. У січня 1999 року вона продала квартиру, у якій проживала та придбала іншу за адресою: м. Хуст, вул. Пирогова, 9/1 Закарпатської області. Від того часу, як вона з відповідачем припинили спільне життя вони не підтримують жодних відносин між собою і вона навіть на сьогодні не знає де він і як живе. Питання розірвання шлюбу відповідачем вирішено не було. З позовом до суду про розірвання шлюбу зверталася вона. Шлюб між ними розірвано 22 вересня 2008 року за рішенням Хустського районного суду Закарпатської області. На даний час вона має намір продати квартиру, однак нотаріус запропонував їй надати письмову згоду її чоловіка, оскільки квартира придбана нею під час перебування у шлюбі з відповідачем, а тому вважається спільною власністю подружжя. Її колишній чоловік участі у придбанні квартири ні коштами, ні працею не брав і не має до цієї квартири нікого відношення. Він там не проживав та не був зареєстрований. Вона вважала, що він розірвав з нею шлюб вже давно, оскільки тривалий період вони шлюбні відносини не підтримували та проживали окремо. Просить суд винести рішення, яким визнати вищевказану квартиру її особистою приватною власністю, як таку, що набута під час роздільного проживання з чоловіком у звязку з фактичним припиненням шлюбних відносин. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася. До суду представником позивачки [PERSON] подано заяву про розгляд справи без участі позивачки, позов підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, про час і місце розгляду справи його належним чином повідомлено, через засоби масової інформації про причини неявки суд не повідомив. Третя особа: приватний нотаріус Хустського РНО [PERSON] в судове засідання також не зявилася. До суду надіслала заяву про розгляд справи у її відсутності, проти задоволення позову не заперечила. У порядку ст.ст. 158, 224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників судового розгляду, провівши заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити, виходячи з наступного. В судовому засіданні належними доказами встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвали на підставі рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 22 вересня 2008 року. Як вбачається з договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Хустської державної нотаріальної контори [PERSON] 25 серпня 1999 року за № 7809, позивачка [PERSON] купила від [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Згідно технічного паспорту від 06.02.1997 року власником квартири [ADDRESS] є позивачка [PERSON] У відповідності до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Права та обовязки сторін щодо спірної квартири виникли в момент придбання такої, а тому правовий режим цього майна та правовідносин сторін із приводу нього регулюються нормами КпШС від 20 червня 1969 року. Так, відповідно до ст. 24 Кодексу про шлюб та сімю України, що діяла на момент укладення між сторонами шлюбу та придбання квартири, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном. Відповідно до ч. 2 ст. 28 КпШС України суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них. Подібні норми викладені в чинному на даний час Сімейному кодексі України, де в пп. 2, 3, ч. 1 і ч. 6, 7 ст. 57 зазначено, що особистою приватною власністю дружини чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування і майно, набуте нею, ним на час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Позивачка в позовній заяві вказує, що на початку 1987 року вона з відповідачем припинила шлюбно-сімейні відносини та ведення спільного господарства. У травні 1987 року вона переїхала з м. Калуш Івано-Франківської області проживати до [INFO], що стверджується відміткою у паспорті про реєстрацію місця проживання. У січні 1999 року продала цю квартиру, а 12 серпня 1999 року згідно вищевказаного договору купівлі-продажу придбала квартиру [ADDRESS], в якій і проживає по сьогоднішній день. Відповідач у даній квартирі не проживає та не був зареєстрований. Як вбачається з довідки товариства власників квартир «Нарцис» від 27.06.2016 року за № 9, [PERSON] дійсно одна проживає за адресою: [INFO]. Згідно записам у будинковій книзі в квартирі [ADDRESS] зареєстрованою з 28.12.1999 року значиться [PERSON]. Даних про реєстрацію відповідача [PERSON] у спірній квартирі будинкова книга не містить. Ст. 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Беручи до уваги встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, а також оцінюючи надані докази, суд вважає позов обґрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved