Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-10 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом, у якому вказує, що 12 травня 2011 року відповідачка отримала від неї кошти у сумі 50 000 грн., які зобов’язалась повернути до 12 травня 2012 року з нарахуванням 20% річних, що складає 10 000 грн. Дані обставини договору підтверджуються договором позики від 12 травня 2011 року, підписаного сторонами. У вищевказаний строк відповідачка позику не повернула. 9 листопада 2012 року вона отримала від відповідачки у рахунок боргу гроші у сумі 8 000 грн., що підтверджується розпискою. У строк відповідачка позику не повернула. При цьому відповідачка у розписці особисто вказала, що сума боргу складає 52 000 грн. з урахуванням 25% річних з 12 травня 2012 року по 12 травня 2013 року. Однак до наступного часу відповідачка не сплатила їй гроші, чим порушила свої зобов’язання за договором позики. На неодноразові просьби позивачки повернути їй борг, відповідачка ніяк не реагувала, тому позивачка вимушена була звернутися до суду. Позивачка просить стягнути з відповідачки на її користь за договором позики з урахуванням за 18 місяців прострочення зобов’язання під 25% річних, що складає 71500 грн., а також витрати на судовий збір і оплату услуг адвокату. У судовому засіданні представник позивачки повністю підтримала позовні вимоги, суду надала пояснення, аналогічні вищевказаному. Відповідачка в судове засідання не з’явилась, письмово просить розглянути справу за її відсутністю позов визнала частково, а саме вона не заперечує проти стягнення з неї за рішенням суду 50 000 грн. боргу і 15 000 грн. - відсотки за користування грошима. Суд, вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, по договору займу одна сторона (займодавець) передає у власність іншій стороні (позичальнику) кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов’язується повернути займодавцю таку ж саму суму коштів ( суму займу) чи родову кількість речей того ж роду та якості. Згідно ст. 1046 ЦК України, договір позики вважається укладеним з моменту передачі грошей. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. В судовому засіданні встановлено, що 12 травня 2011 року відповідачка отримала від позивачки кошти у сумі 50 000 грн., які зобов’язалась повернути до 12 травня 2012 року з нарахуванням 20% річних, що складає 10 000 грн. Дані обставини договору підтверджуються договором позики від 12 травня 2011 року, підписаного сторонами. 9 листопада 2012 року відповідачка власноручно написала розписку, з якої вбачається, що позивачка отримала від відповідачки у рахунок боргу гроші у сумі 8 000 грн. При цьому відповідачка у розписці особисто вказала, що сума боргу складає 52 000 грн. з урахуванням 25% річних з 12 травня 2012 року по 12 травня 2013 року. Однак до наступного часу відповідачка не сплатила позивачки гроші, чим порушила свої зобов’язання за договором позики. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов’язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов’язання повинні виконуватися належним чином до умов договору та вимог ЦК України. Відповідачка повинна була виконати свої зобов’язання та повернути суму позики в розмірі 50 000 грн. і 10 000грн. – відсотків за користування грошима до 12.05.2012 р., однак повернула 9.11.2012 року 8 000 грн. за відсотки. З розписки від 9.11.2012 року, наданої відповідачкою, вбачається, що вона визнає суму боргу у розмірі 52 000 грн. и зобов’язується повернути цю суму до 12.05.2013 року з урахуванням 25% річних за користування грошима. Суд враховує, що прострочка повернення боргу склала 18 місяців, тому сума відсотків за користування кредитом складає 19 500 грн. (25%), тому загальна сума за договором позики складає 71500 грн. ( 52 000 грн. +19 500 грн. = 71 500 грн. Суд вважає частково стягнути з відповідачки на користь позивачки витрати позивачки на правову допомогу, пов’язані з розглядом судової справи. В судовому засіданні представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по отриманню правової допомоги у розмірі 4000 гр., що підтверджується договором про правову допомогу, додатком до договору, а також двома квитанціями про оплату послуг адвоката. Однак, суд вважає, що сума вказаної вимоги є завищеною та

Outcome: approved