Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із зазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що вона працювала в нього гірничим робітником поверхні 1-го розряду дільниці АПК з обслуговування шахтної станції питного водопостачання з 07.02.1991 року по 08.10.2012 року. З 01.06.2012 року на підприємстві були встановлені тарифні ставки з мінімальної заробітної плати, яка була меншою від мінімальної заробітної плати, встановленої законом. Посилаючись на те, що за період роботи з червня 2012 року їй через безпідставну затримку збільшення тарифних ставок невірно була нарахована заробітна плата, просить стягнути заборгованість по заробітній платі за період з 01.01 2012 року по 08.10.2012 року, компенсацію середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні , починаючи з 25.12.2013 року - моменту прийняття рішення Апеляційним судом , та моральну шкоду в сумі 500 грн. В подальшому уточнив свої позовні вимоги: просив стягнути заборгованість по заробітній платі за період з 01.01.2012 року по 31.07.2012 року в сумі 3891, 72 грн., компенсацію середньоденного заробітку з 25.12.2013 року по день винесення рішення суду в розмірі 32882,64 грн. та моральну шкоду в сумі 1000 грн. В судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні. В судовому засіданні за клопотанням представника відповідача було вирішено про обов»язкову участь [PERSON] для дачі особистих пояснень. Проте, в подальшому представник відповідача не наполягав про закінчення справи без участі позивачки, враховуючи надані пояснення представника позивача в судовому засіданні. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що внаслідок скрутного матеріального становища ДП «ВК «Краснолиманська» було змушене скористатися правом, передбаченим нормами п.9.4.5 Галузевої угоди та вводити відповідні тарифні ставки з шестимісячною затримкою. Наказом № 1442 від 07.10.2011 з 01.10.2011 р. працівники ДП «ВК «Краснолиманська» були переведені на нові тарифні ставки, розраховані з мінімальної заробітної плати - 960 грн. Зазначена вище мінімальна заробітна плата застосовувалась на підприємстві для розрахунку заробітної плати в період з 01.01.2012- 31.05.2012 року. Годинна тарифна ставка гірничого робітника поверхні 1-го розряду становила 8,71 грн/год. Виходячи з даної тарифної ставки та часу , відпрацьованого позивачкою за період з 01.01.2012 року по 31.05.2012 року останній було нараховано 9484 грн. Наказом № 783 від 27.06.2012 року з 01.06.2012 року працівники була застосована нова тарифна ставка , розрахована з мінімальної заробітної плати -1004,00 грн. Годинна тарифна ставка гірничого робітника поверхні 1-го розряду становила 9,11 грн./год. Виходячи з даної тарифної ставки та часу, відпрацьованого позивачем за період з 01.06.2012 року по 31.07.2012 року їй нараховано 4268,96 грн. У зв'язку з тим, що з 01.01.2012 року по 31.07.2012 року позивачу нарахована заробітна плата у сумі 13753,16 грн., просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Суд, вислухавши представника позивачки, представника відповідача, з'ясувавши обставини по справі та перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Відповідно до ст.. 6 Закону України « Про оплату праці» основною організації оплати праці є тарифна система, яка включає : тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і тарифно-кваліфікаційні характеристики. Тарифна сітка ( схема посадових окладів) формується на основі тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати. При цьому законом прямо не передбачено величину перевищення розміру мінімальної заробітної плати. Статтею 11 Закону встановлено, що мінімальні розміри ставок ( окладів) заробітної плати, як мінімальні гарантії в оплаті праці, визначаються генеральною угодою. Зазначена норма є обов'язковою для всіх суб'єктів підприємницької діяльності, які використовують найману працю, оскільки вона є нормою спеціального закону в сфері оплати праці. Статтею 9 Закону України « Про колективні договори і угоди» від 01.07.1993 року ( в редакції, яка діяла на час звільнення позивачки) визначено, що положення генеральної, галузевої, регіональної угод діють безпосередньо і є обов'язковими для всіх суб'єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду. Відповідно