Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-18 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом до [PERSON], в якому просила стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01 грудня 2010 року по 01 липня 2016 року на загальну суму 346876,50 гривень. В обґрунтування вимог зазначила, що відповідно до рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 листопада 2010 року, з відповідача на її користь на утримання їх неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] року, було стягнуто аліменти у розмірі 500 гривень щомісяця, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09 листопада 2010 року і до повноліття дитини, рішення набрало законної сили. Виконавчий лист про стягнення аліментів знаходиться на виконанні у Жовтневому ВДВС міста Маріуполя ГТУЮ у Донецької області (далі ВДВС). Відповідач не виконує покладені на нього судом зобов'язання тривалий час, у зв'язку із чим згідно довідки-розрахунку утворилася заборгованість зі сплати аліментів за період з 09 листопада 2010 року по 01 липня 2016 року у розмірі 33850,00 гривень. На підставі викладеного, з метою захисту прав дитини, позивачка звернулася до суду з даним позовом. Позивачка та її представник надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі на підставах, зазначених у позовній заяві, у разі відсутності у судовому засідання відповідача, не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Суд вважає, що причини неявки відповідача, належним чином повідомленого про час та місце розгляду справи, не є поважними, у зв'язку з чим, зі згоди позивачки ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Фіксування судового процесу технічними засобами не велось у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України у зв'язку із розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 19 березня 1998 року перебували у зареєстрованому шлюбі, котрий рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 серпня 2004 року було розірвано. Вони є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Жовтневим відділом РАГС Маріуполя Донецької області 31 липня 1998 року, серії [NUMBER], актовий запис №704. Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 листопада 2010 року з відповідача на користь позивачки на утримання їх неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] року, було стягнуто аліменти у розмірі 500 гривень щомісяця, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09 листопада 2010 року і до повноліття дитини, рішення набрало законної сили. За даним рішенням 29 листопада 2010 року було видано виконавчий лист у справі №2-19593, який знаходився на виконанні Жовтневого ВДВС міста Маріуполя. Згідно довідки-розрахунку Жовтневого ВДВС за вих.№В17 від 04 липня 2016 року, станом на 01 липня 2016 року заборгованість [PERSON] по виплаті аліментів за період з 09 листопада 2010 року по 01 липня 2016 року у розмірі 33850,00 гривень. Вказана сума складає різницю між нарахованими та сплаченими платежами, тобто (33850,00 гривень - 0 гривень = 33850,00 гривень). Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Згідно ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Таким чином, на підставі наданих доказів встановлено, що відповідач є винним у виникненні вищевказаної заборгованості зі сплати аліментів. Відповідно до ст.180, ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України батьки зобов'язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, одним із способів утримання, є стягнення аліментів за рішенням суду. Відповідно до статті 195 СК України заборгованість за аліментами присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається держаним виконавцем виходячи з фактичного заробітку (доходу), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не провадилося, або одержуваного ним на момент визначення розміру заборгованості. Якщо боржник у цей період та на час визначення заборгованості не працював, така заборгованість визначається виходячи із середньої заробітної плати для даної місцевості. Згідно зі ст.196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Відповідно до п.2.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосуванням судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. З урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Перевіряючи наданий позивачкою розрахунок неустойки за прострочення сплати аліментів у сумі 346876,50 гривень, суд приходить до висновку, що він здійснений з порушенням вимог законодавства, та не є коректним, проведений не за кожен день прострочення у відповідному місяці, що відповідає положення ст.196 СК України, а за кожен день за весь час прострочення. Суд зауважує, що сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). У зв'язку із тим, що заборгованість по аліментах розрахована держвиконавцем станом на 01 липня 2016 року, суд бере до уваги вказаний період. Таким чином сума неустойки за прострочення сплати аліментів на утримання дитини становить: за грудень 2010 року - 108,50 гривень року (заборгованість 350 гривень х кількість днів заборгованості 31 х 1%), за січень 2011 року - 155 гривень (500 гривень х 31 х 1%), за лютий 2011 року - 140 гривень (500 гривень х 28 х 1%), Так само розраховуються інші періоди. Вказаний висновок суду узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду України по справі №6-94цс15 від 01 липня 2015 року, по справі №6-2022цс15 від 25 листопада 2015 року, по справі №6-300цс16 від 16 березня 2016 року. Оскільки будь-яких обставин, за яких можливо було б звільнити відповідача від неустойки за прострочення сплати аліментів суду не надано, тому суд вважає, що [PERSON] повинен понести відповідальність, передбачену ст.196 СК України, оскільки це буде відповідати насамперед інтересам дитини. Відповідно до ст.88 ЦПК України, з урахуванням того, що позивачка при поданні позовної заяви не сплачувала судовий збір, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 551,20 гривень, оскільки позовні вимоги мають майновий характер. На підставі ст.180-181,196, СК України,

Outcome: partial