Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом, який остаточно уточнивши 9 березня 2017 року (т.с. 3 а.с.41-42), свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] подарував 18.12.1963 року по ? частині [PERSON] та [PERSON] житловий будинок площею 19,3 кв.м. Після договору дарування [PERSON] на [PERSON] 08.06.1981 року зареєстровано право власності на житловий будинок. 21.07.1979 року позивачка вступила до шлюбу з [PERSON] Від спільного життя 7.10.1979 року народився син [PERSON] Подружжя з дитиною, а також матірю [PERSON] [PERSON] спільно проживали в [INFO]. З 1987 року в господарстві зареєструвалася позивачка. За цей період старий будинок «В» з прибудовами переобладнали під літню кухню «В», в, в1, а новозбудований житловий будинок з прибудовами, надвірними та господарськими спорудами станом на 25.05.1993 року узаконили, отримавши свідоцтво про право власності від 01.06.1993 року. Уже без позивачки в послідуючому до старого будинку переведеного у літню кухню, прибудовано сарай-прибудову в1. За час спільного проживання [PERSON] та [PERSON] перебудували будинковолодіння та поліпшили його стан за вказаною адресою, знесли самочинно збудований сарай В, збудували за спільні кошти та з участю [PERSON] новий житловий будинок А1Ж з прибудовою а та тамбуром а1, загальною площею 97,4 кв.м., жилою площею 61 кв.м., який складався з коридору ІV площею 10,6 кв.м, коридору І площею 5,3 кв.м., котельної ІІ площею 10,9 кв.м., ванної кімнати ІІІ площею 3,8 кв.м., коридору 1-1 площею 5,8 кв.м., жилої кімнати 1-2 площею 9 кв.м., жилої кімнати 1-3 площею 16,6 кв.м., жилої кімнати 1-4 площею 27 кв.м., жилої кімнати 1-5 площею 8,4 кв.м. Також позивачка разом з чоловіком та свекрухою в період 1990-1992 року побудували сарай Б площею 20,9 кв.м., прибудову б площею 20 кв.м., навіс б1 площею 7,1 кв.м. 21.07.1992 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. В 1993 році позивачка вибула з даного будинковолодіння через нестерпні умови проживання внаслідок конфлікту. За цей період свекруха зверталася до суду про визнання [PERSON] втратившою право на житло, в позові їй відмовлено. В цей час [PERSON] зверталася до суду з позовом до чоловіка та свекрухи про визнання права власності на 1/3 частину житлового будинку та реальний виділ, в ході розгляду справи 17.08.1994 року зареєстрували повторно шлюб із чоловіком та стали проживати сімєю з сином, чоловіком та свекрухою за адресою м. Охтирка, вул. Петровського,187, у звязку з примиренням [PERSON] відмовилася від позову про визнання права власності на 1/3 частину будинковолодіння та реальний виділ. Позивачка зазначає, що в період з 1995 року по 1999 рік за спільні кошти її з чоловіком разом з участю [PERSON] здійснено розбудову та поліпшення технічного стану будинковолодіння за вищевказаною адресою, добудовано сарай Б (з 2008 р. літня кухня В), сарай-прибудова б (з 2008 року сарай прибудова в), навіс б1 (з 2008 року навіс сарай в2). [PERSON] 25.05.1993 року (в період коли подружжя [PERSON] з 21.07.1992 року по 17.07.1994 року перебували в розірваному шлюбі) провела інвентаризацію будинковолодіння та звернулася до виконкому Охтирської міської ради з документами про оформлення правовстановлюючих документів на житловий будинок з приналежними до нього прибудовами та спорудами, розташованими за адресою вул. Петровського,187 м. Охтирка Сумської області. 01.06.1993 року [PERSON] виконкомом Охтирської міської ради видано свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок з приналежними до нього побудовами та спорудами за вищевказаною адресою на підставі рішення виконкому № 213 від 13.05.1993 року взамін договору дарування від 18.12.1963 року та договору дарування від 05.03.1979 року після перебудови будинку, оформлене та видане на житловий будинок житловою площею 18,2 (19,3) кв.м. за технічною характеристикою В, прибудови в, в1 , яке у наступному було переоформлене і зареєстроване як літня кухня В з прибудовами в, в1. Про вказане свідоцтво позивачка дізналася в Охтирському міськрайонному суді у 2016 році з інвентарної справи. 19.04.1999 року у вказаному домоволодінні під час пожежі згоріли в будинку А1Ж з прибудовою а та тамбуром а1 , дах, вікна, двері, меблі, техніка, власні речі. Інші обєкти нерухомості ганок з цегли, сарай Б, прибудова б, навіс б1, бесідка Г, колодязь к, огорожа № 1-2, житловий будинок Б в наступному літня кухня з прибудовою та сараєм прибудовою В, в, в1 не постраждали. 05.07.1999 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано повторно. 21.07.1999 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] 17.03.2007 року померла [PERSON] Спадщину після її смерті прийняв [PERSON], отримавши 12.11.2007 року свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарчими спорудами за адресою вул. Петровського,187 м. Охтирка, одноповерховий житловий будинок з прибудовою та тамбуром жилою площею 61 кв.м. загальною площею 97,4 кв.м. зазначений під літерою А, а, а1, побутові споруди сарай Б, прибудова б, навіс б1, літня кухня В, прибудову в, в1, бесідка Г, огорожа № 1,2, колодязь к. Таким чином, [PERSON] набув право власності на спірне будинковолодіння станом на 05.07.1999 року на підставі свідоцтва про право власності виданого 01.06.1993 року Охтирським міськвиконкомом. 06.01.2016 року помер [PERSON] Старий житловий будинок після забудови нового житлового будинку переведено у категорію літньої кухні або сараю, але при цьому узаконюється нова забудова житлового будинку А1Ж з прибудовою а загальною площею 97,4 кв.м., жилою площею 61 кв.м., зі складовими у вигляді коридору ІV площею 10,6 кв.м., коридору І площею 5,3 кв.м., котельної ІІ площею 10,9 кв.м., ванної кімнати 1-3 площею 16,6 кв.м., жилої кімнати 1-4 площею 27 кв.м., жилої кімнати 1-5 площею 8,4 кв.м., господарських споруд та надвірних будівель у виді сараю Б (з 2008 року літня кухня В), сараю прибудови б (з 2008 року сарай-прибудова в), навісу б1 (з 2008 року навіс-сарай в2), огорожі № 1-2, колодязя к. Просить визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право індивідуальної власності на жилий будинок від 01.06.1993 року видане виконавчим комітетом Охтирської міської ради про засвідчення [PERSON] право індивідуальної власності на цілий будинок з приналежними до нього прибудовами та спорудами, розташованими за адресою по вул. Петровського,187 м. Охтирка Сумської області на праві індивідуальної власності на підставі рішення виконавчого комітету Охтирської міської ради № 213 від 13.05.1993 року взамін договорів дарування від 18.12.1963 року та від 05.07.1979 року(дійсна дата вчинення договору 05.03.1979 року) після перебудови будинку. Визнати недійсним з моменту нотаріального посвідчення свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане державним нотаріусом Охтирської міської державної нотаріальної контори 12.11.2007 року [PERSON] зареєстроване в реєстрі за № 2-1734 після смерті [PERSON], яка померла 17.03.2007 року на спадкове майно, що складається з житлового будинку з господарчими спорудами за адресою вул. Петровського,187 м. Охтирка Сумської області на один одноповерховий житловий будинок з прибудовою та тамбуром, житловою площею 61 кв.м., загальною площею 97,4 кв.м., зазначеного під літерою А,а, а1, побутові споруди сарай Б, прибудова б, навіс б1, літня кухня В, прибудови в, в1, бесідка Г, огорожі №1,2, колодязь к, належних на підставі свідоцтва про право індивідуальної власності на житловий будинок, виданого виконавчим комітетом Охтирської міської ради 01.06.1993 року. Встановити учасників спільної сумісної власності будинковолодіння (домогосподарства) за адресою по вул. Петропавлівська, (до перейменування вул. Петровського), 187, м. Охтирка, Сумської області, [PERSON], [INFO], [PERSON], яка померла 17.03.2007 року, [PERSON], який помер 06.01.2016 року, з визначенням ідеальних часток за кожним з учасників у спільній сумісній власності рівними по 1/3 на обєкти у виді одного одноповерхового житлового будинку А1Ж з прибудовою а загальною площею 97,4 кв.м, жилою площею 61,0 кв.м, зі складовими у виді коридору IV площею 10,6 кв.м, коридору І площею 5,3 кв.м, котельної ІІ площею 10,9 кв.м, ванної кімнати ІІІ площею 3,8 кв.м, коридору 1-1 площею 5,8 кв.м, жилої кімнати 1-2 площею 9,0 кв.м, жилої кімнати 1-3 площею 16,6 кв.м, жилої кімнати 1-4 площею 27,0 кв.м, жилої кімнати 1-5 площею 8,4 кв.м, господарських споруд та надвірних будівель у виді сараю Б (з 2008 року літня кухня В), сараю прибудови б (з 2008 року сарай-прибудова в), навісу б1 (з 2008 року навіс-сарай в2), огорожі №1-2, колодязя к. Визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину будинковолодіння по вул. Петропавлівська ( Петровського),187 м. Охтирка Сумської області, зі складовими у вигляді одного одноповерхового житлового будинку А1Ж з прибудовою а, загальною площею 97,4 кв.м., жилою площею 61 кв.м., зі складовими у вигляді коридору ІV площею 97,4 кв.м., коридору І площею 5,3 кв.м., котельної ІІ площею 10,9 кв.м., ванної кімнати ІІІ площею 3,8 кв.м., коридору 1-1 площею 5,8 кв.м., жилої кімнати 1-2 площею 9 кв.м., жилої кімнати 1-3 площею 16,6 кв.м., жилої кімнати 1-4 площею 27 кв.м., жилої кімнати 1-5 площею 8,4 кв.м., господарських споруд та надвірних будівель у вигляді сараю Б (з 2008 року літня кухня В), сараю прибудови б (з 2008 року сарай прибудова в), навісу б1 (з 2008 року навіс сарай в2), огорожі № 1-2, колодязя к. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та пояснила, що 21.07.1979 року зареєструвала шлюб з [PERSON] Від спільного життя 7.10.1979 року народився син [PERSON] Проживали сімєю разом з свекрухою [PERSON] в м. Охтирка вул. Петровського, 187. З 1987 року зареєстрована в господарстві. За час спільного проживання з участю [PERSON] перебудували будинковолодіння та поліпшили його стан за вказаною адресою, знесли самочинно збудований сарай,збудували за спільні кошти та новий житловий будинок. Зазначила, що при житті [PERSON] визнавав її право власності на 1/3 частину будинку, який будували спільно. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та пояснив, що позивачка після одруження з чоловіком стала проживати за адресою вул. Петровського (Петропавлівська), 187 м. Охтирка Сумської області. Від спільного життя народився син [PERSON] Сімя разом з [PERSON] проживала за адресою [INFO]. Позивачка в 1987 році зареєструвалася в господарстві. За цей період старий будинок «В» з прибудовами переобладнали під літню кухню «В», в, в1, а новозбудований житловий будинок з прибудовами, надвірними та господарськими спорудами станом на 25.05.1993 року узаконили, отримавши свідоцтво про право власності від 01.06.1993 року. Уже без позивачки в послідуючому до старого будинку переведеного у літню кухню, прибудовано сарай-прибудову в1. За час спільного проживання [PERSON] та [PERSON] перебудували будинковолодіння та поліпшили його стан за вказаною адресою, знесли самочинно збудований сарай В, збудували за спільні кошти та з участю [PERSON] новий житловий будинок А1Ж з прибудовою а та тамбуром а1, загальною площею 97,4 кв.м., жилою площею 61 кв.м., який складався з коридору ІV площею 10,6 кв.м, коридору І площею 5,3 кв.м., котельної ІІ площею 10,9 кв.м., ванної кімнати ІІІ площею 3,8 кв.м., коридору 1-1 площею 5,8 кв.м., жилої кімнати 1-2 площею 9 кв.м., жилої кімнати 1-3 площею 16,6 кв.м., жилої кімнати 1-4 площею 27 кв.м., жилої кімнати 1-5 площею 8,4 кв.м. Також позивачка разом з чоловіком та свекрухою в період 1990-1992 року побудували сарай Б площею 20,9 кв.м., прибудову б площею 20 кв.м., навіс б1 площею 7,1 кв.