Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-17 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить позбавити його батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що він ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, тривалий час не бажає з ним спілкуватися, не утримує його, не займається вихованням та розвитком, не піклується про фізичний та духовний розвиток. Відповідач подав зустрічний позов, в якому просить зобов*язати [PERSON] не перешкоджати йому в вихованні та спілкуванні з сином [PERSON], [INFO], визначивши способи його участі як особисте спілкування засобами телефонного, поштового, електронного зв*язку, визначити дні побачень щосуботи та щонеділі з 10 до 18 години. В судовому засіданні позивачка за основним позовом підтримала свої позовні вимоги, проти зустрічних позовних вимог заперечує, так як не перешкоджає відповідачу спілкуватися з сином та приймати участь у його вихованні. Представник позивачки за основним позовом- відповідачки за зустрічним позовом підтримав основні позовні вимоги, проти зустрічного позову заперечував. Відповідач за основним позовом- позивач за зустрічним позовом та його представник проти основного позову заперечували та підтримали зустрічний позов, зазначаючи про те, що відповідач намагається брати участь у вихованні сина, але мати дитини перешкоджає йому в цьому, не дає спілкуватися телефоном, не приймає подарунки. Представник третьої особи - управління служб у справах дітей Харківської міської ради підтримала основний позов, проти зустрічного позову заперечувала, в подальшому подала заяву з проханням розглядати справу у їх відсутність. Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, представника третьої особи, ,показання свідка [PERSON],дослідивши письмові докази, оцінивши надані докази в їх сукупності, приходить до висновку, що основні позовні вимоги підлягають задоволенню, а в зустрічному позові слід відмовити з наступних підстав. Згідно ст.157 СК України той з батьків, що проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст.159 СК України якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків. Хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Стаття ст..164 СК України передбачає підстави позбавлення батьківських прав, одна з яких, передбачена п.2ч.1 цієї статті - це ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. В Постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов*язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов*язками. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] (а.с.8). Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 05.03.2014 року про розірвання шлюбу встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з листопада 2013 року спільне господарство не ведуть, проживають окремо ( а.с.5). Так як дитина [PERSON] залишився проживати з мамою [PERSON] та знаходився на її утриманні, а [PERSON] не надавав матеріальну допомогу на утримання дитини, рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 28.02.2014 року з нього на користь [PERSON] на утримання сина максима були стягнуті аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів його доходів щомісячно, розпочинаючи з 23.01.2014 року ( а.с.6-7). З листопада 2013 року, тобто на протязі тривалого часу більше двох років, відповідач за основним позовом не утримує дитину [PERSON], не бере участі у його вихованні та розвитку, не цікавиться взагалі його здоровьям, навчанням та таке інше, без поважних причин. Той факт, що відповідач не бере участі у вихованні дитини, не спілкується з нею, не цікавиться її внутрішнім світом, не цікавиться його навчанням, розвитком здібностей, не водить до зоопарку, цирку , театру та таке інше, не забезпечує в повному обсязі матеріальним забезпеченням, не купував іграшки, книги, предмети для розвитку здібностей дитини та таке інше, фактично не оспорюється самим відповідачем за основним позовом. Також ці обставини підтверджуються письмовими доказами, такими як характеристикою на [PERSON] з Харківської загальноосвітньої школи №118, в якій він навчається в 1-а класі, з якої вбачається, що батько [PERSON] не цікавиться навчанням сина, до школи не приходив, не був присутній на батьківських зборах, у вихованні сина участі не приймає. Дитиною опікується мама [PERSON] та бабуся [PERSON] ( а.с.115,137). З довідки з 16 дитячої поліклініки встановлено, що під час хвороби дитини піклуванням за його здоровьям відбувалося тільки мамою [PERSON], батько з дитиною не проживає (а.с.9). З наданих розрахунків заборгованості по аліментам встановлено, що заборгованість станом на 01.03.2016 року складає 7094 грн.39к. (а.