Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовною заявою про визнання [PERSON] , такою, що втратила право на проживання у будинку [ADDRESS] . Посилається на те, що у вказаному вище будинку окрім неї зареєстровані її син та його колишня дружина [PERSON] . Після розірвання шлюбу у грудні 2017 року відповідачка переїхала жити до своїх батьків у с. Терново, де проживає по теперешіній час. На сьогоднійшній день у будинку проживає тільки вона, але через реєстрацію відповідачки у 2017 та 2018 роках їй було відмовлено в оформленні субсидії на комунальні послуги. Відповідачка відмовляється знятися з реєстрації в будинку [ADDRESS] , тому вона змушена звернутися до суду. Просить позовні вимоги задовольнити повністю, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Надала заяву про розгляд справи в її відсутності. Відповідачка [PERSON] та представник Ганичівської сільської ради у судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідно до ст. 247 ч. 2 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтями 319, 321, 391 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Під час розгляду справи суд встановив, що позивачці на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] , що стверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним та припинення правовідношення. З довідки Ганичівської сільської ради № 2159 від 18.09.2019 р. вбачається, що у будинку [ADDRESS] , проживає [PERSON] . [PERSON] , 1985 р.н., на протязі трьох років у вказаному будинку не проживає. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло-житловий будинок, садиба, квартира, що передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають його право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст. 405 ч. 2 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що відповідачка [PERSON] більше року не проживає у належному позивачці житловому будинику [ADDRESS] , та будь-яких поважних причин, які б перешкоджали їй проживати у даному будинку не наведено. Із рішень Тячівського районного суду від 31.01.2017 р. та 30.05.2019 р. убачається, що у позовних заявах про стягнення аліментів відповідачка вказувала, щ о проживає по [ADDRESS] , а тому її слід визнати такою, що втратила право на проживання в будинку, що належить позивачці. Тому,

Outcome: approved