м. 21.07.1992 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. В 1993 році позивачка вибула з даного будинковолодіння через нестерпні умови проживання. [PERSON] зверталася до суду з позовом до чоловіка та свекрухи про визнання права власності на 1/3 частину житлового будинку та реальний виділ, в ході розгляду справи 17.08.1994 року зареєстрували повторно шлюб із чоловіком та стали проживати сімєю з сином, чоловіком та свекрухою за адресою м. Охтирка, вул. Петровського,187, у звязку з примиренням [PERSON] відмовилася від позову про визнання права власності на 1/3 частину будинковолодіння та реальний виділ. З 1995 року по 1999 рік за спільні кошти її з чоловіком разом з участю [PERSON] здійснено розбудову та поліпшення технічного стану будинковолодіння за вищевказаною адресою, добудовано сарай Б (з 2008 літня кухня В), сарай-прибудова б (з 2008 року сарай прибудова в), навіс б1 (з 2008 року навіс сарай в2). 01.06.1993 року [PERSON] виконкомом Охтирської міської ради видано свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок з приналежними до нього побудовами та спорудами за вищевказаною адресою на підставі рішення виконкому № 213 від 13.05.1993 року взамін договору дарування від 18.12.1963 року та договору дарування від 05.03.1979 року після перебудови будинку, оформлене та видане на житловий будинок житловою площею 18,2 (19,3) кв.м. за технічною характеристикою В, прибудови в, в1 , яке у наступному було переоформлене і зареєстроване як літня кухня В з прибудовами в, в1. Про вказане свідоцтво позивачка дізналася в Охтирському міськрайонному суді у 2016 році з інвентарної справи. 19.04.1999 року у вказаному домоволодінні під час пожежі згоріли в будинку А1Ж з прибудовою а та тамбуром а1 , дах, вікна, двері, меблі, техніка, власні речі. Інші обєкти нерухомості ганок з цегли, сарай Б, прибудова б, навіс б1, бесідка Г, колодязь к, огорожа № 1-2, житловий будинок Б в наступному літня кухня з прибудовою та сараєм прибудовою В, в, в1 не пошкоджено. 05.07.1999 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано повторно. 21.07.1999 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] 17.03.2007 року померла [PERSON] Спадщину після її смерті прийняв [PERSON], отримавши 12.11.2007 року свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарчими спорудами за адресою вул. Петровського,187 м. Охтирка, одноповерховий житловий будинок з прибудовою та тамбуром жилою площею 61 кв.м. загальною площею 97,4 кв.м. зазначений під літерою А, а, а1, побутові споруди сарай Б, прибудова б, навіс б1, літня кухня В, прибудову в, в1, бесідка Г, огорожа № 1,2, колодязь к. 06.01.2016 року помер [PERSON] Вважає, що строк позовної давності не пропущений, адже при житті [PERSON] визнавав право власності позивачки на 1/3 частину будинковолодіння, а спір виник після його смерті, до того ж [PERSON] про наявність свідоцтва про право індивідуальної власності на жилий будинок від 1.06.1993 року за адресою вул. Петровського, 187 м.Охтирка на [PERSON] дізналася з інвентарної справи в у суді в 2016 році . 27 квітня 2017 року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.126 т.с.3), за заявою [PERSON] від 15.06.2017 року (т.с.3 а.с.137-138) він залучений до участі в справі ухвалою Охтирського міськрайсуду від 27 червня 2017 року (а.с.155 т.с.3) як правонаступник позивача. [PERSON] в суді позов [PERSON] підтримує, в послідуючому його представник подав заяву від 12 грудня 2017 року про подальший розгляд справи в їхню відсутність. Відповідачка в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та пояснив, що спірний будинок належав [PERSON], [PERSON] проживав в спірному житлового будинку як член сімї власниці житлового будинку, але власником не являвся. За життя [PERSON] не надавала своєму синові письмової згоди на здійснення будівництва житлового будинку або поліпшення чи переобладнання свого майна з метою набуття права власності. В 1989 році [PERSON] отримав земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку за адресою вул. Будівельників,19 м. Охтирка площею 600 кв.м., що підтверджує, що [PERSON] за час шлюбу з позивачкою не здійснював будівництво спірного житлового будинку за адресою вул. Петропавлівська, 187 м. Охтирка не здійснював переобладнання та перебудови за вказаною адресою, а мав намір побудувати власний житловий будинок на отриманій земельній ділянці. Позивачка за час шлюбу з [PERSON] проживала в спірному будинку незначний період часу після одруження, а потім зі своїм чоловіком проживала на зйомних квартирах, так як конфліктувала з [PERSON] Зазначив, що позивачка просить визнати право власності на частину житлового будинку за адресою вул. Петропавлівська,187 м. Охтирка, хоча за час подружнього життя [PERSON] не належала навіть частина житлового будинку, позивачка мала право звернутися до суду про стягнення грошових коштів витрачених на переобладнання житлового будинку. Будівництво нового будинку було розпочате після 17.09.1992 року, що підтверджується випискою з рішення № 430 від 17.09.1992 року, а саме після розлучення [PERSON], яке відбулося 21.07.1992 року. Будинок був зданий в експлуатацію 13.04.1993 року, а позивачка прибула до господарства після 17.08.1994 року, коли повторно зареєструвала шлюб з [PERSON] Просив у позові відмовити. [PERSON] в судовому засіданні пояснював, що його батьки збудували за спільні кошти спірний будинок, зазначив, що повністю згоден з тим, що його мати активно приймала участь в будівництві як фінансово та і фізичною працею. Після пожежі приїздили до батька, він з матірю намагався примиритися, щоб жити разом. Після введення в експлуатацію нового будинку з батьками стали в ньому проживати. [PERSON] проживала в літній кухні. Також зазначив, що батько при житті визнавав за матірю право власності на будинок, відносини між ними були добрі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з 