до ч. 2 ст.97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими ( регіональними) угодами. Частинами 3,4 ст.97 КЗпП встановлено, що конкретні розміри тарифних ставок ( окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюється власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Відповідно до п. п. 9.4.1, 9.4.5 Галузевої угоди між Міністерством вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками ( об'єднаннями власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості від 03.07.2001 року ( з подальшими змінами) умови оплати праці, міжкваліфікаційні та міжпосадові співвідношення , розміри тарифних ставок і посадових окладів працівників підприємств і організацій, включаючи працівників загальних (наскрізних) професій та посад, їхніх структурних підрозділів , що виконують роботи, які відповідають основній діяльності підприємств вугільної галузі та шахтного будівництва, визначаються додатком до розділу 9 Угоди, чинним законодавством і впроваджуються в порядку та терміни, встановлені законодавством, під контролем Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, яке забезпечує реалізацію державної політики щодо оплати праці та соціального захисту працівників вугільної промисловості. Тарифні сітки ( схеми посадових окладів) на підприємствах формуються на основі тарифних ставок робітників першого розряду, які встановлюються в розмірах, що перевищують законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати та міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів), визначених у таблицях додатків до Умов оплати праці( Додаток до розділу 9), якими враховані міжгалузеві, міжкваліфікаційні та міжпосадові співвідношення в оплаті праці. Тарифні ставки ( оклади, посадові оклади) розраховуються шляхом множення мінімальної годинної тарифної ставки (мінімального місячного окладу), розрахованої згідно з п. 9.4.2 цієї Угоди, на коефіцієнти співвідношень розмірів годинних тарифних ставок (окладів) робітників і посадових окладів керівників,професіоналів,фахівців і технічних службовців, передбачених додатком до розділу 9 цієї Угоди. При цьому, мінімальними гарантіями в оплаті праці, обов»язковими для всіх підприємств галузі, які знаходяться у сфері дії Угоди, є розмір тарифної ставки ( мінімального окладу) робітників першого розряду, що розраховується із встановленого розміру мінімальної годинної тарифної ставки, яка розраховується із законодавчо встановленої мінімальної заробітної плати, збільшеної на коефіцієнти: 3,234 на підземних роботах; 1,514 на роботах на поверхні шахт. Норми колективного договору, що допускають оплату праці нижче від норм, визначених Генеральною, Галузевою угодами, але не нижче від державних соціальних гарантій в оплаті праці, можуть застосовуватися лише тимчасово, на період подолання фінансових труднощів підприємства,терміном не більше як шість місяців. Норми колективного договору, що припускають оплату нижче від норм, визначених Генеральною або Галузевою угодами, але не нижче державних норм і гарантій з оплати праці, можуть прийматися тільки тимчасово на період подолання фінансових труднощів підприємства терміном не більше ніж на шість місяців, і з повідомленням про це вищого господарського та профспілкового органів.( а. с. 44-46). Судом встановлено, що позивачка з 26.11.2002 року по 08.10.2012 року працювала гірничою робітницею 1-го розряду дільниці АПК з обслуговування шахтної станції питного водопостачання. Наказом № 2699 К від04.10.2012 року звільнена з підприємства у зв'язку із скороченням штату за ст.. 40 КЗпП України ( а.с. 34-35). За період з 01.10.2011 року відповідач при нарахуванні заробітної плати використував тарифну сітку, що ґрунтувалась на мінімальній заробітній платі в розмірі 960 грн., що встановлено наказом від 07.10.2011 року № 1442 ( а. с. 36), за період з 01.06.2012 року відповідач при нарахуванні заробітної плати використовував тарифну сітку, що ґрунтувалась на мінімальній заробітній платі в розмірі 1004 грн., що встановлено наказом від 27.06.2012 року № 783 ( а. с. 53), в той час як статтею 13 Закону України від 22.12.2011 року № 4282-У1 « Про Державний бюджет України на 2012 рік» встановлено на 2012 рік мінімальну заробітну плату : у місячному розмірі : з 01 січня 1073 гривні, з 