Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-25 00:00:00

Позивачка звернулась з позовом до суду, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем. Позивачка в судове засідання не зявилась, належним чином повідомлена про розгляд справи, до суду надала заяву в якій просить розглядати справу за її відсутності, наполягала на задоволенні позовних вимог, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився, належним чином повідомлений, про причину неявки суд не повідомив, а тому суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до положень ст. 224 ЦПК України за згодою позивача. Судом за матеріалами справи встановлено, що шлюб між сторонами зареєстрований 01.07.2006 року, згідно свідоцтва про шлюб серії І-ЖД №027254, виданого 01.07.2006 року Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 269. Свідоцтвом про народження серії І-ЖД № 076229 виданого 19.12.2006 року Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 1080, підтверджується народження за час шлюбу у сторін доньки [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є ті обставини, що у сторін зникло відчуття взаємопорозуміння. На даний момент ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. З вересня 2016 року вони проживають окремо, шлюб у сторін перший. На примирення позивачка не згодна, оскільки, на її думку, це неможливо. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, шлюб підлягає розірванню, якщо буде встановлено, що подальше сумісне мешкання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ч. 3 ст. 109 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Задовольняючи позовні вимоги про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони не мають наміру зберегти шлюб. Таким чином, суд вважає позовні вимоги позивачки такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Шлюб розпався остаточно, існує лише формально.

Outcome: approved