1984 року знайома з [PERSON], знає, що позивачка проживала в шлюбі з [PERSON], разом з ним та свекрухою будували житловий будинок за адресою вул. Петропавлівська,187 м. Охтирка, позивачка приймала участь у будівництві як матеріально, так і своєю фізичною працею, так як за професією була муляром штукатуром, у новозбудованому будинку [PERSON] виконувала штукатурні роботи. Також зазначила, що вона разом з позивачкою неофіційно підробляли по найму, займалися штукатурними, малярними роботами, всі отримані кошти [PERSON] вкладала в будівництво будинку за адресою вул. Петропавлівська,187 м. Охтирка. [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивачка разом з [PERSON] в 1990 році розпочали будівництво будинку за адресою вул. Петропавлівська,187 м. Охтирка. Позивачка працювала на будівництві, всі кошти, які заробляла [PERSON], вона вкладала у будівництво, також їм допомагала матір позивачки. Зазначила, що на той час ніхто не оспорював право власності позивачки на вказаний будинок. [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що зі слів [PERSON] знає, що він разом з [PERSON] будували будинок за адресою вул. Петропавлівська,187 м. Охтирка, вони були в гарних відносинах. [PERSON] визнавав частку у праві власності [PERSON] на будинок. [PERSON] хотів, щоб спадщину отримав його син [PERSON], однак не встиг оформити відповідні документи. [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що знає позивачку, після одруження вона разом з чоловіком [PERSON] поїхали на Північ заробляти кошти на будівництво нового будинку за адресою вул. Петровського м. Охтирка. Після розлучення [PERSON] проживав з [PERSON] в новому будинку, [PERSON] проживала в старому будинку. [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона проживає за адресою [INFO] з 2004 року. В той час в будинку [PERSON] була пожежа, тому залишилася одна коробка, [PERSON] з [PERSON] та її сином [PERSON] відбудовували будинок, і крім них вона нікого не бачила. Позивачку [PERSON] вона взагалі не знає та ніколи не бачила. [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з позивачкою вона не знайома, в домоволодінні за адресою вул. Петровського,187 м. Охтирка після пожежі її ніколи не бачила, також зазначила, що їй відомо про те, що [PERSON] разом із сином продали свою частину будинку по пров. Північному та кошти вкладали в будівництво будинку. [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що проживає навпроти довомоволодіння [PERSON] з 1978 року, позивачку вона не знає та ніколи не бачила за адресою вул. Петровського,187 м. Охтирка. В новому будинку проживав [PERSON], [PERSON] та її два сина, [PERSON] проживала в старому будинку. [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] переїхала на вул. Петровського,187 м. Охтирка в 1997 році разом зі своїми двома синами. 19.04.1999 року сталася пожежа, після якої залишилася лише цегляна коробка. [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він проживає за адресою [INFO] з дитинства. Зазначив, що він знайомий з [PERSON], його матірю [PERSON] та [PERSON] В 1990-х роках в них сталася пожежа. Першої дружини [PERSON] та їх сина на момент пожежі в будинку не було. Після пожежі залишилися лише стіни, господарські споруди не пошкоджено. [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він проживає поруч з домоволодінням [PERSON], йому відомо, що була пожежа в результаті якої згорів майже весь будинок, залишилися лише стіни, старий будинок, майстерня та інші будівлі не постраждали. [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що з 1978 року проживав поруч з [PERSON], йому відомо, що на подвірї був старий будинок та [PERSON] з допомогою своєї матері почав будувати новий будинок. На той час у [PERSON] вже була сімя, дружини він не бачив. У 1999 році сталася пожежа, згорів майже весь будинок, залишилися лише стіни. [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] вона знає десь з 1986 року. Навпроти їхнього будинку жила її свекруха, тому влітку вона жила там, а взагалі проживала в [INFO]. Їй відомо, що старий будинок належав матері [PERSON] [PERSON]. Будинок був дуже старий. Коли саме будували будинок їй невідомо. Перший будинок будували за гроші матері, так як вона приходила до неї, питала за гроші і почала будівництво, а син допомагав. Позивачка жодного відношення до того будинку не мала. [PERSON] з чоловіком не жила тоді, а жила у своєї матері. Коли туди прийшла [PERSON], то вони зайшли у збудований будинок. Перший будинок згорів, але коли саме не памятає. З позивачкою [PERSON] уже не проживав. У відбудові нового будинку позивачка участі не приймала. А [PERSON] добудував частину до нового будинку. Перший будинок будувала матір, а другий будинок будувався вже тоді, коли у [PERSON] була інша сімя. Суд, проаналізував матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] належало домоволодіння за адресою м. Охтирка, вул. Петровського,187, що підтверджується свідоцтвом про право власності на будову виданим відділом комунального господарства виконавчого комітету Охтирського міської ради від 1.03.1957 року (а.с.87 т.с.2). Власниками будинковолодіння за адресою вул. Петровського, 187 м. Охтирка, на підставі договору дарування від 18.12.1963 року, стали [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині кожен, будинок складався з однієї кімнати площею 18,2 кв.м. з надвірними будовами (а.с.90-91 т.с.2). Відповідно до договору дарування від 05.03.1979 року [PERSON] подарував [PERSON] свою 1/2 частину житлового будинку площею 19,3 кв.м. (а.с.96-97 т. с.2). 21.07.1979 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (т.1 а.с.7). Від спільного життя народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (т.3 а.с.178). В 1987 році, як зазначала позивачка в суді, вона була зареєстрована у житловому будинку з прибудовою у вигляді веранди за адресою вул. Петровського,187 м. Охтирка Сумської області, який належав її свекрусі [PERSON] За рішенням виконавчого комітету Охтирської міської ради народних депутатів від 17.09.1992 року №430 [PERSON] було надано дозвіл на будівництво житлового будинку розміром 10,0 м х 9,0 м, жилою площею 45,1м2, старий жилий будинок переобладнати під літню кухню розміром 4,5м х 4,3 м, приміщення для приготування кормів розміром 6,9м х 4,3м (т.2 а.с.102). У зв»язку з цим старий будинок переобладнаний під літню кухню у 1992 році, що підтверджується матеріалами інвентарної справи (а.с.33 інв.справи). Згідно акту державної прийомки в експлуатацію індивідуального жилого будинку від 13.04.1993 року, затвердженого рішенням виконкому Охтирської міської ради народних депутатів від 15.04.1993 р. №166 у [PERSON] був прийнятий в експлуатацію жилий будинок розміром 15,95м х 9,5м, загальною площею 66,8 кв.м, жилою площею 61,0 кв.м по вул. Петровського, 187 в м. Охтирка Сумської області (т.2 а.с.103). Рішенням виконавчого комітету Охтирської міської ради народних депутатів №213 від 13.05.1993 року було постановлено про видачу [PERSON] свідоцтва про право власності на жилий будинок з надвірними будівлями по вул. Петровського, 187 в м. Охтирка Сумської області (т.2 а.с.104). 01.06.1993 року [PERSON] виконкомом Охтирської міської ради видано свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок з приналежними до нього побудовами та спорудами за вищевказаною адресою на підставі рішення виконкому № 213 від 13.05.1993 року взамін договору дарування від 18.12.1963 року та договору дарування від 05.03.1979 року після перебудови будинку (т.2 а.с.105). 21.07.1992 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (т.1 а.с.8). Рішенням Охтирського міського суду Сумської області від 26.11.1993 року, яке ухвалою судової колегії в цивільних справах Сумського обласного суду від 05.01.1994 року залишено в силі, було відмовлено в задоволенні позову [PERSON] про визнання [PERSON] такою, що втратила право на жиле приміщення в будинку №187 по вул. Петровського в м. Охтирка за необгрунтованістю. З рішення вбачається, що [PERSON] разом з сином і чоловіком прописані в будинку його матері, на той час у них із свекрухою виникли неприязні відносини через сварки, у зв»язку з чим [PERSON] вимушено тимчасово залишила будинок та звернулася в суд про визнання права власності за нею на спірний будинок. (т.1 а.с.226, 227). З матеріалів справи вбачається, що рішенням Охтирського міського суду від 07.04.1995 р. було задоволено позов [PERSON], з яким вона зверталася до суду в 1993 року, про визнання за нею права власності на 1/3 частину домоволодіння по вул. Петровського, 187, м. Охтирка. Було визнано за нею право власності на 34/100 частини будинку, а за [PERSON] 66/100 частин будинку. Відповідним чином встановлений порядок користування земельною ділянкою при будинку (т.3 а.с.15-19). Ухвалою судової колегії в цивільних справах Сумського обласного суду від 21.06.1995р. рішення Охтирського міського суду від 07.04.1995р. було скасоване через те, що суд не з»ясував по обраному варіанту розподілу думку міськвиконкому, архітектурного, пожежного, санітарного наглядів, не відокремив майно, яке належало виключно позивачці та не ставив такого запитання перед технічним експертом, оскільки, точно не встановив, що саме належало особисто [PERSON], а що придбано спільно трьома сторонами. В звязку з цим справу було надіслано на новий розгляд в той же суд іншому судді (т.2 а.с.48). Після повернення цивільної справи до Охтирського міського суду на новий розгляд та в процесі її розгляду, відбулося примирення [PERSON] та [PERSON] Як зазначила [PERSON] в суді, дійсно в ході судового розгляду справи у 1994 році вона з [PERSON] примирилися та між ними зареєстровано повторний шлюб. Вказана обставина підтверджується повторною реєстрацією шлюбу 17.08.1994 року (т.1 а.с.9). Примирення подружжя та поновлення сімейних стосунків зі спільним проживанням і бюджетом стало підставою для відмови [PERSON] від позову про визнання права власності на 1/3 частину старого житлового будинку з прибудовами, і ухвалою Охтирського міського суду від 23.10.1995 року провадження по даній справі було закрито (т.1 а.с.189). Ухвалою Охтирського міськрайонного суду від 30 вересня 2016 року за клопотанням представника відповідачки [PERSON] [PERSON] провадження у даній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи [PERSON], Охтирська міська державна нотаріальна контора про визнання права власності закрито (т.с.1 а.с.120-121). Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 27 жовтня 2016 року ухвалу Охтирського міськрайонного суду від 30 вересня 2016 року про закриття провадження у справі скасовано, в якій зазначено , що як вбачається з матеріалів цивільної справи №2-460/1995 за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на частину домоволодіння та реальний його розподіл та матеріалів даної цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи [PERSON], Охтирська міська держнотконтора про визнання права власності склад учасників та підстави позовів у цих справах не свідчать про їх однозначну тотожність, яка б давала підстави суду для закриття провадження в справі (т.с.1 а.с.155-156). В даному випадку з огляду на викладене суд вирішує заявлені вимоги по суті та приймає до уваги вищевказану ухвалу апеляційної інстанції, оскільки, склад учасників та підстави позову не є тотожними попередньому позову [PERSON], тому суд не погоджується з доводами відповідачки та її представника, що по даному питанню вже прийнято судове рішення з вищевикладених підстав. Як встановлено судом, за час шлюбу [PERSON] та [PERSON] збудовано житловий будинок, дозвіл на будівництво якого надано [PERSON] на земельній ділянці за адресою вул. Петровського, 187, загальною площею 97,4 кв.