overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з указаним позовом та просить суд стягувати на її користь з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1 / 4 частини усіх видів його доходу щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, посилаючись на те, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Позивачка у судове засідання 26.11.2014 року не з`явилась, хоча належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду Надала заяву про розгляд справи у її відсутності та просила задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач у судове засідання 26.11.2014 року надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнав повністю. Зазначив, що ніколи не відмовлявся сплачувати аліменти, добровільно пропонував надавати матеріальну допомогу, проте позивачка повідомила йому, що дане питання буде вирішено в судовому порядку. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення у відсутності відповідача та позивача, що відповідає положенню ч. 2 ст. 158 ЦПК України. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України, при визнанні відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Встановленим фактам відповідають сімейні правовідносини. Сторони є батьками неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Домовленості про утримання дитини сторони не досягли. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно зі ст. ст. 180, 183 СК України, батьки зобов»язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Частка заробітку батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Матеріали справи дають суду підстави для задоволення позову повністю і це задоволення позову не суперечить діючому законодавству і не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб. Відповідно до ст. 88 ЦПК України , суд стягує також з відповідача судовий збір в сумі 243, 60 гривни, який зарахувати до спеціального фонду Державного бюджету України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-12 00:00:00

Позивачка звернулась до суду, з урахуванням уточнених позовних вимог, пийнятих судом, з позовною заявою про розірвання шлюбу з відповідачем, який був зареєстрований 17.11.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Володарського районного управління юстиції Донецької області за актовим записом № 86. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивачка вважає, що подальше збереження сім'ї не можливо, шлюбні відносини припинені, так як сторони не зійшлись характерами і у них відсутнє взаєморозуміння. На примирення позивачка не згодна, тому просить шлюб розірвати, а також, зважаючи, на те що відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання неповнолітніх дітей, просить суд стягнути з відповідача в примусовому порядку аліменти на утримання синів до їх повноліття у розмірі 1/3 частини всіх видів доходу щомісяця. Позивачка в судове засідання не з'явилася, однак залишила суду заяву в якій підтримала позовні вимоги, просить суд розглянути справу у її відсутність. Відповідач у судове засідання не з*явився, однак надав суду заяву в якій позовні вимого визнав, не заперечує проти розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходу. Просить розглянути справу у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, від шлюбу мають неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], які проживають з позивачкою. Шлюбні відносини між сторонами припинені, на примирення позивачка не згодна, тому суд вважає за можливе розірвати шлюб. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, у зв'язку з чим з відповідача на користь позивачки слід стягнути аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі 1/6 частини всіх видів доходів щомісяця на кожну дитину, починаючи з 19.05.2014 року до їх повноліття, що становить 1/3 частину доходу, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, суд вважає, що судовий збір в сумі 243,60 гривень підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

Позивачка звернулась до суду, з уточненими позовними вимогами, по слідуючим підставам: З відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Володарського районного суду Донецької області 10 жовтня 2013 року, від якого сторони мають неповнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO]. У добровільному порядку відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини, тому позивачка вимушена звертатися за допомогою до суду і просить стягнути з відповідача на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], аліменти в розмірі 350 гривень на дитину щомісяця, до її повноліття. Позивачка в судовому засіданні уточненні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що вимоги позивачки підлягають задоволенню в повному обсязі, тому що, згідно ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, у зв'язку з чим з відповідача на користь позивачки слід стягнути аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] у розмірі 350 гривень на дитину щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23.03.2015 року до її повноліття. Крім того, суд вважає, що судовий збір в сумі 243,60 гривень підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-19 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з цивільним позовом, в якому просить поділити майно, яке є спільною сумісною власністю з відповідачем, а саме автомобіль MAZDA 3 FL, який зареєстрований на імя відповідача, визнати на весь автомобіль право власності за відповідачем і стягнути з відповідача на її користь 1\\2 частину автомобіля в сумі 117\~895,00 грив.. Вказує, що вона з відповідачем знаходилась в зареєстрованому шлюбі з 2003 по 2016 рік. Під час шлюбу за спільні кошти ними був придбаний вказаний автомобіль, який був зареєстрований на імя відповідача, а тому він є їх спільною сумісною власністю. На теперішній час шлюб розірваний і відповідач, який фактично особисто користується автомобілем, повинен сплатити їй 1\\2 частину вартості автомобіля. Відповідач про дату і час розгляду справи повідомлений повісткою, але в судове засідання не зявився вдруге, про причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутністю не подав. Зі згоди позивача суд розглянув справу в заочному судовому засіданні. В судовому засіданні встановлене наступне. Позивачка і відповідач знаходились в зареєстрованому шлюбі з 2003 року. Шлюб розірваний рішенням Московського районного суду м. Харкова від 08.02.2016 року. Під час шлюбу, а саме в 2008 році, був придбаний автомобіль MAZDA 3 FL, 2007 року випуску, державний номер [NUMBER], який зареєстрований на імя відповідача, а тому на підставі ч. 1 ст. 60 СК України цей автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя. Оскільки шлюб між сторонами розірваний, то, у відповідності до ст. 69 СК України позивачка має право на поділ майна. При цьому частки майна дружини і чоловіка у спільній сумісній власності є рівними, тобто кожному належить 1\\2 частина автомобіля. Таким чином даний автомобіль є спільною власністю сторін, а тому підлягає розділу. Оскільки автомобіль вже є власністю відповідача і зареєстрований за ним, то підстав для повторного визнання права власності на нього за відповідачем немає. З урахуванням того, що автомобіль є річчю неділимою, з часу придбання автомобіля його експлуатацією займається відповідач і на теперішній час автомобіль знаходиться в його користуванні, позивачка немає водійських прав і згодна на передачу автомобіля в користування відповідача, суд залишає автомобіль в користуванні відповідача і стягує з нього 1\\2 частину вартості автомобіля. Вартість автомобіля згідно довідки автотоварознавця №56 від 22.12.2016 року складає 235\~790,00 грив., а 1\\2 частини автомобіля складає 117\~895,00 грив.. Ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. З урахуванням наведеного суд задовольняє позов частково, поділяє спільне майно подружжя у вигляді автомобіля і стягує з відповідача на користь позивачки ? частину вартості автомобіля.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-13 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з цивільним позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем з тих підстав, що спільне життя з відповідачем не склалося. З 2014 року шлюбні відносини між ними припинені, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Через відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів, подальше сумісне життя і збереження сім'ї вважає неможливим. Спору про розподіл майна, що є спільною сумісною власністю не виникає. Відповідач визнав позовні вимоги та підтвердив підстави позову, заявлені позивачем, вважає примирення неможливим. Перед початком судового засідання сторони, заявили клопотання про слухання справи без фіксації судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27.08.1993 року. Від шлюбу сторони мають дітей [PERSON] [INFO], та [PERSON] [INFO] [PERSON] постійно мешкає з позивачкою за адресою: м.Харків вул.Старошишківська буд. 6 [PERSON] створила власну сім»ю та мешкає окремо. Від позивачки надійшло клопотання, що після розлучення вона залишає собі прізвище «Харибіна». Шлюбно-сімейні відносини між ними припинені з 2014 року, у кожного з них різні погляди на сімейне життя, сімя існує формально. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Як вбачається з матеріалів справи, у них склались абсолютно різні погляди на життєві ситуації, вирішення побутових питань, вони втратили почуття взаємоповаги та любові, у звязку з чим збереження шлюбу суперечить інтересам обох з подружжя та їх неповнолітній дитині. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з цивільним позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем з тих підстав, що спільне життя з відповідачем не склалося. З 2016 року шлюбні відносини між ними припинені, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Через відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів, подальше сумісне життя і збереження сім'ї вважає неможливим. Спору про розподіл майна, що є спільною сумісною власністю не виникає. Відповідач визнав позовні вимоги та підтвердив підстави позову, заявлені позивачем, вважає примирення неможливим. Перед початком судового засідання сторони, заявили клопотання про слухання справи без фіксації судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20.12.2014 року. Від шлюбу сторони дітей не мають. Від відповідачки надійшло клопотання, що після розлучення вона залишає собі прізвище «Кохна». Шлюбно-сімейні відносини між ними припинені з 2016 року, у кожного з них різні погляди на сімейне життя, сімя існує формально. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Як вбачається з матеріалів справи, у них склались абсолютно різні погляди на життєві ситуації, вирішення побутових питань, вони втратили почуття взаємоповаги та любові, у звязку з чим збереження шлюбу суперечить інтересам обох з подружжя. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи той факт, що предметом розгляду є сімейні правовідносини, із відповідача на користь позивача слід стягнути 320 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з цивільним позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем з тих підстав, що спільне життя з відповідачем не склалося. З 24 липня 2017 року шлюбні відносини між ними припинені, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Через відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів, подальше сумісне життя і збереження сім'ї вважає неможливим. Спору про розподіл майна, що є спільною сумісною власністю не виникає. Відповідач визнав позовні вимоги та підтвердив підстави позову, заявлені позивачем, вважає примирення неможливим. Перед початком судового засідання сторони, заявили клопотання про слухання справи без фіксації судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19.10.2002 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку : [PERSON] [INFO]. Від позивачки надійшло клопотання, що після розлучення вона залишає собі прізвище «[PERSON]» Шлюбно-сімейні відносини між ними припинені з 24 липня 2017 року, у кожного з них різні погляди на сімейне життя, сім'я існує формально. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Як вбачається з матеріалів справи, у них склались абсолютно різні погляди на життєві ситуації, вирішення побутових питань, вони втратили почуття взаємоповаги та любові, у зв'язку з чим збереження шлюбу суперечить інтересам обох з подружжя та їх неповнолітній дитині. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з цивільним позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем з тих підстав, що спільне життя з відповідачем не склалося . З 5 серпня 2015 року шлюбні відносини між ними припинені, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Через відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів, подальше сумісне життя і збереження сім'ї вважає неможливим. Спору про розподіл майна, що є спільною сумісною власністю не виникає. Відповідач визнав позовні вимоги та підтвердив підстави позову, заявлені позивачем, вважає примирення неможливим. Перед початком судового засідання сторони, заявили клопотання про слухання справи без фіксації судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17.05.2008 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина : [PERSON] [INFO]. Від позивачки надійшло клопотання, що після розлучення вона залишає собі прізвище «[PERSON]». Шлюбно-сімейні відносини між ними припинені з 5 серпня 2015 року, у кожного з них різні погляди на сімейне життя, сім'я існує формально. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Як вбачається з матеріалів справи, у них склались абсолютно різні погляди на життєві ситуації, вирішення побутових питань, вони втратили почуття взаємоповаги та любові, у зв'язку з чим збереження шлюбу суперечить інтересам обох з подружжя та їх неповнолітній дитині. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з цивільним позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем з тих підстав, що спільне життя з відповідачем не склалося. З жовтня 2015 року шлюбні відносини між ними припинені, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Через відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів, подальше сумісне життя і збереження сім'ї вважає неможливим. Спору про розподіл майна, що є спільною сумісною власністю не виникає. Відповідач визнав позовні вимоги та підтвердив підстави позову, заявлені позивачем, вважає примирення неможливим. Перед початком судового засідання сторони, заявили клопотання про слухання справи без фіксації судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15.08.2008 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина :[PERSON] [INFO]. Від позивачки надійшло клопотання, що після розлучення вона залишає собі прізвище «[PERSON]» Шлюбно-сімейні відносини між ними припинені з жовтня 2015 року, у кожного з них різні погляди на сімейне життя, сім'я існує формально. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Як вбачається з матеріалів справи, у них склались абсолютно різні погляди на життєві ситуації, вирішення побутових питань, вони втратили почуття взаємоповаги та любові, у зв'язку з чим збереження шлюбу суперечить інтересам обох з подружжя та їх неповнолітній дитині. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з цивільним позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем з тих підстав, що спільне життя з відповідачем не склалося. З жовтня 2017 року шлюбні відносини між ними припинені, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Через відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів, подальше сумісне життя і збереження сім'ї вважає неможливим. Відповідач визнав позовні вимоги та підтвердив підстави позову, заявлені позивачем, вважає примирення неможливим. Перед початком судового засідання сторони, заявили клопотання про слухання справи без фіксації судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23.08.2013 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина : [PERSON] [INFO]. Від позивачки надійшло клопотання, що після розлучення вона залишає собі прізвище «[PERSON]» Шлюбно-сімейні відносини між ними припинені з жовтня 2017 року, у кожного з них різні погляди на сімейне життя, сім'я існує формально. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Як вбачається з матеріалів справи, у них склались абсолютно різні погляди на життєві ситуації, вирішення побутових питань, вони втратили почуття взаємоповаги та любові, у зв'язку з чим збереження шлюбу суперечить інтересам обох з подружжя та їх неповнолітній дитині. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхньої дітини, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з цивільним позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем з тих підстав, що спільне життя з відповідачем не склалося. З кінця 2017 року шлюбні відносини між ними припинені, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Через відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів, подальше сумісне життя і збереження сім'ї вважає неможливим. Спору з приводу поділу майна сторони не мають. Неповнолітня дитина мешкає з позивачкою, спору з даного питання між сторонами не має. В підготовче судове засідання сторони не з'явилися, через канцелярію суду подали заяви, про розгляд справи без їх участі, позивач позов підтримала, а відповідач його визнав. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд задовольняє позовні вимоги позивачки, виходячи з наступного: Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 03.10.2013 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку : [PERSON] [INFO] року . Шлюбно-сімейні відносини між ними припинені з кінця 2017 року, у кожного з них різні погляди на сімейне життя, сім'я існує формально. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Як вбачається з матеріалів справи, у них склались абсолютно різні погляди на життєві ситуації, вирішення побутових питань, вони втратили почуття взаємоповаги та любові, у зв'язку з чим збереження шлюбу суперечить інтересам обох з подружжя та їх неповнолітній дитині. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права дитини, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. На підставі викладеного,з урахуванням Постанови № 11 від 21 грудня 2007 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділу спільного майна подружжя»

Outcome: approved