overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати відповідача втратившим право користування житловим приміщенням в квартирі № 54 в буд. 49 по пр. 50-річчя Перемоги в м. Мелітополі Запорізької області, вказуючи, що у належній їй квартирі прописаний її онук, який є відповідачем по справі. З червня 2013 року та по теперішній час відповідач в зазначеній квартирі не мешкає. В добровільному порядку відповідач не виписується з квартири, чим створює їй певні перешкоди в користуванні її власністю та розпорядженням на власний розсуд. Позивачка в судовому засіданні на задоволенні позову наполягала, просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі № 54 в буд. 49 по пр. 50-річчя Перемоги в м. Мелітополі, оскільки він зібрав всі свої речі та виїхав з квартири більше двох років потому. В утриманні квартири, оплаті послуг відповідач участі не приймає, чим чинить їй перешкоду у користуванні майном. Відповідач у судове засідання не зявився, не повідомив суд про причини неявки, про час і дату судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить оголошення в газеті «Запорізька правда» № 150-151 (23683-23684) від 31.12.2015/а.с.39-40/. Від третьої особи Мелітопольського МВ УДМС України в Запорізькій області надійшла заява з проханням слухати справу у їх відсутність, заперечень проти позову не має. Суд, вислухавши пояснення позивачки, свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити. Згідно свідоцтва від 04.09.2000 [PERSON] належить на праві приватної власності квартира № 54 в буд. № 49 по пр. 50-річчя Перемоги в м. Мелітополі Запорізької області/а.с.7/. Згідно довідки КП «Житломасив» ММР ЗО від 09.09.2015/а.с.9/ [PERSON] зареєстрований за адресою: м. Мелітополь, пр. 50-річчя Перемоги, 49, кв. 54, однак з липня 2013 року за вказаною адресою не проживає. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що вони сусідки позивачки. Їм відомо, що відповідач добровільно залишив житло біля двох років потому, де він мешкає зараз не знають. Зазначили, що відповідач до позивачки претензій не має, особистих речей його в квартирі не бачили. Отже, в судовому засіданні встановлено, що з липня 2013 року і по теперішній час відповідач в квартирі не проживає. З цього часу він в квартирі не зявлявся, вселятись не намагався, претензій не предявляв. В силу того, що відповідач прописаний в квартирі, але в ній не проживає, позивачка не може в повній мірі володіти, користуватись та розпоряджатись квартирою. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, відповідач без поважних причин не проживає в квартирі більш ніж шість місяців та може бути визнаний втратившим право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою № 15 в буд. № 1 по вул. Гвардійська в м. Мелітополі. Свої вимоги мотивує тим, що вона є власником квартири за вказаною адресою, в ній прописаний відповідач, але з 2005 року не проживає без поважних причин, чим чинить їй перешкоду у користуванні майном. Позивачка в судовому засіданні на задоволенні позову наполягала та пояснила, що вона власник квартири [ADDRESS], відповідач\~зареєстрований у вказаній квартирі, однак з 2005 року не живе в ній без поважних причин, комунальні послуги не сплачує. В добровільному порядку відповідач не виписується з квартири, чим створює їй певні перешкоди в користуванні її власністю та розпорядженням на власний розсуд. Відповідач в судове засідання не зявився з невідомої суду причини, про день слухання справи був повідомлений належним чином. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Суд, вислухавши пояснення позивачки, свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на праві талону до ордеру № 2758 від 15.02.1972, виданого чоловіку позивачки [PERSON], який помер 25.04.2015/а.с.8/. Відповідно до довідки, виданої старшою по будинку від 28.07.2016/а.с.9/ [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO], однак з 2005 року по вказаній адресі не мешкає. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що вони сусіди позивачки, їм відомо, що відповідач зібрав всі свої речі та добровільно залишив житло 10 років потому, де він мешкає зараз не знають. Зазначили, що відповідач до позивачки претензій не предявляв, вселятися не намагався, особистих речей його в квартирі не бачили. Отже, в судовому засіданні встановлено, що з 2005 року відповідач в квартирі [ADDRESS] не проживає, з цього часу він в квартирі не зявлявся, вселятись не намагався, претензій не предявляв. В силу того, що відповідач прописаний в квартирі, але в ній не проживає, позивачка не може в повній мірі володіти, користуватись та розпоряджатись квартирою. Відповідно до ч. 1\~ст. 71 ЖК України\~при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно\~ст. 72 ЖК України\~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, відповідач без поважних причин не проживає в квартирі більш ніж шість місяців та може бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати відповідачку втратившою право користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS] вказуючи, що в її будинку прописана відповідачка, але з 1992 р. не проживає. Позивачка в судовому засіданні на задоволенні позову наполягає, просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS]. Відповідачка в судове засідання не з'явилася з невідомої суду причини, про день слухання справи була повідомлена належним чином, про що свідчить оголошення в газеті «Запорізька правда» № 25 (23406) від 01.03.2014 р. Від третьої особи Мелітопольського МВ УДМС України в Запорізькій області надійшла заява з проханням слухати справу у їх відсутність та прийняти рішення суду по матеріалам справи. Суд, вислухавши пояснення позивачки, свідків [PERSON], [PERSON], вивчивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити повністю. [PERSON] є власником 21/40 частини житлового будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.05.2012 р. /а.