м, жилою площею 66,8 кв.м, який складався з коридору 1-1 площею 5,8 кв.м, жилої кімнати 1-2 площею 9,0 кв.м, жилої кімнати 1-3 площею 16,6 кв.м, жилої кімнати 1-4 площею 27,0 кв.м, жилої кімнати 1-5 площею 8,4 кв.м, коридору І площею 5,3 кв.м, котельні ІІ площею 10,9 кв.м, ванної ІІІ площею 3,8 кв.м, коридору IV площею 10,6 кв.м (а.с.41-42 інвентарної справи). Як встановлено судом з показань свідків, а також ця обставина підтверджується судовими рішеннями 1993-1995 років (т.1 а.с.226, 227, т.2 а.с.48), що [PERSON] зі своїм чоловіком та його матірю за час спільного проживання однією сімєю вели спільне господарство, подружжя [PERSON] та [PERSON] також працювали на заробітках, отримували доходи, [PERSON] працювала по найму маляром штукатуром, зароблені гроші вкладала в будівництво, а також своєю особистою працею приймала участь у його будівництві. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] в дійсності в період з 4.10.1988 року офіційно працювала ученицею маляра, з 15.12.1988 року маляр будівельний, з 25.04.1989 року по 31.12.1995 року маляр штукатур, що підтверджується копією трудової книжки позивачки (т.с. 2 а.с.248-251). Наведені обставини дають суду підстави вважати, що спірний житловий будинок збудований за їх спільні кошти, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є учасниками спільної сумісної власності на вказаний будинок, їх частки є рівними, оскільки, про наявність іншого письмового договору між ними судом не встановлено. При цьому суд враховує також те, що за матеріалами інвентарної справи спірний будинок значиться 1991 року забудови. Покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON],[PERSON] суд оцінює критично, оскільки, вони не узгоджуються з іншими письмовими доказами, а тому на думку суду є сумнівними, до того ж свідки [PERSON] та [PERSON] згідно їх паспорту, який оглянуто в суді, прописані по вул. Батюка в м. Охтирка. При цьому суд приймає до уваги покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], які узгоджуються з іншими доказами. Враховуючи, що за адресою вул. Петровського, 187 в м. Охтирка власником старого жилого будинку була [PERSON], а також враховуючи, що між подружжям [PERSON] та [PERSON] на той час у 1992 році шлюб розірвано, тривалий час судом розглядалася цивільна справа за позовом [PERSON] про визнання [PERSON] такою, що втратила право на жиле приміщення в будинку №187 по вул. Петровського в м. Охтирка, тому суд вважає, що [PERSON] скористалася на той час вказаними обставинами та отримала вказане свідоцтво у 1993 році на жилий будинок, в якому зазначено, що воно видане взамін договорів дарування, хоча фактично воно видане на житловий будинок 1991 року забудови, збудований за рахунок їх спільної праці, що підтверджується вищезазначеними судовими рішеннями. На думку суду, вказане свідоцтво є незаконним і підлягає скасуванню, так як в дійсності це свідоцтво видане на новозбудований жилий будинок. Фактично вказаним свідоцтвом порушуються права [PERSON], яка за життя набула право на 1/3 частину в цьому будинку. Як зазначала позивача в суді, вона не претендувала на старий жилий будинок, який належав [PERSON] і в якому вони всі втрьох проживали, поки здійснювали будівництво будинку, який потім переведений за документами у літню кухню. Також з ними проживав малолітній [PERSON], [INFO]. На території подвіря за адресою вул. Петровського,187 м. Охтирка до реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] був збудований деревяний сарай під літерою В, який мав статус самочинного, про що мається відмітка в інвентарній справі (т.2 а.с.84), який рішенням виконкому Охтирської міськради № 554 від 16.11.1978 року був узаконений ( а.інв.справи 7,29). При цьому суд також враховує обставини, викладені у попередніх рішеннях судів, з яких очевидно проглядається той факт, що [PERSON] приймала значну участь і матеріально і своєю фізичною працею у будівництві нового будинку 1991 року забудови за адресою м. Охтирка, вул. Петровського, 187, на який заявлено вимоги у даній справі (т.с.3 а.с.15-20), копія яких надана у справу представником відповідачки. Зокрема, у рішенні Охтирського міського суду від 7 квітня 1995 року зазначалося, що при зверненні до суду з позовом [PERSON] на той час свої вимоги обґрунтовувала тим, що для будівництва нового будинку, який вони з чоловіком планувала збудувати, вони разом їздили на Північ на заробітки, чоловік отримував дозвіл на будівництво, через деякий час здав ту земельну ділянку та отримав поруч з будинком матері, вони домовилися з [PERSON] про спільне будівництво будинку на її присадибній ділянці за вказаною вище адресою, разом будували цей будинок, свекруха була інвалідом, всі будівельні матеріали були закуплені за їх спільні з чоловіком кошти, які вони заробили на заробітках на Півночі. Крім основної роботи [PERSON] заробляла по найму, а також виконувала роботи по будівництву цього будинку. Ці обставини визнавалися її чоловіком [PERSON] на той час у суді, хоч [PERSON] проти цього заперечувала. З огляду на викладене, суд приймає до уваги твердження позивачки, викладені у позові в обгрунтування своїх вимог, доводи ж відповідачки та її представника суд оцінює критично, оскільки, вони не в повній мірі узгоджуються з матеріалами справи та іншими письмовими доказами. Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Цивільним законодавством УРСР встановлювалися кількісні та інші обмеження щодо права особистої власності на жилий будинок (а з часом і на кварти\-ру). Зокрема, відповідно до ст.ст. 101-102 ЦК України 1963 р. в особистій власності громадянина міг бути лише один жи\-лий будинок або частина його, розмір якого не повинен пе\-ревищувати 60 кв.м жилої площі (з 1985 р. - 80 кв.