Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-11 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з дійсним позовом у грудні 2014 року. В своєму позові позивачка в обґрунтування заявлених позовних вимог послалася на наступне. 15.08.2014 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] посвідчено попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна з елементами договору авансу, за яким [PERSON] зобов'язався укласти основний договір та продати їй житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS], за визначеною ціною в розмірі 73 313 гривень 44 коп. На виконання умов попереднього договору, нею передано [PERSON] грошові кошти в розмірі 65 458 гривен, що також підтверджується договором в якому зазначено, що факт передачі грошових коштів підтверджується підписанням вказаного договору. Залишок коштів, які вона мала сплатити відповідачеві під час укладення основного договору складає 7855 гривень 01 коп. Відповідач [PERSON], в свою чергу, передав їй спірний житловий будинок та на цей час вона постійно в ньому проживає та відкрито користується ним. На прохання позивачка щодо укладення основного договору, відповідач [PERSON] ухиляється від цієї дії та не бажає виконувати даний обов'язок, який встановлений попереднім договором. Сплачені грошові кошти відповідач не повернув. За таких обставин вона не має можливості розпоряджатися будинком на власний розсуд та перебуває в постійній напрузі з приводу того, що відповідач в будь-який час може виселити її з сім'єю з будинку. За таких обставин вона вимушена звернутися до суду Представник відповідача [PERSON], діючий на підставі довіреності, надав суду заяву про визнання позовних вимог в повному обсязі, в якій не заперечував проти визнання за позивачкою права власності на спірний житловий будинок та стягнення на користь відповідача решти грошових коштів за договором, а також просив розглянути справу в його відсутність. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню по наступних підставах. Згідно ч. 1 ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Згідно з ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №25511722 від 14.08.2014 року, належить житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS]. 15.08.2014 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] посвідчено попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна з елементами договору авансу, за яким [PERSON] зобов'язався укласти основний договір та продати їй житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS], за визначеною ціною в розмірі 73 313 гривень 44 коп. На виконання умов попереднього договору, позивачкою передано відповідачу [PERSON] грошові кошти в розмірі 65 458 гривен, що підтверджується попереднім договором від 15.08.2014 року. Залишок коштів, які позивачка має сплатити відповідачеві під час укладення основного договору складає 7855 гривень 01 коп. Відповідач [PERSON] передав спірний житловий будинок позивачці, на цей час вона постійно в ньому проживає та відкрито користується ним, що підтверджується довідкою з Петрівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області № 1207 від 03.12.2014 року. Згідно технічного паспорта, Комінтернівським РБТІ станом на 31.07.2014 року житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] має загальну площу 60,0 кв.м., житлову площу 29,8 кв.м., допоміжну 30,2 кв.м. Всі суттєві умови договору купівлі-продажу, передбачені ст. 655 ЦК України сторонами виконані, оскільки позивачка майже повністю розрахувалася з продавцем, а той передав їй нерухомість, яку позивачка використовує за цільовим призначенням. Крім того представником відповідача визнано позовні вимоги в частині визнання за позивачкою права власності на нерухоме майно. Таким чином суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню. На підставі викладеного, ст. 316, ч.3 ст. 334, ч.2 ст.220, 635, 655 ЦК України,

Outcome: approved