Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (надалі - Банк), в якому просить стягнути з Банку на свою користь суму в розмірі 10273,11 дол. США; зобов'язати Банк нарахувати та виплатити позивачці з 15 жовтня 2014 року: на суму Вкладу у розмірі 10000,00 дол. США відсотки згідно умов Договору від 15.07.2014р. банківського вкладу «Марафон лояльності_Подвійний дохід ЕПС» №822729/2014 в розмірі 12,5 (дванадцять цілих п'ять десятих) процентів річних до дня, який передує фактичному поверненню Вкладу для [PERSON]; 3% річних на суму простроченого з 15.10.2014р. грошового зобов'язання в розмірі 10273,11 дол. США (десять тисяч двісті сімдесят три долари США 11 центів); 3% річних на суму нарахованих з 15.10.2014р. відсотків згідно умов Договору від 15.07.2014р. банківського вкладу «Марафон лояльності_Подвійний дохід ЕПС» №822729/2014 в розмірі 12,5 (дванадцять цілих п'ять десятих) процентів річних до дня, який передує фактичному поверненню Вкладу для [PERSON] В обґрунтуванні позовних вимог покликається на те, що 15 жовтня 2014 року позивачка звернулася до Банку з вимогою про видачу їй депозитного вкладу за Договором від 15 липня 2014 року банківського вкладу «Марафон лояльності_Подвійний дохід ЕПС» №822729/2014 (в доларах США) (надалі - Договір від 15.07.2014р.) шляхом його безготівкового перерахування разом з нарахованими на вклад відсотками з вкладного рахунку за вкладом на вимогу «Для виплат» [NUMBER] на рахунок [NUMBER] [PERSON] у ПАТ «ТАСкомбанк», ідентифікаційний код 09806443, у зв'язку з чим Банком було оформлено цієї ж дати відповідне платіжне доручення на суму 10273,11 дол. США (десять тисяч двісті сімдесят три долари США 11 центів), однак фактично ці кошти так і не були перераховані Банком. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з підстав, наведених у позові, та просить задоволити такий повністю. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце проведення судового засідання повторно не забезпечив явки уповноваженого представника в судове засідання, про причини такої неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та заперечень проти позову не подав, а тому суд вважає за можливе проведення розгляду справи без участі представника відповідача на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову повністю, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 14 червня 2014 року між позивачкою (за договором - Вкладник) та Банком було укладено Договір банківського вкладу на вимогу «Для виплат» [NUMBER] (в доларах США), предметом якого є відкриття на ім'я Вкладника іменного вкладного рахунка на умовах вкладу на вимогу «Для виплат» в доларах США [NUMBER], код банку 380537, надалі - Рахунок на вимогу (надалі - Договір від 14.06.2014р.). 15 липня 2014 року між позивачкою (за договором - Вкладник) та Банком було укладено Договір від 15.07.2014р., предметом якого є розміщення Вкладником в Банку строкового вкладу на умовах депозитного продукту «Марафон лояльності_Подвійний дохід ЕПС» в доларах США на строк 13 (тринадцять) місяців, з дня укладення Договору, з щомісячною виплатою процентів, надалі - Вклад. Згідно п. 1.2. Договору від 15.07.2014р. Банк відкриває на ім'я Вкладника вкладний рахунок за вкладом на вимогу «Для виплат» [NUMBER], код банку 380537, надалі - Рахунок-кореспондент. На цей Рахунок-кореспондент може бути перерахований Вклад та нараховані, але не отримані вчасно Вкладником проценти за цим вкладом по закінченні строку його дії. Нараховані проценти за збереження Вкладу Вкладник отримує через касу Банку не раніше дати, що співпадає з першим днем по закінчені кожного розрахункового місяця від дати укладення Договору. Згідно п. 1.4. Договору від 15.07.2014р. сума початкового Вкладу - 10000 (десять тисяч) доларів США 00 центів, мінімальна сума Вкладу - 500 (п'ятсот) доларів США 00 центів. Згідно п. 1.5. Договору від 15.07.2014р. стандартна ставка за Вкладом становить 12,5 (дванадцять цілих п'ять десятих Процентів (и) (а) річних та діє з першого по третій місяць дії Вкладу. З четвертого по тринадцятий місяць дії Вкладу стандартна ставка за Вкладом становить 2 (два) проценти річних. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На виконання умов Договору від 15.07.2014р. Вкладником було внесено Банку на Рахунок-кореспондент кошти на загальну суму 10000 (десять тисяч) доларів США 00 центів, що підтверджується квитанцією №683327 від 15.07.2014р., копія якої є наявною у матеріалах справи. Згідно ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. 