01 квітня 2012 року - 1094 грн., з 01 липня 2012 року - 1102 гривні, з 01 жовтня 2012 року -1118 гривень. Тобто відповідач встановив тарифні ставки з мінімальної заробітної плати, яка була меншою від мінімальної заробітної плати, встановленої законом. Відповідачем не надано жодного доказу , підтверджуючий факт знаходження підприємства в стані подолання фінансових труднощів. Отже, відповідачем були порушені вимоги трудового законодавства, зокрема ст.. 6,11 Закону України «Про оплату праці», ст. 97 КЗпП України. Відповідно до п. 2.1 Регіональної угоди між Донецькою облдержадміністрацією, профспілковими об»єднаннями Донецької області та Донецькою обласною організацією роботодавців на 2011-2012 роки встановлено, що з 01.01.2011 року мінімальними гарантіями є 120 від. Мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством України, з урахуванням регіонального коефіцієнту 1,15, якій враховує перевищення прожиткового мінімуму в Донецькій області над встановленим законодавством ( крім бюджетної сфери) . Розрахунок годинної тарифної ставки гірничого робітника поверхні 1-го розряду здійснюється за формулою: Т год. = МЗП/167х1,514 х 1,5 МЗП- мінімальна заробітна плата; 167-середньомісячна норма робочого часу за період з 2004 року по 2013 рік ( п.9.4.2 Галузевої угоди) 1,514- коефіцієнт збільшення для робітників поверхні ( п. 9.4.2 Галузевої угоди) 1,15- регіональний коефіцієнт Пунктом 6.22 Колективної угоди встановлено доплату за роботу у нічний час 40% годинної тарифної ставки за кожен час роботи з 22.00 годин до 06.00 годин, а за роботу у вечірній час 20% годинної тарифної ставки за кожен час роботи з 18.00 годин до 22.00 годин. Розрахунок доплати за роботу у нічний час здійснюється за формулою: Д(Н) = Ч х Т год. х 40%., де Ч- кількість годин, відпрацьованих у нічний час ; Т -годинна тарифна ставка гірничого робітника поверхні 1 розряду. Розрахунок доплати за роботу у вечірній час здійснюється за формулою: Д в = Ч х Т год х 20%, де Ч- кількість годин, відпрацьованих у вечірній час , Т год. - годинна тарифна ставка гірничого робітника 1-го розряду Нормами 2 Положення про порядок виплати працівникам винагороди за вислугу років на підприємствах вугільної промисловості ( додаток № 27 до Умов оплати праці) винагорода за вислугу років виплачується працівникам підприємств, організацій у установ вугільної промисловості по категоріях працівників у залежності від безперервного стажу роботи в розмірах, передбачених додатком до даного Положення. Для працівників поверхні зі стажем понад 15 років коефіцієнт для нарахування винагороди за вислугу років встановлено 12,5% тарифної ставки. Таким чином, годинна тарифна ставка гірничого робітника поверхні 1-го розряду за період січень-березень 2012 року становить 11, 19 грн ( 1073/167х1,15х1,514) квітень-червень 11,41 ( 1094/167х 1,15х1,514), липень - 11,49 ( 1102/167 х1,15х1,514). В січні 2012 року позивачем відпрацьовано 13 днів ( а. с. 14) по 12 годин, 56 годин у нічний час, 28 годин у вечірній час За тарифом: 13 х 12 х 11,19 = 1745,64 Доплата за роботу у нічний час : 56 х 11,19 х 40% = 250,66 грн. Доплата за роботу у вечірній час : 28 х 11,19 х 20% = 62,66 грн. Винагорода за вислугу років : 1745,64 х 12.5% = 218,21 грн. Заробітна плата за січень 2012 рік : 1745,64 + 250,66 + 62,66 + 218,21 = 2277,17 грн. Оплата святкових: 268,56 грн. За лютий 2012 рік відпрацьовано 14 днів по 12 годин, 56 годин - у нічний час, 28 годин - у вечірній час. За тарифом : 14 х 12 х 11,19 = 1879,92 грн. Доплата у нічний час: 56 х 11,19 х 40% = 250,66 грн. Доплата у вечірній час : 28 х 11,19 х 20% = 62,66 грн. Винагорода за вислугу років: 1879,92 грн. х 12,5% = 234,99 грн. Премія: ( 1879,92 + 250,66 + 62,66) х 5,3% = 116,24 грн. Заробітна плата за лютий 2012 рік становить: 1879,92 + 250,66+ 62,66+234,99= 2428,23 грн.