Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-17 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною вимогою про розірвання шлюбу з відповідачем, посилаючись на ті обставини, що перебуває з ним у шлюбі з 06 серпня 1994 року. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] Подружнє життя з відповідачем не склалось, з січня 2014 шлюбних стосунків не підтримують, проживають окремо, позивачка має намір створити іншу сім»ю. Примирення вважає неможливим, просила шлюб розірвати. Спір про поділ майна, спільно набутого у шлюбі, та визначення місця проживання дитини між позивачем та відповідачем відсутній. Позивач в судове засідання не з'явилася, надіслала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав і проти їх задоволення не заперечує. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 ЦПК України, згідно якої у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно положень частини другої статті 197 ЦПК України справу розглянуто без фіксації судового засідання технічним засобом. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, сторони уклали шлюб 06.08.1994 року, що стверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER], актовий запис № 8 виданого Лутівською сільською Радою Радомишльського району Житомирської області 06.08.1994 року. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO]. Сторони втратили почуття любові та поваги одне до одного, ніхто з них не прагне нормалізувати сімейні відносини, разом не проживають з січня 2014 року, позивачка має намір створити іншу сім»ю. Поскільки шлюб між сторонами носить формальний характер, тому суд розриває даний шлюб. Згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки й чоловіка. Згідно до ст.110 Сімейного Кодексу України право на пред'явлення позову про розірвання шлюбу належить одному з подружжя. Згідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 8 ст. 235 ЦПК України у рішенні про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. За правилами статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При подачі позову позивачка сплатила судовий збір за заявленою вимогою про розірвання шлюбу, проте понесені витрати не підлягають стягненню на її користь, оскільки у позовній заяві позивач просив понесені витрати з відповідача не стягувати. На підставі викладено,

Outcome: approved