Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом і просить скасувати арешт всього нерухомого (невизначеного) майна, реєстраційний номер обтяження 7411669, який було накладено 19.02.2002 реєстратором: Таращанська районна державна нотаріальна контора, та скасувати запис про арешт майна у відомостях з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Позивачка, вважаючи, що безпідставно накладеним арештом на нерухоме (невизначене) майно її померлого батька порушуються її як спадкоємиці законні права щодо вільного користування та розпорядження своїм майном, звернулася до суду з даним позовом. В підготовче судове засідання позивачка не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належно. Проте, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача - Таращанського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) в підготовче судове засідання не з`явився, подав заяву з проханням розглядати справу без участі представника. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов визнає. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивачки - [PERSON] , який до дня смерті був зареєстрований та проживав за адресою по [ADDRESS] . Місцем відкриття спадщини після його смерті є м. Тараща Київської області. Дане підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яке видане 03 квітня 2019 року Таращанським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області (а.с.7). 26.12.2019 приватним нотаріусом Таращанського районного нотаріального округу Київської області Овраменко Л.В. позивачці було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого спадкоємцем зазначеного в цьому свідоцтві майна [PERSON] , 1964 року народження, який помер [INFO] , а саме: житлового будинку з прибудовами із ракушняка, обкладеного цеглою, 1991 року побудови, загальною площею - 113,10 кв.м., житловою площею - 57,50 кв.м., позначеного наплані літерою «А1», сараю цегляного, позначеного на плані літерою «Б1», огорожі з дерева та металу, позначеної на плані під №1, розташованих за адресою: [ADDRESS] , що належало померлому [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 27.05.2003 виконавчим комітетом Таращанської міської ради Київської області, на підставі рішення виконавчого комітету Таращанської міської ради Київської області від 02.04.2003 № 25 та зареєстрованого 10.06.2003 в Білоцерківському міжміському бюро технічної інвентаризації, записаного в реєстрову книгу за № 31, номер запису: 4716, реєстраційний номер: 1241017, є його дочка [PERSON] (а.с. 8). Так, згідно інформаційної довідки №196649023 Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, реєстраційний номер обтяження: 7411669, зареєстровано 19.06.2008 року реєстратором: Таращанська районна державна нотаріальна контора на підставі ухвали Таращанського районного суду Київської області від 19.02.2002 № б/н, вх. № 648 від 18.06.2008 уточнення анкетних даних боржника [PERSON] , [INFO] , згідно листа Таращанського районного суду Київської області від 18.06.2008 № 2-522/02 р., накладено арешт на невизначене все майно (а.с. 9-10). Так, ухвалою Таращанського районного суду Київської області від 19.08.2002 по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення моральної шкоди, накладено арешт на майно, яке є власністю [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 23.08.2002 позов [PERSON] до [PERSON] задоволено частково: стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 10000,00 (десять тисяч) гривень (а.с. 12). Згідно довідки № 2991/18.16-28 від 26.02.2020 року, виданої Таращанським районним відділом державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), відповідно до відомостей з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на виконання до Таращанського РВ ДВС згідно перевірки книг обліку виконавчих проваджень за 2002-2003 роки ухвала Таращанського районного суду Київської області № б/н від 19.02.2002, яка є підставою накладення арешту на майно, не надходила (а.с. 20). Таким чином, суд приходить до висновку, що на належний [PERSON] вищезазначений житловий будинок накладено арешт безпідставно, чим порушені спадкові та майнові права позивачки, як спадкоємиці за законом першої черги після смерті батька, щодо володіння, користування та розпорядження власністю. Стаття 1268 ч. 5 ЦК України передбачає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. В зв`язку з тим, що арешт на майно, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою [ADDRESS] , на даний час не скасований, що є перешкодою для вільного користування та розпорядження своїм майном, позивач звернулася до суду з даним позовом. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 41 Конституції України передбачено непорушність права приватної власності. Непорушність права власності полягає в його недоторканості, а в водночас і в недоторканості самого майна власності. Всі особи мають утримуватися від безпідставного заволодіння майном власника та завдання йому шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 60 Закону України Про виконавче провадження особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року Про судову практику в справах про зняття арешту з майна позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику. Статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод. Першого протоколу та протоколів № 2, 4. 7. та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. За положеннями ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (діючого на момент закінчення) у разі якщо у виконавчому провадженні держаним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого провадження до суду або іншого органу(посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про знаття арешту, накладеного на майно боржника. За положеннями ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» від 05.10.2016 у разі закінчення виконавчого провадження, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійсненні державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з завершенням виконавчого провадження. Враховуючи вищевикладене, що подальше існування арешту є порушенням прав позивачки як власника майна, в порядку спадкування, та становитиме для неї перешкоду у користуванні та вільному розпорядженні будинку, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved