Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-02 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, мотивуючи свої вимоги тим, що 19 червня 1993 року між нею та відповідачем було укладено шлюб в виконкомі Холодівської сільської ради, Тульчинського району, за актовим записом за № 5. В шлюбі з відповідачем вони придбали майно, а саме, житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який розташований в с. Холодівка, Тульчинського району по вул.. Гриба, 51. Житловий будинок №51 по вул. Гриба в с. Холодівка, Тульчинського району було нею і відповідачем куплено спільно в шлюбі, а тому даний будинок є спільним майном подружжя і належить їм на праві спільної сумісної власності. Добровільно між собою поділити даний житловий будинок відповідач не погоджується. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності позов підтримує, на його задоволенні наполягає. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча був своєчасно та належним чином повідомлений про дату і час слухання справи згідно наявного повідомлення про вручення поштового відправлення, і відомостей про причину своєї неявки до суду не надав. За таких обставин, суд ухвалив, розглянути справу заочно за відсутності відповідача на підставі наявних у справі даних і доказів відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив: 19 червня 1993 року між позивачкою та відповідачем в виконкомі Холодівської сільської ради, Тульчинського району, за актовим записом за № 5 було укладено шлюб, що в свою чергу підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с.6). Перебуваючи у шлюбі, сторонами спільно було придбано: житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами. який розташований в с. Холодівка, Тульчинського району по вул.. Гриба, 51, що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 14 червня 1996 року посвідченого державним нотаріусом Тульчинської державної нотаріальної контори [PERSON] (а.с.13). Відповідно до ст. 60. СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. На підставі ст. 63 СК України, встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.1,2 ст.71 СК України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Вказані правовідносини також врегульовані ч. 3 ст. 368, ст. ст. 369, 370 ЦК України. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених\~ст. 61 ЦПК України, відповідно до\~ ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, позивачка довела свою позицію, щодо визнання за нею права власності на ? частину в спільному майні подружжя, а саме частину житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель. З боку відповідача суду не надано належних та допустимих доказів на спростування посилань позивача. Разом з тим, позивачка ставить питання щодо розподілу спільного майна подружжя. В цій частині суд позбавлений можливості вирішити вказане питання, так як необхідною умовою щодо поділу вказаного майна є проведення судової будівельно-технічної експертизи. Однак, сторони в судове засідання не з'явились і такого клопотання не заявляли. За вищевикладених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині визнання права власності є обгрунтованими, обставини викладені в позовній заяві знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому позов про поділ спільного майна подружжя підлягає частковому задоволенню. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути сплачені нею судові витрати з оплати судового збору в розмірі 738,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial