Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та суду пояснили, що 23.04.2008 року [PERSON] уклала з виробничим кооперативом «Ківшовата Агро» договір оренди землі, згідно якого передала в оренду належну їй на підставі Державного акта на право приватної власності ЯЕ № 600380 від 21.12.2007 року земельну ділянку розміром 0,9830 га в оренду на 5 років. Після закінчення строку дії даного договору, позивачка звернулася до відповідача з заявою, що не має наміру продовжувати строк дії договору оренди земельної ділянки та дізналася про існування додаткової угоди від 03.05.2012 року до договору оренди земельної ділянки між нею та ТОВ «Ківшовата Агро» та отримала її копію. Позивачка стверджує, що не мала наміру продовжувати строк дії договору оренди земельної ділянки та не підписувала дану додаткову угоду. Крім того, відповідач не повідомляв її за 6 місяців до закінчення строку дії договору оренди в письмовій формі, що має намір продовжити строк дії договору оренди належної їй земельної ділянки. Тому, просять суд визнати додаткову угоду від 03.05.2012 року недійсною та стягнути з відповідача судові витрати. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи належним чином повідомлений. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що станом на 03.05.2012 року працював в ТОВ «Ківшовата Агро» водієм, отримував мінімальну заробітну плату. Він підписав додаткову угоду, замість своєї дружини [PERSON], яка його не уповноважувала на дані дії. Працівник ТОВ «КівшоватаАгро» Панченко Л.Д. надала йому чистий примірник додаткової угоди на якому він поставив свій підпис. Він не знав та не читав змісту даної угоди. Суд, заслухавши позивачку та її представника, свідка, дослідивши наявні письмові матеріали даної справи, прийшов до наступного: 23.04.2008 року [PERSON] уклала з виробничим кооперативом «Ківшовата Агро» (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Ківшовата Агро», відповідач в справі) договір оренди землі, згідно якого передала в оренду належну їй на підставі Державного акта на право приватної власності серії ЯЕ № 600380 від 21.12.2007 року земельну ділянку розміром 0,9830 га в оренду на 5 років. Даний договір було зареєстровано в управлінні Держкомзему в Таращанському районі Київської області 09.07.2009 року за номером 040992101583. Позивачка неодноразово на протязі 2013 року зверталася до відповідача з усними заявами з приводу припинення договору оренди у зв'язку з закінченням строку його дії. Звернувшись восени 2013 року до відповідача ( по закінченню строку дії договору оренди), позивачка дізналася про існування додаткової угоди від 03.05.2012 року до договору оренди земельної ділянки між нею та ТОВ «Ківшовата Агро» та отримала її копію. Із вивченої в судовому засіданні додаткової угоди встановлено, що вона укладена 03.05.2012 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ківшовата Агро». Відповідно до даної угоди [PERSON] передала відповідачу земельну ділянку, яка належить їй на підставі Державного акта на право приватної власності серії ЯЕ № 600380 від 21.12.2007 року розміром 0,9830 га в оренду на 5 років з моменту державної реєстрації додаткової угоди. Додаткова угода від 03.05.2012 року зареєстрована в управлінні Держкомзему у Таращанському районі Київської області 29.12.2012 року за № 322440004004616. Позивачка в судовому засіданні категорично стверджувала, що дану угоду не підписувала. Крім того, в судовому засіданні було доведено, що позивачка не надавала повноважень своєму чоловікові [PERSON] на укладення додаткової угоди до договору оренди землі та її підписання. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Ч. 1 ст. 203 ЦК України передбачає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до ТОВ «Ківшовата Агро» підлягають задоволенню, як такі, що підтверджуються матеріалами справи та наданими доказами. Судові витрати суд покладає на відповідача.

Outcome: approved