Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-20 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому вказала, що 23.09.2011 року вона уклала шлюб з [PERSON], від якого [INFO] року народила сина - [PERSON], який проживає разом із нею і перебуває на повному її утриманні. 29.05.2013 року шлюб між сторонами було розірвано, але фактично шлюбні стосунки було припинено ще з січня 2013 року. Вже починаючи з квітня 2013 року вона з відповідачем проживають окремо. Спорів стосовно міста проживання дитини не було, відповідач не заперечував, що дитина буде проживати з позивачкою. Після розірвання шлюбу, відповідач ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про його нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не дбає про оздоровлення. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, та з моменту розлучення взагалі не цікавився життям, не відвідував його вдома, а з квітня 2013 року зовсім зник з життя сина. Крім того, позивачці стало відомо, що [PERSON] досить часто брав гроші у своїх знайомих нібито на лікування сина, в той час, коли дитина взагалі не хворіла, тобто він шахрайськими діями здобував кошти на свої особисті витрати. У червні 2013 року до позивачки взагалі приїздили невідомі чоловіки з метою дізнатися, де перебуває її колишній чоловік, у зв'язку з тим, що він заборгував їм досить велику суму грошей. Позивачка бажає задля оздоровлення сина, вивозити його на море до АР Крим, однак, у зав'язку з тим що відповідач постійно переховується від неї та інших людей, вона позбавлена можливості в отриманні від відповідача письмового дозволу на тимчасовий виїзд сина межі країни. Своїми діями відповідач протидіє нормальному фізичному та духовному розвитку дитини, його вихованню та самореалізації, а свої права може у майбутньому використувати лише на шкоду синові та його інтересам, і, взагалі, позивачка аліменти боїться з життя свого сина. Просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO] В судовому засіданні позивачка підтримала позов та просила його задовольнити. Додала, що увесь цей час, після розірвання шлюбу з відповідачем вона самостійно виховує дитину, створює йому належні умови виховання, купує одяг, взуття та інші речі, необхідні для нормального розвитку, забезпечує відвідування дитячих закладів, медичне лікування. З народження сина й до теперішнього часу вона піклується про його здоров'я, його фізичний, духовний та моральний розвиток, готує до самостійного життя та повністю утримує. За весь час [PERSON] жодного разу не з'явився у квартирі де мешкає дитина, не навідував його. Зазначила, що син [PERSON] не отримує від батька жодного подарунку на день народження, Новий рік та інші свята. [PERSON] додала, що відповідач по справі жодним чином не був позбавлений інформації стосовно міста перебування її та їхньої дитини, а з її боку ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дитини з ним та прийманні участі батька в вихованні, вищевикладені обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно дитини батьківські обов'язки, покладені на нього законом. Вважає за доцільне зауважити, що жодних перешкод відповідачу у спілкуванні з дитиною та виконанні батьківських обов'язків вона не чинила, навпаки, неодноразово намагалася зв'язатися з відповідачем, щоб він хоча б іноді провідував свого сина, однак відповідач уникав і уникає спілкування з дитиною. В органи опіки і піклування, або ж в суд, із заявою про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, відповідач не звертався. Фактично він просто забув про існування сина [PERSON], життям та вихованням якого наразі позивачка опікується самостійно без будь-якої допомоги з боку батька та його особистої участі. Разом з тим, [PERSON] додала, що їй стало відомо, що відповідач взагалі виїхав за межі України до Російської Федерації на адресу мешкання його рідної сестри, задля того, щоб його не знайшли люди, кому він заборгував гроші. Таким чином, позивачка вважає, що батько свідомо нехтує своїми обов'язками. Крім того, відповідач не піклується про здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток сина, не переймається його життям, побутом, лікуванням, й у решті решт, навіть не утримує його. Всі питання щодо виховання та лікування вирішуються позивачкою самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному її утриманні. Прокурор та представник Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Ленінському району в судове засідання не з'явилися. 02.09.2014 року на адресу суду надійшло повідомлення третьої особи, згідно якого надати висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав не має можливості з причин того, що станом на час розгляду справи [PERSON] перебуває за межами України. Відповідач на неодноразові виклики в судове засідання не з'явився за невідомих суду причин. З заявою по розгляд справи за його відсутності та з запереченнями на позов до суду не звертався. Відповідно до ст.ст. 169, 224-226 ЦПК України зі згоди позивачки, суд ухвалює заочне рішення. Вислухавши пояснення позивачки, вивчивши надані докази, проаналізувавши їх у сукупності, суд приходить до наступних висновків. Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї з моменту народження . Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення поновлення батьківських прав», ухилення від виконання батьківських обов'язків має місце тоді, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема : не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. У відповідності до ст. 164 СК України , батьки або один з них можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей чи зловживають батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на дітей своєю аморальною, антигромадською поведінкою, а також якщо батьки є хронічними алкоголіками чи наркоманами. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, і способом захисту прав та інтересів дитини . Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки, або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, .невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Відповідно до ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов'язані виховувати свою дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування про неї. Суд при прийнятті рішення приймає до уваги те, що,

Outcome: approved