15 жовтня 2014 року Позивачка звернулася до відповідача з письмовою вимогою про видачу їй Вкладу шляхом його безготівкового перерахування разом з нарахованими на Вклад відсотками з Рахунка-кореспондента на рахунок [NUMBER] [PERSON] у ПАТ «ТАСкомбанк», ідентифікаційний код 09806443, у зв'язку з чим Банком було оформлено цієї ж дати відповідне платіжне доручення на суму 10273,11 дол. США (десять тисяч двісті сімдесят три долари США 11 центів), копія якого є наявною у матеріалах справи. Згідно ст. 1091 ЦК України банк, що прийняв платіжне доручення платника, повинен перерахувати відповідну грошову суму банкові одержувача для її зарахування на рахунок особи, визначеної у платіжному дорученні. Банк має право залучити інший банк (виконуючий банк) для виконання переказу грошових коштів на рахунок, визначений у дорученні клієнта. Банк повинен негайно інформувати платника на його вимогу про виконання платіжного доручення. Порядок оформлення та вимоги до змісту повідомлення про виконання банком платіжного доручення встановлюються законом, банківськими правилами або договором між банком і платником. Водночас, Банк, незважаючи на вимоги ст. 1091 ЦК України не перерахував на рахунок [NUMBER] позивачки у ПАТ «ТАСкомбанк» суми в розмірі 10273,11 дол. США (десять тисяч двісті сімдесят три долари США 11 центів). Згідно частини 1 ст. 1075 ЦК України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Згідно частини 3 ст. 1075 ЦК України залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами. Згідно пункту 20.1. Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою від 12.11.2003р. №492 Правління Національного банку України, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.12.2003р. за №1172/8493, із змінами та доповненнями (надалі - Інструкція №492) Поточні рахунки клієнтів банків закриваються на підставі заяви клієнта. Згідно пункту 20.6. Інструкції №492 Банк за наявності коштів на поточному рахунку, який закривається на підставі заяви клієнта, здійснює завершальні операції за рахунком [з виконання платіжних вимог на примусове списання (стягнення) коштів, виплати коштів готівкою, перерахування залишку коштів згідно з дорученням клієнта тощо]. Натомість, відповідач навіть після отримання від позивачки 21.10.2014р. за вх. №32-44/918 письмової заяви про розірвання Договору від 14.06.2014р. та закриття Рахунка-кореспондента, копія якої є в матеріалах справи, не виконав платіжне доручення від 15.10.2014р. на суму 10273,11 дол. США (десять тисяч двісті сімдесят три долари США 11 центів). Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути примусове виконання обов'язку в натурі. Отже, оскільки відповідач порушив взяте на себе за Договором від 15.07.2014р. грошове зобов'язання, то він, окрім обов'язку повернути позивачці суму в розмірі 10273,11 дол. США, що складається із Вкладу і нарахованих на нього станом на 15.10.2014р. відсотків, зобов'язаний також: - нарахувати та виплатити позивачці згідно ч. 5 ст. 1061 ЦК України з 15.10.2014р. на суму Вкладу (10000,00 дол. США) відсотки згідно умов Договору від 15.07.2014р. в розмірі 12,5 (дванадцять цілих п'ять десятих процентів річних до дня, який передує фактичному поверненню Вкладу для позивачки; - нарахувати та виплатити позивачці згідно ст. 625 ЦК України 3% річних на суму простроченого з 15.10.2014р. грошового зобов'язання в розмірі 10273,11 дол. США та суму нарахованих відсотків згідно умов Договору від 15.07.2014р. в розмірі 12,5 (дванадцять цілих п'ять десятих процентів річних до дня, який передує фактичному поверненню Вкладу для позивачки. Згідно ч. 2 ст. 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом. При прийнятті рішення, в частині вимог позивачки до відповідача про зобов'язання останнього вчинити дії, судом згідно ст.ст. 214 ч. 2, 360-7 ч.ч. 1, 2 ЦПК України та фактичних правовідносин, що склались між позивачкою і відповідачем, враховано правову позицію Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, викладену у постанові: - від 29.05.2013р. по справі №6-39цс13, згідно якої за змістом ст.ст. 625 ч. 2, 631 ч. 1, 1058 ч. 1, 1061 ч. 5 ЦК України банк був зобов'язаний повернути вкладникам депозитні кошти з процентами в строк закінчення дії договорів - 10 квітня 2009 року, проте повернув кошти позивачам лише 31 грудня 2009 року, чим порушив свої грошові зобов'язання, а тому з відповідача на користь позивачів необхідно стягнути проценти по банківським вкладам за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів вкладникам, а також 3 % річних та суму відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання на підставі частини другої статті 625 ЦК України; - від 25.12.2013р. по справі №6-140цс13, згідно якої за змістом ст.ст. 526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним і до банку слід застосувати відповідальність за порушення грошового зобов'язання, передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК України. 12.12.2014року за наведених вище обставин судом було ухвалено заочне рішення про задоволення позову [PERSON] до Банку. Банк, діючи в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Славкіної М.А., у заяві про скасування заочного рішення від 12.12.2014року зазначає наступні обставини: · постановами Правління НБУ від 06.02.2014р. №49, від 27.02.2014р. №104 та від 28.03.2014р. №172, від 30.05.2014р. №328, від 29.08.2014р. №540, від 01.12.2014р. №758, визначено обмеження видачі (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати банків у межах 15000,00 грн. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом НБУ та не допускати обмежень щодо переказу коштів в іноземній валюті, що належать клієнтам відповідно до нормативно-правових актів НБУ, а тому Банк діяв в межах зазначених нормативно-правових актів НБУ; · згідно абзаців 1 - 2 п. 14 постанови від 18.12.2009р. №14 Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі», передбачено, що при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні, а у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення; · судом при ухваленні заочного рішення не було враховано Правила відкриття та обслуговування вкладних та поточних рахунків фізичних осіб Банку; · на підставі постанови від 20.11.2014р. №733 Національного Банку України виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.11.2014р. №123 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕйБі Банк», згідно з яким з 21 листопада 2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в Банк, у зв'язку з чим згідно п. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вимоги позивача не можуть бути задоволені судом. З приводу наведених Банком обставин, які фактично покладені в основу заперечень проти позову, суд зазначає наступне. У відповідності до ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України від 20.05.1999р. №679-XIV «Про Національний банк України» (надалі - Закон №679-XIV), із змінами та доповненнями, Національний банк України (далі - Національний банк) є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України. Отже, Національний банк України, як особливий центральний орган державного управління, є органом державної влади, а відтак зобов'язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Згідно п. 1 ст. 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина визначаються виключно законами України. Отже, виходячи із конституційного принципу верховенства права, право власності загалом, а також, зокрема, гарантоване ч. 2 ст. 1060 ЦК України право вкладника за договором банківського вкладу незалежно від його виду на отримання від банку на першу вимогу вкладу або його частини, може бути обмежене виключно законами України. Згідно ч. 2 ст. 56 Закону №679-XIV нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку. Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно з законом пом'якшують або скасовують відповідальність. Водночас, постанови Правління НБУ від 06.02.2014р. №49, від 27.02.2014р. №104 та від 28.03.2014р. №172, від 30.05.2014р. №328, від 29.08.2014р. №540, від 01.12.2014р. №758, як підзаконні нормативно-правові акти, суперечать п. 1 ст. 92 Конституції України та ч. 2 ст. 1060 ЦК України. Згідно п. 2 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою від 28.12.1992р. №731 Кабінету Міністрів України, із змінами та доповненнями (надалі - Положення №731), державній реєстрації підлягають нормативно-правові акти, що зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер. Поряд з цим, постанови Правління НБУ від 06.02.2014р. №49, від 27.02.2014р. №104 та від 28.03.2014р. №172, від 30.05.2014р. №328, від 29.08.2014р. №540, від 01.12.2014р. №758, як підзаконні нормативно-правові акти, які суперечить п. 1 ст. 92 Конституції України та ч. 2 ст. 1060 ЦК України, а також зачіпає мої права за законні інтереси як вкладника за договором банківського вкладу, в порушення вимог п. 2 Положення №731 є не зареєстрованими у Міністерстві юстиції України. Згідно ч. 4 ст. 56 Закону №679-XIV (в редакції до внесення змін Законом №1586-VII від 04.07.2014р.) нормативно-правові акти Національного банку підлягають обов'язковій державній реєстрації в Міністерстві юстиції України та набирають чинності відповідно до законодавства України. Водночас, як вже вказувалось, постанови Правління НБУ від 06.02.2014р. №49, від 27.02.2014р. №104 та від 28.03.2014р. №172, від 30.05.2014р. №328, є не зареєстрованими у Міністерстві юстиції України, що є порушенням вимог і ч. 4 ст. 56 Закону №679-XIV. Постанови Правління НБУ від 06.02.2014р. №49, від 27.02.2014р. №104 та від 28.03.2014р. №172, від 30.05.2014р. №328, від 29.08.2014р. №540, від 01.12.2014р. №758, на які посилається Банк, не можуть бути прийняті судом до уваги і з тих підстав, що вони стосуються виключно обмеження видачі (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати банків у межах 15000,00 грн. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом НБУ та акцентує на не допущенні обмежень щодо переказу коштів в іноземній валюті. В свою чергу позивач зверталась 15 жовтня 2014 року до Банку з вимогою саме про безготівкове перерахування разом з нарахованими на Вклад відсотками з Рахунка-кореспондента на мій рахунок [NUMBER] у ПАТ «ТАСкомбанк», ідентифікаційний код 09806443, у зв'язку з чим Банком було оформлено цієї ж дати відповідне платіжне доручення на суму 10273,11 дол. США (десять тисяч двісті сімдесят три долари США 11 центів), копія якого знаходиться в матеріалах справи. Щодо посилання Банку на абзаци 1 - 2 п. 14 постанови від 18.12.2009р. №14 Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі», то з цього приводу суд зазначає, що в абзаці 3 згаданої вище постанови Пленуму Верховного Суду України визначено, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦКУ, частина третя статті 533 ЦКУ; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»). Кошти в сумі 10273,11 дол. США (десять тисяч двісті сімдесят три долари США 11 центів), які в період дії Договору від 15 липня 2014 року банківського вкладу «Марафон лояльності_Подвійний дохід ЕПС» №822729/2014 (в доларах США) знаходились на депозитному рахунку Позивача в Банку [NUMBER], після закінчення вказаного договору були перераховані на поточний рахунок Позивача в Банку [NUMBER], відкритий на підставі договору від 14 липня 2014 року банківського вкладу на вимогу «Для виплат» [NUMBER] (в доларах США). Згідно ч. 2 ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Згідно ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»: - вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору; - клієнт банку - будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку. Згідно ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Згідно ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Таким чином, з наведених вище обставин та норм матеріального права, які стосуються спірних правовідносин вбачається, що кошти в сумі 10273,11 дол. США (десять тисяч двісті сімдесят три долари США 11 центів) з поточного рахунку [NUMBER] Позивача підлягали видачі Позивачу, як клієнту Банку, саме в тій валюті, в якій вони були внесені Позивачем, тобто в доларах США, а не гривні, як помилково вважає Банк. Щодо посилання Банку не необхідність врахування судом при ухваленні заочного рішення Правил відкриття та обслуговування вкладних та поточних рахунків фізичних осіб Банку, то з цього приводу суд зазначає, що Банком не подано суду жодного доказу для підтвердження таких обставин як: існування Правил відкриття та обслуговування вкладних та поточних рахунків фізичних осіб Банку; дати їх прийняття або затвердження; органу управління Банку, який їх затвердив; обсяг редакції цих Правил на дату укладення з Позивачем Договору від 14 липня 2014 року банківського вкладу на вимогу «Для виплат» [NUMBER] (в доларах США); дату передачі Банком для Позивача Правил, як невід'ємної частини Договору від 14 липня 2014 року, згідно вимог п.п. 1.8., 1.9. Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою від 12 листопада 2003 року №492 Правління Національного банку України, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за №1172/8493. З наведених обставин вбачається, що доказування вказаних Банком обставин ґрунтується виключно на припущеннях, що згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України не допускається. Щодо посилання Банку як на підставу для неможливості задоволення вимог Позивача в судовому порядку на постанови від 20.11.2014р. №733 Національного Банку України виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.11.2014р. №123 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕйБі Банк», згідно з яким з 21 листопада 2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в Банк, то з цього