Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, з тих підстав, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 21.04.2015 року. У шлюбі у них народилася одна дитина: син [PERSON], [INFO], який на даний час є малолітнім. Причиною розірвання шлюбу є те, що у неї з відповідачем подружнє життя не склалося, у них різні характери та погляди на життя, через що виникають різного роду суперечки та непорозуміння. За час спільного проживання відповідач зловживав спиртними напоями, після чого вчиняв сварки, а в окремих випадках бійки, тому подальше спільне проживання та збереження їхнього шлюбу втратило будь-який сенс. Просила шлюб розірвати, термін на примирення не давати, місцем проживання малолітнього сина [PERSON] визначити її місце проживання. Оскільки у неї на утриманні є дитина, яка являється інвалідом з дитинства (від першого шлюбу), просила звільнити її від сплати судового збору. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, однак на адресу суду подала письмову заяву, в якій позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити, справу розглянути без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак на адресу суду надіслав заяву, в якій позов визнав з підстав зазначених в ньому, не заперечив проти його задоволення та просив справу розглянути у його відсутності. 15.12.2017 року набрала чинності нова редакція Цивільного процесуального кодексу України та згідно п. 9 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, в редакції 15.12.2017 року, встановлено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Оскільки провадження по даній справі було відкрито до набрання чинності ЦПК України у редакції Закону № 2147, розгляд справи повинен відбуватися у відповідності до правил, які почали діяти після набрання чинності даної редакції ЦПК України, тобто з 15 грудня 2017 року. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав: Згідно з положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що сторони згідно свідоцтва про шлюб, перебувають в зареєстрованому шлюбі з 21.04.2015 року (а.с. 2). Подружнє життя між сторонами не склалося, у них різні характери та погляди на життя, через що виникають різного роду суперечки та непорозуміння, відповідач зловживає спиртними напоями, в нетверезому стані вчиняє сварки. У шлюбі у них народилася одна дитина: син [PERSON], [INFO], який на даний час є малолітнім (а.с. 4). Шлюб між сторонами існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, що має істотне значення, а тому шлюб слід розірвати. В силу вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи те, що позивачка не просила відновити їй дошлюбне прізвище, суд вважає, що після розірвання шлюбу їй слід залишити шлюбне прізвище «Завулічна». Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Враховуючи те, що позивачка просила місцем проживання малолітньої дитини визначити її місце проживання, а відповідач повністю визнав позовні вимоги, суд, вважає, що місцем проживання малолітнього сина [PERSON], [INFO], слід визначити місце проживання його матері. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. При такому вирішенні позову, з врахуванням того, що позивачка звільнена від сплати судового збору, з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір у встановленому законодавством розмірі. На підставі ст.ст. 110, 112, 113 СК України, Закону України «Про судовий збір»,

Outcome: approved