с.138). Аналізуючи надані суду докази, суд приходить до висновку, що вказані дії відповідача, який не надає матеріальної допомоги на утримання дитини для забезпечення її в повному обсязі харчуванням, одягом, предметів для набуття освіти та розвитку здібностей, взагалі не спілкується з сином, не займається та не цікавиться його здоров*ям та оздоровленням, не водить до цирку, зоопарку, театрів, виставок і таке інше, що дозволило б говорити про піклування в розвитку дитини, хоча і мав таку можливість, свідчать про те, що він ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. На обсяг батьківських прав та обов'язків не впливає та обставина, що один із батьків проживає окремо від дитини і виконувати батьківські обов'язки належним чином потрібно не тільки відносно дитини, яка проживає разом з батьком, а й в такому ж обсязі й відносно дитини, яка проживає окремо. Суд також враховує висновок органу опіки та піклування в особі управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради , тобто органу, який безпосередньо займається проблемами виховання дітей, згідно з яким цей орган вважає доцільним та необхідним позбавити відповідача батьківських прав відносно його сина [PERSON] в інтересах самих дітей,так як факт перешкоджання у вихованні сина з боку [PERSON] та усунення перешкод не підтвердився. ( а.с.105-106). Разом з тим, відповідач за основним позовом - позивач за зустрічним позовом [PERSON] заявляє про те, що не спілкувався, не опікувався та не брав участі у вихованні сина з тих причин, що відповідачка за зустрічним позовом- позивачка за основним позовом [PERSON] перешкоджала йому у спілкуванні з дитиною. Вказані обставини позивачем за зустрічним позовом не доведені, а саме з його пояснень вбачається, що після того, як він вигнав колишню дружину з сином [PERSON] з їх спільної квартири ( що підтверджено рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 25.01.2016 року, залишеного без змін ухвалою АСХО від 23.02.2016 року (а.с.130-131) і до теперішнього часу перешкоджає своїй дитині [PERSON] проживати в належних житлових умовах, то він знав, що [PERSON] з сином пішла проживати до своїх батьків за адресою [ADDRESS] і до цього часу вимушена там проживати. Одного разу в січні 2014 року він приходив по місцю мешкання дитини з мандаринами, де йому відкрили двері, не було влаштовано ніяких скандалів, але поспілкуватися з дитиною достатнього часу не було можливості, так як дружина з сином поспішала на виставку динозаврів. Після цього він вважав принизливим приходити до батьків колишньої дружини та спілкуватися з сином. Розцінювати цю обставину, що в день єдиного приходу батька джо дитини вона поспішала на виставку динозаврів. Заплановану раніше, як перешкоджання в спілкуванні та вихованні дитини, у суду немає підстав. Дитина з вересня 2015 року навчається у школі №118, але батько не поцікавився, де навчається його син і не знав цього до судових засідань. В матеріалах справи позивачкою надана була характеристика, з якої вбачається, де навчається син [PERSON], але батько , зауважуючи про те, що йому перешкоджають у спілкуванні та вихованні сина, жодного разу не прийшов до школи, не зустрівся з сином, не поцікавився життям та навчанням сина в класного керівника. Посилання відповідача на той факт, що він не може поспілкуватися з сином за мобільним телефоном, який у нього був, так як [PERSON] заборонила сину спілкуватися телефоном з батьком , а потім вийняла батарейку, ніякими доказами не підтверджені. Як пояснила позивачка за основним позовом, вказані обставини не відповідають дійсності, так як відповідач єдиний раз в 2015 році поздоровляв сина з днем народження та пообіцяв подарунок, але його не передав. Відповідач [PERSON] зазначає, що подарунок синові у вигляді дракона віддав охороннику на автостоянці. Посилання відповідача на той факт, що сплачує аліменти в мінімальному розмірі від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, оскільки виплачує кредит на квартиру в розмірі приблизно 2000 грн. щомісяця підтверджує той факт, що відповідач [PERSON] вибрав для себе пріоритетом добросовісне і в повному обсязі виконання кредитних зобов*язань перед банком перед добросовісним та в повному обсязі виконанням своїх батьківських обов*язків, зокрема, по матеріальному забезпеченню дитини всім необхідним і що в нього є така матеріальна можливість, але він умисно не в повному обсязі виплачує аліменти на утримання дитини. Суд не приймає до уваги показання свідка [PERSON] про те, що [PERSON] перешкоджає [PERSON] в спілкуванні та вихованні з дитиною, не дає спілкуватися телефоном, так як вказані факти їй особисто не були відомі, а стали відомі зі слів відповідача за основним позовом. Чому [PERSON] не приходив до сина вона не знає. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що відповідач на протязі тривалого часу більше двох років, усвідомлюючи свої батьківські обов*язки та маючи реальну можливість їх виконувати, не вчинив жодних достатніх відповідних дій, що свідчить про те, що він ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно сина [PERSON], [INFO], і його необхідно позбавити батьківських прав, а в задоволенні зустрічних позовних вимог, в яких він просить в якому просить зобов*язати [PERSON] не перешкоджати йому в вихованні та спілкуванні з сином [PERSON], [INFO], визначивши способи його участі як особисте спілкування засобами телефонного, поштового, електронного зв*язку, визначити дні побачень щосуботи та щонеділі з 10 до 18 години - відмовити. В порядку ст..88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки суд стягує понесені нею витрати на оплату судового збору в розмірі 243 грн. 60 к.

Outcome: approved