приводу суд зазначає наступне. Згідно з ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Пунктом 1 ч. 6 ст. 36 цього Закону установлено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом. Процедура повернення вкладу в разі ліквідації банку встановлена спеціальним Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», за положеннями якого з дня призначення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, припиняються всі повноваження органів управління банку та наступають наслідки, встановлені ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб затверджує перелік вимог кредиторів, після чого задоволення цих вимог здійснюється в порядку черговості, встановленої ст. 52 вказаного Закону. Зокрема, вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, погашаються у четверту чергу. Однак при цьому слід прийняти до уваги, що у відповідності до ст. 41 Конституції України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з ч. 1 ст. 1061 ЦК України Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов'язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює такі функції: веде реєстр учасників Фонду; здійснює заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації банків, організовує відчуження активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку. Згідно з ч. 1 ст. 26 зазначеного Закону встановлено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття того рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 тис. грн. Відповідно до Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 5 липня 2012 року № 2, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 14 вересня 2012 року № 1581/21893), а саме: п. 4.30 розділу V «Дії Фонду з виведення неплатоспроможного банку з ринку шляхом його ліквідації», де зазначено, що у разі необхідності уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку вносить пропозиції щодо затвердження виконавчою дирекцією Фонду змін до реєстру акцептованих вимог на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Отже доводи Банку про необхідність застосування судом Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який регулює правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами та, відповідно, відмовити з цих підстав в позові, ніяким чином не спростовують доводів Позивача, адже такі норми Закону не перешкоджають Позивачу, як вкладнику, звернутися до суду за захистом порушеного права та вимагати стягнення сум, які йому не повернуті за системою гарантування, виходячи із наведених норм ЦК України та умов договорів банківського вкладу. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно п. 5 ст. 1 Закону України від 12.07.2001р. №2664-III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», із змінами та доповненнями (надалі - Закон №2664-III) фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Згідно п. 4 ст. 1 Закону №2664-III фінансові активи - кошти, цінні папери, боргові зобов'язання та право вимоги боргу, що не віднесені до цінних паперів. Згідно п. 17 ст. 1 Закону України від 12.05.1991р. №1023-XII «Про захист прав споживачів», із змінами та доповненнями (надалі - Закон №1023-XII) послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Згідно ч. 3 ст. 22 Закону №1023-XII споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. Згідно п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються державні органи, підприємства, установи, організації, громадські організації та громадяни, які звернулися у випадках, передбачених законодавством, із заявами до суду щодо захисту прав та інтересів інших осіб, а також споживачі - за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав. Отже, оскільки вимоги за цим позовом стосуються захисту прав і законних інтересів позивачки [PERSON], як споживача фінансової послуги з розміщення у Банку депозитного вкладу, то при зверненні [PERSON] до суду з таким позовом за захистом своїх прав як споживача вона звільняється від сплати судового збору згідно п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно частини 2 ст. 79 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно пп. 1 п. 1 частини 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Отже, оскільки ціна позову становить 138656,29 грн. (сто тридцять вісім тисяч шістсот п'ятдесят шість гривень 29 копійок), що еквівалентно за офіційний курсом, встановленим НБУ станом на 05.11.2014р. (100 дол. США =1349,7012 грн.), то розмір судового збору становить 1386,56 грн., який при задоволенні позову [PERSON] підлягає стягненню повністю з відповідача.

Outcome: approved