с. 6/. Згідно довідки голови квартального комітету м. Мелітополя від 22.12.2013 р. /а.с. 10/ [PERSON], 1974 року народження зареєстрована за адресою: [ADDRESS], але не проживає з січня 1992 р. Свідки [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що відповідачка у вищезазначеному будинку не мешкає з 1992 року. Її речей в будинку не має, вселятись вона не намагалась. В судовому засіданні було встановлено, що з січня 1992 р. і по теперішній час відповідачка в будинку не проживає. З цього часу вона в будинку не з'являлася, вселятись не намагалася, претензій не пред'являла. В силу того, що відповідачка прописана в будинку, але в ньому не проживає, позивачка не може в повній мірі володіти, користуватись та розпоряджатись будинком. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, відповідачка без поважних причин не проживає в будинку більш ніж шість місяців та може бути визнана втратившою право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що вона є власником квартири за вказаною адресою, в ній прописана відповідачка, але з 2013 року не проживає без поважних причин, чим чинить їй перешкоду у користуванні майном. Від позивачки надійшла заява про розгляд справи без її участі, на задоволенні позову наполягає. Від представника відповідачки надійшла заява про розгляд справи без її участі, з позовом згодна. У відповідності з ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню обставини, визнані сторонами та іншими особами. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, в зв'язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити. Позивачка [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 12.10.2016/а.с.5-6/. Відповідно до довідки, виданої КП «Житломасив» від 30.09.2016/а.с.9/ [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], однак з листопада 2013 року по вказаній адресі не мешкає. Отже, судом встановлено, що з листопада 2013 року відповідачка у вищевказаній квартирі не проживає, з цього часу вона в квартирі не з'являлася, вселятись не намагалася, претензій не пред'являла. В силу того, що відповідачка прописана в квартирі, але в ній не проживає, позивачка не може в повній мірі володіти, користуватись та розпоряджатись квартирою. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, відповідачка без поважних причин не проживає в квартирі більш ніж шість місяців та може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-15 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] та зняття її з реєстраційного обліку. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що вона є власним квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 17.08.2011р. У вказаній квартирі з 14.05.1997р. зареєстрована її сестра [PERSON], яка фактично в квартирі не проживає більше шести років, добровільно виїхала на нове місце проживання, особистих її речей в квартирі не має, не користується нею, не сплачує комунальні послуги. Реєстрація відповідачки в квартирі порушує її права як власника квартири, тому позивачка змушена звернутися до суду. У судовому засіданні позивачка позов підтримала, просила задовольнити в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час і місце судового засідання повідомлена у встановленому порядку. Враховуючи, що в справі є достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, відповідачка належним чином повідомлена про місце і час судового засідання, позивачка не заперечує проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, суд розглядає справу у відсутність відповідачки [PERSON] відповідно до ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивачки, свідка, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] згідно договору дарування від 17.08.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Шевцовим С.О., р.№ 1545. Згідно довідки дільниці № 15 Комунального підприємства «Жилкомсервіс» від 07.11.2016р. № 2807 в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], 1958р. народження, [PERSON], 1980р. народження, [PERSON], 1988р. народження. У відповідність до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік. Судом встановлено, що відповідачка не проживає у спірній квартирі більше 6 років, яких-небудь дій з боку відповідачки, що підтверджують факт збереження за собою спірної житлової площі, судом не встановлено, що підтвердила в судовому засіданні також свідок [PERSON] При таких обставинах суд приходить до висновку, що [PERSON] слід визнати такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] та зняти її з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-15 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності на 1\\2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований в смт.Калинівка Васильківського району Київської області по вул..Механізаторів під №8, мотивуючи свої вимоги тим, що спірне домоволодіння є спільною сумісною власністю подружжя. Представник позивача вимоги позову підтримав в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні вимоги позову визнав в повному обсязі та не заперечував проти поділу їх спільного з позивачкою домоволодіння. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. У відповідності до положень Пленуму Верховного Суду України Постанови №14 від 18 грудня 2009 року, за змістом ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняти його судом. У відповідності до ст.355, 356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності. Власність двох і більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Стаття 368 ЦК України визначає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу в результаті спільної праці, за спільні грошові кошти, є їхньою спільною сумісною власністю. З огляду положень ст.ст. 60, 61, 63, 65, 66, 68 СК України вбачається, що, обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Подружжя має право домовитись між собою про порядок користування майном. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно. Розпорядження цим майном після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками за взаємною згодою. При укладенні договорів, щодо відчуження нерухомого майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, згода другого з подружжя має бути письмовою та нотаріально посвідчено. Зміст статті 70 СК України визначає, що при поділі майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Крім того, відповідно до вимог ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Приймаючи до уваги, що в матеріалах справи є докази належності вказаного домоволодіння сторонам по справі, а також визнання відповідачем вимог позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому, таке визнання може бути прийнято судом. На підставі наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності на 1\\2 частину земельної ділянки, загальною площею 0,100 га, кадастровий номер: 3221487004:03:006:0183, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована в с.Крячки Васильківського району Київської області по вул. С.Кільце,6, мотивуючи свої вимоги тим, що спірна земельна ділянка є спільною сумісною власністю подружжя. Позивач вимоги позову підтримала в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні вимоги позову визнав в повному обсязі та не заперечував проти поділу їх спільного з позивачкою майна. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. У відповідності до положень Пленуму Верховного Суду України Постанови №14 від 18 грудня 2009 року, за змістом ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняти його судом. У відповідності до ст.355, 356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності. Власність двох і більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Стаття 368 ЦК України визначає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу в результаті спільної праці, за спільні грошові кошти, є їхньою спільною сумісною власністю. З огляду положень ст.ст. 60, 61, 63, 65, 66, 68 СК України вбачається, що, обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Подружжя має право домовитись між собою про порядок користування майном. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно. Розпорядження цим майном після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками за взаємною згодою. При укладенні договорів, щодо відчуження нерухомого майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, згода другого з подружжя має бути письмовою та нотаріально посвідчено. Зміст статті 70 СК України визначає, що при поділі майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Крім того, відповідно до вимог ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Приймаючи до уваги, що в матеріалах справи є докази належності вказаної земельної ділянки сторонам по справі, а також визнання відповідачем вимог позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому, таке визнання може бути прийнято судом. На підставі наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-06 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визначити їй додатковий двомісячній строк для прийняття спадщини за заповітом після смерті батька [PERSON], померлого 01.07.2015 року, мотивувавши свої вимоги тим, що після смерті батька своєчасно не звернулася до нотаріуса у звязку з тим, що після смерті батька погіршився стан здоровя її сина, що вимагало значного часу на обстеження і лікування, та, крім того, через юридичну необізнаність, вважала достатнім для володіння і управління спадковим майном наявності заповіту на своє імя та фактичного проживання з батьком в одній квартирі на час відкриття спадщини, однак після звернення до приватного нотаріуса [PERSON] отримала розяснення щодо пропущеного строку для отримання свідоцтва про право на спадщину та їй було рекомендовано звернутися до суду. У судове засідання сторони подали заяви та просили розглянути справу за їх відсутності, при цьому позивачка підтримала заявлені вимоги, відповідач заявив про їх визнання. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, може заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що 01.07.2015 року помер [PERSON], котрий приходився батьком сторін, і після його смерті відкрилась спадщина на належне йому на праві власності майно. За свого життя [PERSON] залишив заповіт, посвідчений 28 травня 1991 року [PERSON], державним нотаріусом Четвертої Одеської державної нотаріальної контори, за яким квартиру [ADDRESS] (Фрунзе) у місті [PERSON] заповів у рівних частках своїм дітям - сторонам у справі. З наданих позивачкою обґрунтувань позову вбачається, що на протязі шести місяців після відкриття спадщини вона фактично прийняла спадщину та не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у звязку з тим, що після смерті батька погіршився стан здоровя її сина, що вимагало значного часу на обстеження і лікування, та юридичною необізнаністю. Відповідно до відповіді приватного нотаріуса [PERSON], після смерті [PERSON], померлого 01.07.2015 року, спадкова справа не відкривалась. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. В силу ч.3 ст.1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини. Таким чином суд прийшов до висновку, що строк для прийняття спадщини позивачкою був пропущений з поважних причин, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved