Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS]. В позові зазначила, що вона придбала у [PERSON] у власність житловий будинок [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 14.01.2016 року, посвідченому приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Щербиною В.С., та зареєстрованому в реєстрі за № 92. Відповідно до умов договору продавець зобов'язалась зняти з реєстраційного обліку усіх осіб, які зареєстровані в зазначеному будинку до 14.04.2014 року, але до теперішнього часу відповідач [PERSON], який є сторонньою позивачці особою, зареєстрований в спірному будинку. Інші умови договору купівлі-продажу між сторонами виконані. З моменту укладання даного договору відповідач в зазначеному будинку не проживає, своїх речей там не має, витрат по оплаті житлово-комунальних послуг не несе. Перебування відповідача на реєстраційному обліку в належному позивачці житлі створює перешкоди у здійсненні нею права власності, спричиняє збитки через необхідність сплати житлово-комунальних послуг виходячи із кількості зареєстрованих осіб, тому вона просять про усунення цих перешкод шляхом позбавлення відповідача права користування будинком. Позивачка до суду не з'явилась, надавши письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову, розгляд справи без її участі, а також згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, до суду не з'явився з невідомих причин. Заперечень проти позову не надав. За згаданих обставин зі згоди позивачки суд у відповідності до ст. 224 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Третя особа до суду не з'явились, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, проти задоволення позову не заперечує. З'ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Судом встановлено, що позивачці належить право власності на житловий будинок [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 14.01.2016 року, посвідченому приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Щербиною В.С., та зареєстрованому в реєстрі за № 92. В цьому будинку зареєстрований відповідач, який фактично в ньому не проживає, своїх речей там не має, витрат по оплаті житлово-комунальних послуг не несе. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а в силу ст. 383 ЦК власник жилого будинку має право використовувати помешкання, зокрема, для власного проживання, проживання інших осіб. До видів речових прав на чуже майно в силу ст. 395 ЦК України відноситься, зокрема, право користування, а в силу ст. 401 ЦК право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Згідно із ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Вирішуючи вимоги позову про позбавлення відповідача права користування належним позивачці будинком на користь позивачки, суд виходить з того, що існування цього права може бути зумовлене його реалізацією, тобто постійним проживанням в житлі. Між тим судом встановлено, що відповідач в належному позивачці будинку не мешкає. Перебування відповідача на обліку в належному позивачці житлі створює для неї перешкоди у здійсненні повною мірою права власності, яке з урахуванням встановлених обставин та наведених норм закону підлягає захисту. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» підставою для знаття з реєстрації є, зокрема, остаточне рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням або про виселення. У зв'язку з викладеним право позивачки, як вже зазначено, підлягає захисту в обраний нею спосіб.

Outcome: approved