Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-15 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом вказуючи, що [INFO] помер її батько [PERSON]. За життя її батьку на підставі свідоцтва про право особистої власності на будівлю [NUMBER] від 10.03.1989 року належав житловий будинок [ADDRESS]. Після смерті батька її мати [PERSON] звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка, але свідоцтва про право на спадщину за законом не отримала. Крім цього зазначає, що її мати постійно мешкала разом з батьком до його смерті та залишалась проживати в даному будинку і після смерті батька, а тому вона фактично прийняла спадщину та придбала право власності на будинок. Проте, [INFO] її мати [PERSON] померла. Після її смерті вона звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом, але їй в цьому було відмовлено, оскільки відповідно свідоцтва про право власності [NUMBER] від 10.03.1989 року будинок належить її батьку, а оригінал документу, який підтверджує право власності на вказаний житловий будинок втрачено. Просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок [ADDRESS], який належав її батьку [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 10.03.1989 року. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином повідомлялася про дату, місце і час розгляду справи. Представник позивачки [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позовну заяву по вищезазначеним підставам підтримав у повному обсязі та наполягав на її задоволенні, мотивуючи тим, що мати позивачки прийняла в спадщину спірний житловий будинок, проживаючи зі спадкодавцем на момент його смерті, але ж не оформила за життя свідоцтво про право на спадщину. Після смерті матері позивачка прийняла житловий будинок в спадщину, оскільки вона стала в ньому проживати, обслуговувала будинок, користувалась городом, але ж за свідоцтвом про право на спадщину звернулась лише в 2016 році. Враховуючи, що батьками позивачки документ про право власності був втрачений, іншого способу щоб оформити своє спадкове право позивачка не має, а тому просить суд позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача Республіканської сільської ради Нікольського району Донецької області - Аксьонов С.Л. та представник третьої особи Нікольської державної нотаріальної контори - Будика Н.М. в судове засідання не з'явилися. Надали суду письмові заяви, в якій проти задоволення позову не заперечували та просили справу розглянути без їх участі. Ознайомившись з позовною заявою, вислухавши представника позивачки, розглянувши письмові заяви представників відповідача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Так, судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого повторно, [PERSON] народилася [INFO] та її батьками зазначені: батько - [PERSON], мати - [PERSON], про що зроблено запис № 119. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] [PERSON] 01.07.1972 року уклала шлюб з [PERSON] та після укладення шлюбу їй присвоєно прізвище «[PERSON]», про що зроблено відповідний запис № 34. Згідно свідоцтва про право особистої власності на будівлю [NUMBER] від 10.03.1989 року [PERSON] на праві особистої власності належить ціле домоволодіння [ADDRESS]. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO], про що зроблено запис № 22. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO], про що зроблено запис № 19. Відповідно до довідки Республіканської сільської ради Нікольського району Донецької області № 550 від 21.06.2016 року [PERSON], який помер [INFO], на момент своєї смерті проживав за адресою: [ADDRESS] та мав наступний склад сім'ї: дружина - [PERSON] Згідно довідки Республіканської сільської ради Нікольського району Донецької області № 549 від 21.06.2016 року [PERSON], яка померла [INFO], на момент своєї смерті проживала одна за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до повідомлення КП Володарської районної ради «Бюро технічної інвентаризації» за вих. № 114 від 22.06.2016 року право власності на домоволодіння за адресою: Донецька область, Нікольський (Володарський) район, [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 10.03.1989 року. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05.07.2016 року за вих. № 774/01-24 державний нотаріус Нікольської держнотконтори Будика Н.М. відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на домоволодіння/житловий будинок [ADDRESS], в зв'язку з відсутністю оригіналів документів, що підтверджують право власності на предмет спадкування, а саме свідоцтва про право власності [NUMBER] від 10.03.1989 року. Суд вважає, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час їх виникнення, а також норми нині діючого Цивільного кодексу України. Так, частиною 1 ст. 86 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Згідно ст. 527 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Зі змісту ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках: діти (у тому числі усиновлені), дружина (чоловік) і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилась після його смерті. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Статтею 560 ЦК УРСР визначено, що спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Зокрема п. 4 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, який набрав чинності 01 січня 2004 року зазначено, що цивільні правовідносини, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексузастосовується до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Пунктом 5 «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, який набрав чинності 01 січня 2004 року передбачено, що правила книги 6 Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. У відповідності до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ч. 1, ч. 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. В силу ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У відповідності до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Виходячи з вимог ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважаються набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, враховуючи, що спірний будинок, який згідно інвентаризаційній справі дійсно належав батьку позивачки [PERSON], який помер [INFO], та його дружина [PERSON] фактично прийняла його в спадщину на підставі ЦК УРСР 1965 року, а тому позивачка після смерті матері також вважається такою, що прийняла в спадщину спірний будинок (ст. 549 ЦК УРСР 1965 року) та при зверненні до нотаріальної контори 21.06.2016 року була заведена спадкова справа, інші спадкоємці відсутні, а також враховуючи, що із-за відсутності оригіналів документів, що підтверджують право власності на предмет спадкування позивачка не може реалізувати своє право через органи нотаріату, при тому, що право власності встановлено із матеріалів інвентаризаційної справи, в якій зберігся другий примірник свідоцтва про право особистої власності на будівлю, суд вважає, що право позивачки порушено і підлягає судовому захисту, а позов задоволенню, в зв'язку з чим за позивачкою слід визнати в порядку спадкування право власності на вищезазначений житловий будинок.

Outcome: approved