+ 116,24( премія) = 2544,47 За березень 2012 рік відпрацьовано 14 днів по 12 годин, 56 один - у нічний час, 28 годин- у вечірній час. За тарифом 14х12х11,19 = 1879,92 грн. Доплата у нічний час : 56 х 11.19 х 40% = 250,66 грн. Доплата у вечірній час : 28х 11,19 х 20% = 62,66 грн. Винагорода за вислугу років : 1879,92 х 12,5 % = 2234,99 грн; премія ( 1879,92 + 250,66+ 62,66) х 5,3% = 116,24 грн. Заробітна плата за березень 2013 рік становить 1879,92 грн. + 250,66+ 62,66+ 234,99 = 2428,23 грн. За квітень 2012 рік відпрацьовано 13 днів по 12 годин, 56 годин - у нічний час, 28 годин - у вечірній час. За тарифом 13 х 12 х 11,41 = 1779,96 грн. Доплата у нічний час становить : 56 х 11,41 х 40% = 255,58 грн. Доплата у вечірній час становить: 28 х 11,41 х 20% =63,90 грн. Винагорода за вислугу років : 1779,96 х 12,5 % = 222,49 грн. Заробітна плата за квітень : 1779,96 + 255,58+ 63,90 + 222,49 = 2321,93 грн. За травень 2012 рік відпрацьовано 13 днів по 12 годин, 56 годин - у нічний час, 28 годин - у вечірній час. За тарифом 13 х 12 х 11,41 = 1779,96 грн. Доплата у нічний час становить : 56 х 11,41 х 40% = 255,58 грн. Доплата у вечірній час становить: 28 х 11,41 х 20% =63,90 грн. Винагорода за вислугу років : 1779,96 х 12,5 % = 222,49 грн. Заробітна плата за травень : 1779,96 + 255,58+ 63,90 + 222,49 = 2321,93 грн. За червень 2012 рік відпрацьовано 13 днів по 12 годин, 48 годин - у нічний час, 24 години - у вечірній час. За тарифом: 13 х 12 х 11,41 = 1779,96 грн. Доплата у нічний час : 48 х 11,41 х 40% = 219,07 грн. Доплата у вечірній час становить : 24 х 11,41 х 20% = 54,77 грн. Винагорода за вислугу років : 1779,96 х 12,5% = 222,49 грн.% оплата за святкові дні : 273,84 грн. Заробітна плата за червень 2012 рік становить : 1779,96 + 219,07 + 54,77 + 222,49 = 2276,30 грн. За липень 2012 рік відпрацьовано 15 днів по 12 годин, у нічний час 64 години, у вечірній час - 32 години. За тарифом : 15 х 11,49 х 12 = 2068,20 грн. Доплата у нічний час : 64 х 11,49 х 40% = 294,14 грн., доплата у вечірній час : 32 х 11, 49 х 20% = 73,54 грн., винагорода за вислугу років : 2068,20 х 12,5% = 258,53 грн. Заробітна плата за липень 2012 рік становить: 2068,20 + 294,14 + 73,54+ 258,53 + 121,79 = 2916,20 грн. Як вбачається з матеріалів справи позивачу нарахована заробітна плата за період з 01.01.2012 по 31.07.2012 рік в розмірі 13753,16 грн. Розмір недорахованої суми заробітної плати за період з 01.01.2012 року по 31.07.2012 року з урахуванням вищезазначеного розрахунку складає 3891,72 грн. Як вбачається з матеріалів справи рішенням Апеляційного суду Донецької області від 24.12.2013 року з Державного підприємства « Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь [PERSON] стягнуто недоплачену заробітну плату за період з серпня 2012 рік по 08.10.2012 рік в сумі 1109,40 грн, середньоденний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.10.2013 рік по 25.10.2013 рік в сумі 31095,54 грн, безпідставно утримані з заробітної плати 65 грн.. на відшкодування моральної шкоди 500 грн. ( а. с. 131-137). Додатковим рішенням Апеляційного суду Донецької бласті стягнуто з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь [PERSON] середньоденний заробіток за час затримки розрахунку за період з 24.10.2013 року по 24.12.2013 року в сумі 5123,02 грн. ( а.с. 138-139). Фактично відповідач розрахувався з позивачкою 14.07.2014 року, що підтверджується відповідним платіжним дорученням.( а.с. 130). Представником позивача ставиться питання про стягнення з відповідача недоплаченого заробітку за період з 01.01.2012 року по 31.07.2012 рік , середньоденного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні саме за період з 25.12.2013 року по 01.04.2015 року. Статтею 117 КЗпП України встановлено обов'язок власника або уповноваженого ним органу виплатити працівникові у разі затримки розрахунку при звільненні його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а статтею 237-1 відшкодувати працівникові завдану моральну шкоду. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Як зазначив Конституційний Суд України, строки звернення працівника до суду за вирішенням трудового спору як складова механізму реалізації права на судовий захист є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників трудових правовідносин ( абзац п'ятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 22.02.2012 року № 4-рп/2012). Згідно з частиною другою статті 233 Кодексу у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.( Правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-144ц13). Конституційний Суд України виходить з того, що при розгляді в позовному провадженні трудового спору про стягнення належної працівникові заробітної плати положення частини другої статті 233 Кодексу підлягає застосуванню у випадках пред'явлення вимог про стягнення будь-яких виплат, що входять до структури заробітної плати, і застосування цих положень не пов'язане з фактом нарахування чи не нарахування роботодавцем спірних виплат. На підставі системного аналізу наведених положень чинного законодавства Конституційний Суд дійшов висновку, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв»язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців. Враховуючи вищезазначені норми права, правові позиції Верховного Суду, рішення Конституційного Суду, а також той факт, що відповідач не сплатив заробітну плату позивачу за період з 01.01.2012 року по 31.07.2012 року у сумі 3891,72 грн., позивач був звільнений з підприємства з 08.10.2012 року, Рішенням від 24.12.2013 року з відповідача на користь позивача стягнуто середньоденний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.10.2013 рік по 25.10.2013 рік включно в сумі 31095,54 грн., суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку з 25.12.2013 року по 01.04.2015 року . Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Згідно з пунктом 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати цей Порядок застосовується, у тому числі, у випадку вимушеного прогулу. За змістом пункту 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. Виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати в розрахунковому періоді за встановленим у пунктах 6, 7 і 8 розділу ІV порядком визначається середньоденний (годинний) заробіток. У випадках коли підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого за працівником зберігався середній заробіток, за цим заробітком здійснюються нарахування тільки в частині, що стосується днів збереження середньої заробітної плати з дня підвищення тарифних ставок (окладів). Рішенням Апеляційного Суду Донецької області від 24.12.2013 року встановлено середньоденний заробіток позивача - 119,14 грн. ( а. с. 135). Позивачем ставиться питання про стягнення середнього заробітку за період з 25.12.2013 року по 01.04.2015 року ( 463 календарних днів, з них 318-робочих днів). Оскільки спір про розмір належних звільненого працівникові сум вирішено судом на користь працівника, несвоєчасна виплата сталася з вини відповідача, суд з урахуванням вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України в межах заявлених вимог вирішує питання про стягнення середнього заробітку за час затримання розрахунку, виходячи з середньоденного заробітку - 119,14 грн. та вказаних представником позивача робочих днів - 276 в розмірі - 32882,64 грн. У трудовому законодавстві право працівника на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням його трудових прав, визначено у статті 2371 Кодексу, відповідно до якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя; порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Конституційний Суд України вважає, що в аспекті конституційного звернення визначені Цивільним кодексом України і Кодексом підстави та порядок відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди слід розглядати у нерозривному зв'язку з положеннями статті 233 Кодексу, у яких встановлено строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів, зокрема тримісячний строк, який розпочинається з дня, коли працівник дізнався чи повинен був дізнатися про порушення свого права. Звільнений працівник, якому з вини власника або уповноваженого ним органу несвоєчасно виплатили належні при звільненні суми, має право вимагати відшкодування завданої при цьому моральної шкоди. Виходячи з наведеного Конституційний Суд України в рішенні від 22.02.2012 року дійшов висновку, що для звернення працівника до суду з заявою про відшкодування моральної шкоди, завданої йому несвоєчасною виплатою з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум, встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли такий працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним. Враховуючи вищезазначені норми права, виходячи з принципів розумності та справедливості суд вважає за необхідним стягнути моральну шкоду з відповідача на користь позивача в сумі 500 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved