Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-17 00:00:00

позивачка звернулась у суд із позовом до відповідача з позовом у якому просить: позбавити відповідача батьківських прав щодо дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ; вирішити питання судових витрат. В обґрунтування позову покликається на те, що сторони є батьками неповнолітніх дітей. Відповідач не проживає із дітьми, не цікавиться їх вихованням, навчанням, дозвіллям, розвитком, не бере участі в їх утриманні. Всі ці обставини стали підставою про надання третьою особою висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно дітей. У відповідності до ст. ст. 164, 166 Сімейного кодексу України, просить позов задовольнити повністю. При цьому, вирішити питання розподілу судових витрат. Відповідачем не подано в суд відзив, який би містив заперечення на позов. 03 січня 2020 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначеного підготовче засідання. 25 березня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті за правилами загального позовного провадження. 18 травня 2020 року позивачкою подано до суду заяву про слухання справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю та просить такі задовольнити. Не заперечую проти заочного вирішення справи. 18 травня 2020 року представником третьої особи подано до сууд заяву про слухання справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить такі задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце цього засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив на позовну заяву,а відтак, суд зі згоди позивача, постановив ухвалу, яка внесена до протоколу судового засідання, про заочний розгляд справи з дотриманням вимог, встановлених ст. 281 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. Суд установив, сторони є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копіями свідоцтва про народження / арк. спр. 9, 10/. 23 травня 2017 року рішенням Сихівського районного суду м. Львова розірвано шлюб між сторонами. Рішення набрало законної сили 02.06.2017 /арк. спр. 11, 12/. Відповідач з лютого 2017 року не проживає за адресою - [ADDRESS] , а відтак такого визнано особою, яка втратила право користування житловим приміщенням, що підтверджено рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 22.02.2019 № 464/464/6967/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням / арк. спр. 13-15/. Між сторонами виникли спірні правовідносини щодо особистих прав і обов`язків батьків відносно дітей, що регулюється главою 13 Сімейного кодексу України. Згідно з ст.150 цього Кодексу батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток; поважати дитину; забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 цього ж Кодексу, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Повертаючись до обставин справи, яка розглядається, суд відмічає, що після розірвання шлюбу діти запишились проживати із матір`ю. Дану обставини суд приймає до уваги, адже жодних заперечень із сторони відповідача не подано до суду. Попри те, батько, знаючи про свої батьківські обов`язки, не цікавиться дітьми, їх дозвіллям, не бере участь у їх вихованні, навчанні, догляді, матеріальному утриманні, не цікавиться духовним і фізичним розвитком дітей, не переживає за їх здоров`я та майбутнє. Наявність таких обставини стали підставою для надання третьою особою 31.10.2019 висновку № 44 про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно своїх дітей / арк. спр. 16/. Таким чином, враховуючи обставини встановлені судом та які викладені у висновку третьої особи - всі вони підтверджують доводи позивачки, що наведені у позовній заяві щодо ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню дітей, а відтак такі є обґрунтованими з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. У зв`язку із вищевикладеним, суд прийшов висновку, що відповідач неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки відносно своїх дітей, безпричинно та свідомо самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, матеріально не допомагає, не цікавиться їх фізичним, духовним, моральним розвитком, а отже, позов про позбавлення батьківських прав обґрунтована, підставний, а відтак необхідно відповідача позбавити батьківських прав відносно дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Разом із тим, суд застосовує спеціальні норми статей 141, 150, 164 Сімейного кодексу України, які регулюють спірні правовідносини та із врахування загальних положень на які посилався позивач у позовній заяві. Щодо вирішення питання про стягнення аліментів у зв`язку із прийняттям позитивного рішення про позбавлення батьківських прав відносно дітей, суд прийшов наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Тобто, законодавцем прописано пряму імперативну норму права щодо одночасного вирішення питання про стягнення аліментів при задоволенні позову про позбавлення батьківських прав. Відповідно до ст. ст. 180, 166 ч. 2 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно з ст.181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Окрім цього, відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч.1 ст. 190 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За таких обставин, суд прийшов переконання, що батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Попри те, суд враховує матеріальне становище дітей, які перебувають на повному утриманні матері; матеріальне становище відповідача, задоволення позову про позбавлення батьківських прав, суд прийшов висновку, що з відповідача необхідно стягувати аліменти на користь позивача, адже заперечень щодо стягнення аліментів на її користь на утримання дітей у відповідності до ч. 3 ст. 166 СК України до суду не надійшло, на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі по 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно, що буде достатнім, таким, який в змозі буде сплачувати відповідач з врахуванням обставин встановлених судом та законодавчо визначеного мінімального розмірі аліментів, починаючи із моменту подачі позовної заяви до суду, а саме із 29.11.2019 і до досягнення дітьми повноліття, з подальшою індексацією грошової суми відповідно до закону. Таким чином, вирішення питання про стягнення аліментів, суд здійснює в інтересах дітей, а присуджена сума буде достатньою для нормального їх виховання і забезпечення. Разом із тим, суд застосовує спеціальні норми, які містяться у ст. ст. 170, 181, 182 Сімейного кодексу України. Враховуючи наведене вище, суд прийшов переконання, що позов підлягає до задоволенню повністю. Щодо вирішення питання про розподілу судових витрат, суд прийшов наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 768,40 грн судового збору. Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved