Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, мотивуючи, що з відповідачем проживали однією сім'єю та вели спільне господарство без реєстрації шлюбу. Відповідач є батьком їх малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Оскільки дитина перебуває на її утриманні, а відповідач ухиляється від обов'язку утримувати дитину, матеріальної допомоги не надає. На підставі вищевикладеного, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття та стягнути аліменти на її утримання в розмірі 1500 грн. щомісячно і до досягнення дитиною трирічного віку. У судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала повністю із підстав, які наведені у позовній заяві. Просила позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, не заперечив проти стягнення з нього аліментів на утримання сина в розмірі 1200,00 грн. щомісячно, стягнення аліментів на утримання дружини вважає безпідставним. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії І-НМ №299633 від 29 грудня 2015 року (а.с.8) сторони є батьками [PERSON], [INFO]. Сторонами не заперечувалось, що малолітня дитина [PERSON], [INFO] проживає разом з матір'ю. В судовому засіданні встановлено, що сторони проживають окремо. Неповнолітній син проживає з матірю, яка займається його утриманням та вихованням. Відповідач бере участь в утриманні сина, однак його допомога є недостатньою, хоча він зобов'язаний це робити на рівні з позивачкою, а тому суд приходить до переконання, що, оскільки утримання неповнолітніх дітей є обов'язком батьків, тому з відповідача слід стягнути аліменти на утримання неповнолітнього сина. Статтею 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України враховує, що відповідач є працездатною особою, інших дітей чи утриманців у нього немає, і він спроможний платити аліменти на утримання дитини. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік» прожитковий мінімум дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень. Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи матеріальне становище сторін та те, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, інтереси дитини при визначенні розміру аліментів, розмір витрат на утримання дитини, виходячи з принципів розумності та справедливості, потреби дитини у розвитку, суд дійшов висновку, що позов в цій частині слід задовольнити частково та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 1200 гривень щомісячно, починаючи з 22 грудня 2018 року до досягнення дитиною повноліття. Щодо позовних вимог в частині стягнення аліментів на дружину суд приходить до наступного висновку. Шлюб є підставою виникнення прав та обов'язків подружжя - це передбачає частина 1 статті 36 СК України. Відповідно до ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Також, відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно правової позиції постанови Верховного суду України від 13.04.2016 року у справі №6-3066цс15, за положеннями ч. 2 ст. 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Згідно із частинами 3, 4 ст. 75 СК України непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов'язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових-сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу (стаття 76 СК України); непрацездатність одного з подружжя, тощо. Підставою для подачі даного позову до суду позивач зазначила статтю 84 Сімейного кодексу України. Проте, враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскільки позивачка не перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, вона не набула статусу «дружина», а тому у неї відсутнє право на утримання її батьком дитини до досягнення дитиною трирічного віку. Інших підстав позову позивачкою не наведено, тому в цій частині позовних вимог слід відмовити. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, на її користь ухвалене рішення, тому з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 640,00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed