Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що спільне життя не склалось, разом не мешкають, подружні стосунки не підтримують, від шлюбу неповнолітніх дітей не мають, добровільно відповідач не бажає розірвати шлюб. Позивачка та її представник [PERSON] (ордер серії ОД № 189646 від 04.01.2016 р.) у підготовче судове засідання не зявились, направили до суду заяву з проханням розглянути справу у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач, у підготовче судове засідання не зявився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. та є підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Судом в ході судового розгляду справи були дослідженні: свідоцтво про шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] від 13.07.1993 р., прізвище дружини після укладення шлюбу «Андрєяш», серія ІІІ-ЖД № 353686; копія паспорту та ідентифікаційного номеру [PERSON] Судом в ході судового розгляду справи було встановлено, що 13.07.1993 р. [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований Лиманською сільською радою Ренійського району Одеської області, актовий запис № 12. Після укладання шлюбу прізвище позивачки було змінено на «Андрєяш». Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Відповідач відмовляється від розірвання шлюбу, тому позивачка звернулась до суду із даним позовом. Позивачка у позовній заяві зазначила, що одруження із відповідачем виявилось невдалим, сумісне життя з ним не склалося. На протязі останніх років сімейне життя поступово погіршувалось, в результаті чого призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. На протязі останніх трьох років спільне господарство сторонами не ведеться, фактичні шлюбні відносини між ними припинені. Позивачка не бажає зберегти шлюб, примирення не можливе, тому подальшого сенсу у збереженні шлюбу немає. Згідно ст.. 110 ч. 1 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Ст.. 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що сімя сторін розпалась, примирення неможливе, шлюб існує суто формально і підлягає розірванню, а також враховує фактичні обставини справи і інтереси кожного з подружжя, між якими втратилися почуття любові і пошани, взаємодопомоги і підтримки, тобто морально - правові підстави шлюбу.

Outcome: approved