м). Як встановлено судом за рахунок спільної праці подружжя [PERSON] і [PERSON] та [PERSON] як зазначено вище за адресою м. Охтирка, вул. Петровського, 187 був збудований новий житловий будинок А1Ж (1991 року забудови за матеріалами інвентарної справи) з прибудовою а та тамбуром а1 . Як видно з інвентарної справи новозбудований будинок складав загальну площу 97,4 кв.м., жила площа 61 кв.м. та складався із коридору ІV площею 10,6 кв.м., коридору І площею 5,3 кв.м., котельної ІІ площею 10,9 кв.м., ванної кімнати ІІІ площею 3,8 кв.м., коридору 1-1 площею 5,8 кв.м., жилої кімнати 1-2 площею 9 кв.м., жилої кімнати 1-3 площею 16,6 кв.м, жилої кімнати 1-4 площею27 кв.м., жилої кімнати 1-5 площею 8,4 кв.м. Також були побудовані сарай Б площею 20,9 кв.м., прибудова б площею 20 кв.м., навіс б1 площею 7,1 кв.м. Вхід у житловий будинок здійснювався через тамбур а1, що підтверджується матеріалами інвентарної справи. Отже, як зазначено вище в подальшому після здійснення будівництва нового будинку старий житловий будинок, який належав [PERSON] позначений літерою В з прибудовами в, в1 переведені у статус літньої кухні з прибудовою В та в, в1. Матеріали інвентарної справи містять реєстрацію поточних змін 19.10.1992 року та 25 травня 1993 року (а.інв.спр. 26; 33-34;40). Саме такі вищезазначені характеристики будинку з господарськими спорудами маються згідно матеріалів інвентарної справи станом на час першого розірвання шлюбу на 21.07.1992 року, такі ж технічні характеристики і станом на 05.07.1999 року. Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 10.05.2006 року [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 01.06.1993 року належить одноповерховий житловий будинок з прибудовою, тамбуром А, а, а1, сарай Б, прибудова б, навіс б1, літня кухня В, прибудови в, в1, бесідка Г, огорожа №1,2, колодязь К; загальна площа житлового будинку 97,4 кв.м., житлова площа 61 кв.м. (т.2 а.с.108). Відповідно до пункту 1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства, та стягнення аліментів»\~за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1\~ст. 58 Конституції України) норми\~СК України\~застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. Спірні правовідносини виникли до 2004 року, тобто до набрання чинності\~СК України, а тому при вирішенні справи необхідно застосовувати положення\~КпШС України, який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин. Постанова пленуму Верховного суду України № 7 від 04.10 .1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» зазначає, що згідно зі статтями 16 і 17 Закону України «Про власність», право приватної власності на жилий будинок, зокрема, виникає, коли будівництво велось подружжям в період шлюбу - жилий будинок у звязку з цим є їх спільною сумісною власністю, або велось за рахунок спільної праці членів сімї - жилий будинок стає їх спільною сумісною власністю, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними. Суд вважає, що до даних правовідносин застосовуються положення Закону України «Про власність», КпШС, ЦК України в редакції 1963 року, які діяли на той час, а також ЦК України 2004 року до правовідносин, які продовжуються та виникли за дії нового кодексу. Згідно ст.112 ЦК України 1963 року передбачено, що майно може належати на праві спільної власності двом чи кільком громадянам. Відповідно до ст.22 Кодексу про шлюб та сімю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до ст.28 Кодексу про шлюб та сімю України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України «Про власність», який набув чинності з 15 квітня 1991 року та діяв на момент виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сімї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Відповідно до розяснень, викладених у п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (із змінами і доповненнями, внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 1998 року №15), положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону з 15 квітня 1991 року). Аналіз наведених норм з урахуванням фактичних обставин справи дає суду підстави для захисту прав позивачки, визнання недійсним свідоцтва про право індивідуальної власності на жилий будинок на [PERSON] від 1.06.1993 року та визнання, що частки у вказаному майні [PERSON], [PERSON], [PERSON] є рівними по 1/3 частині за кожним. 05.07.1999 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний повторно (т.1 а.с.10). З матеріалів інвентарної справи вбачається, що фактично будь-яких змін не відбулося в домоволодінні по вул. Петровського, 187 в м. Охтирка Сумської області з 1999 року, з часу, коли було повторно розірвано шлюб подружжя [PERSON], і до 2006 року, коли було зареєстровано поточні зміни. Так, в 2006 році було проведено поточну інвентаризацію та за інвентаризовано жилий будинок А, а, а1, сарай Б, сарай-прибудова б, в1, навіси бІ, бІІ, літня кухня В, б, бесідка Г, колодязь К, огорожі №1,2 (а. 55 інвентарної справи). Аналогічні положення визначені у діючому законодавсті, зокрема, відповідно до п.17 Постанови Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розглядаючи позови, повязані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, спільною сумісною власністю, зокрема, є: майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом (статті 60-74 Сімейного кодексу України); майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.\~ 17.03.2007 року померла [PERSON] Спадщину після її смерті прийняв [PERSON], отримавши свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно за адресою вул. Петровського, 187 м. Охтирка Сумської області, зареєстроване в реєстрі 2-1734, що складається з житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходиться в м. Охтирка по вул. Петровського, 187 розташованого на земельній ділянці Охтирської міськради. На вказаній земельній ділянці знаходиться одноповерховий житловий будинок з прибудовою, тамбуром, житловою площею 61 кв.м., загальною площею 97,4 кв.м., зазначений під літерою А,а,а1 та побутові споруди: сарай Б, прибудова б, навіс б1, літня кухня В, прибудови в, в1, бесідка Г, огорожа № 1,2, колодязь К, належного померлій на підставі свідоцтва про право власності, виданого Охтирським міськвиконкомом 01.06.1993 року та зареєстровано в Охтирському БТІ за № 5366 (т.1 а.с.190). Згідно довідки КП Охтирської міської ради «Бюро технічної інвентаризації та архітектурно-планових робіт» від 31.05.2016 року за № 390 станом на 31.12.2012 року домоволодіння по вул. Петропавліська (Петровського),187 м. Охтирка Сумської області зареєстроване за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим Охтирською міською держнотконторою 12.11.2007 року, реєстр 2-1734. Спадщина оформлена після смерті [PERSON], якій домоволодіння належало на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого Охтирським міськвиконкомом 01.06.1993 року. Домоволодіння по вул. Петропавлівській,187 м. Охтирка Сумської області складається з житлового будинку з прибудовами А,а,а1, сараю-літньої кухні Б, літньої кухні з прибудовами та навісами В, в, в1, в2, в3, в4, прибудови Г, убиральні Д, огорожі № 1,2, колодязю к. Інвентаризаційна вартість домоволодіння станом на 18.12.2008 року (дата проведення останньої інвентаризації) становить 301213 грн. (т.с.1 а.с.14). Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Суд вважає, що свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 12.11.2007 року на спадкове майно, яке складається з житлового будинку з господарчими спорудами, що знаходиться в м. Охтирка по вул. Петровського, 187, а саме один одноповерховий житловий будинок з прибудовою, тамбуром, жил. пл. 61,0 кв.м, заг. пл. 97,4 кв.м, зазначений під літерою А, а, а1, та побутові споруди: сарай Б, прибудова б, навіс б1, літня кухня В, прибудови в, в1, бесідка Г, огорожа №1, 2, колодязь К, належні померлій [PERSON] на підставі свідоцтва по право власності, виданого Охтирським міськвиконкомом 01.06.1993 року та зареєстрованого в Охтирському БТІ за №5366 в книзі 10 стор.110, також необхідно визнати недійсним з вищевикладених підстав. До такого висновку суд приходить тому, що саме свідоцтво про право власності, видане Охтирським міськвиконкомом 01.06.1993 року [PERSON] підлягає скасуванню, оскільки, дане свідоцтво порушує права [PERSON], яка за життя набула право на 1/3 частину в будинку, а відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України, який діє на даний час, право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 06.01.2016 року помер [PERSON] (а.с.100). Після його смерті із заявами про прийняття спадщини до Охтирської міської державної нотаріальної контори звернулися [PERSON], яка діє від імені малолітньої дочки [PERSON] (а.с.89 т.с.1), [PERSON] (а.с.94 т.с.1), [PERSON] (а.с.97 т.с.1). З огляду на викладене, суд вважає, що право позивачки підлягає захисту з вищевикладених підстав. Посилання представника відповідачки [PERSON] про те, що рішенням виконавчого комітету Охтирської міської ради народних депутатів від 12.09.1989 року №342 [PERSON] в постійне користування була виділена земельна ділянка в м. Охтирка по вул. Будівельників, 19 площею 600 кв.м для будівництва індивідуального одноповерхового жилого будинку розміром 9,0м х 10,0м жилою площею 44,1 кв.м., тому нібито подружжя не приймало участі у будівництві спірного будинку, суд не приймає до уваги, оскільки, наявність вказаного рішення не впливає на вирішення даної справи з вищевикладених підстав. Представником позивачки [PERSON] заявлено клопотання про поновлення строків для звернення до суду з вказаним позовом, однак, суд вважає, що в даному випадку позивачкою не пропущений строк звернення до суду з вказаним позовом, оскільки, при житті [PERSON] визнавалося право позивачки на спірне майно, про це навіть зазначено у рішеннях суду, про які суд зазначає вище, а про порушення своїх прав їй стало відомо з 2016 року, крім того, згідно положень ст. 74 ЦК в редакції 1963 року вимога про захист порушеного права приймається до розгляду судом незалежно від закінчення строку позовної давності. Відповідно до ст.76 ЦК в редакції 1963 року перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Аналогічні положення визначені у ст. 261 ЦК України в редакції 2004 року. Клопотання представника відповідачки [PERSON] про застосування строків позовної давності задоволенню не підлягає з вищевикладених підстав, оскільки, суд вважає, що строк позовної давності позивачкою не пропущений. Суд вважає, що відповідачкою в розумінні ст.10, ст. 60 ЦПК України не спростовані доводи позивачки та її представника, викладені в позові належними, допустимими, переконливими доказами. Крім того, письмові заперечення представника відповідачки не в повній мірі відповідають фактичним обставинам справи, а також є непереконливими, в яких зазначається, що позивачка мала право на стягнення грошових коштів за переобладнання житлового будинку, що свідчить про те, що вони не заперечують участь позивачки у праві спільної власності на спірне майно. Таким чином, аналізуючи приведені докази та даючи їм оцінку, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. По справі маються судові витрати, підтверджені відповідними квитанціями, а саме: на суму 1004 грн. (т.1 а.с.1), 1500 грн. (т.1 а.с.45), 275,60 грн. (т.1 а.с.125), 551,20 грн. (т.1 а.с.162), 551,20 грн. (т.1 а.с.163), 3000 грн. (т.3 а.с.199), а всього на загальну суму 6882 грн., які відповідно до положень ст.88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідачки, а саме стягнути з [PERSON] судові витрати в розмірі 6882 грн. на користь [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved