Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-13 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом, в якому зазначила, що 25 лютого 2009 року нею було складено заповіт, посвідчений державним нотаріусом Волноваської державної нотаріальної контори за реєстровим № 1-667, на користь відповідача, яким вона заповіла свій будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS]. [INFO] помер її чоловік, вона є інвалідом 2-ї групи, має статус особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-ї категорії. Після смерті чоловіка вона залишилася майже одна, відповідач - її рідний онук, який в жовтні 2009 року запропонував їй свої послуги щодо забезпечення та утримання за умови передачі йому будинку за адресою: [ADDRESS], де вона мешкає. 14.10.2009 року вони уклали з цього приводу договір довічного утримання, який був нотаріально посвідчений. Відповідно до умов договору , відповідач взяв на себе зобов»язання щодо довічного утримання позивачки, забезпечувати харчуванням, надання побутових послуг, забезпечувати лікувальними засобами, щомісячне матеріальне забезпечення сторони оцінили в 100 гривень. Спочатку відповідач часто навідувався, воду з колодязя носив, на городі допомагав, потім почав просити гроші з пенсії в борг, але не повертав, матеріально не допомагав, ані грошима, ані ліками, ані харчуванням. В Волновасі проживає також її рідна донька з зятем, які їй всіляко допомагають. Відповідач усунувся від виконання своїх обов»язків за договором. В останні роки позивачка тяжко хворіє, відповідач не допомагає жодним чином. Останнім часом взагалі пропав, кудись поїхав в червні 2014 року. Розірвати договір довічного утримання в добровільному порядку відповідач відмовляється. Через що вона змушена була 21.10.2014 року подати заяву про скасування заповіту. Просить суд розірвати договір довічного утримання, укладений 14.10.2009 року між нею та відповідачем, посвідчений державним нотаріусом Волноваської державної нотаріальної контори за реєстровим № 1-2923, та повернути сторони в первісний стан. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, на їхньому задоволенні в повному обсязі наполягала. Відповідач в судове засідання не з»явився, про дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення в газеті «Урядовий кур»єр», письмову заяву про розгляд справи за його відсутності або про причину неявки суду не надав. Тому суд ухвалив рішення по справі при заочному розгляді, що відповідає вимогам ст. ст. 224-226 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З договору довічного утримання (догляду) від 14 жовтня 2009 року , посвідченого державним нотаріусом Волноваської державної нотаріальної контори за реєстровим № 1-2923, судом встановлено, що позивачка передала у власність відповідачу [PERSON] жилий будинок по [ADDRESS] житловою площею 33,00 кв.м., за умови виконання своїх зобов»язань: п. 2.1 договору містить наступне: матеріальне забезпечення з утримання (догляду), яке щомісячно має надаватися позивачці оцінюється сторонами в сумі 100 гривень. Пункт 2.2 : утримання визначається сторонами у вигляді забезпечення харчуванням, надання побутових послуг, забезпечення належними лікувальними засобами; забезпечення позивачки житлом шляхом збереження права безоплатного довічного проживання у відчужуваному цілому жилому будинку. Окрім того, пунктом 3.1.2 договору передбачено право відчужувача вимагати розірвання договору у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов»язків. Водночас нотаріусом було вжито заходів по забороні відчуження об'єкту нерухомого майна. З витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі судом встановлено, що 21.10.2014 року зареєстровано за заявою заповідача [PERSON] скасування заповіту від 25.02.2009 року реєстровий № 1-667. З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06.03.2015 року судом встановлено, що власниками спірного будинку за адресою: [ADDRESS], є позивачка та відповідач, зареєстровано заборону відчуження об»єкту нерухомості на підставі договору довічного утримання № 1-2923 від 14.10.2009 року. За змістом статті 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужував) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно зі статтею 749 ЦК України обов'язки набувача за договором довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. Якщо обов'язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності. Згідно зі ст. 755 ЦК України договір довічного утримання може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків за договором незалежно від його вини. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Пунктом 2.1 договору довічного утримання передбачена грошова оцінка щомісячного матеріального забезпечення за згодою сторін, яка складає 100 грн. Згідно з положеннями ст. ст. 610, 614 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання); відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Особливості правової природи договору довічного утримання та положення ст.ст. 610,614 ЦК України покладають на набувача обов'язок щодо доведення обставин належного виконання умов цієї угоди. При цьому не має правового значення наявність чи відсутність його вини у невиконанні договору, оскільки саме таке застереження містить ст.755 ЦК України, якою врегульовано підстави його припинення на вимогу відчужувача. Позивач у позові обґрунтовує, що підставою для розірвання договору довічного утримання є невиконання Відповідачем взятих на себе обов'язків, які передбачені договором довічного утримання. Відповідач [PERSON] не спростував доводів позивача про невиконання ним умов договору довічного утримання. До того ж , в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] показали, що відповідач не виконував своїх зобов»язань за договором довічного утримання від 14.10.2009 року, більше того, брав гроші в борг у позивачки, яка отримувала пенсію як особа, що постраждала від Чорнобильської катастрофи 1-ї категорії, і не повертав їх, не допомагав ані матеріально, ані фізично, усунувся від виконання взятих на себе обов»язків, позивачці допомагали донька з зятем - [PERSON]: возили до лікарні, купували і купують ліки, наразі вона мешкає разом з ними, бо тяжко хворіє. Відповідач поїхав з міста в червні 2014 року. Отже, встановлене свідчить про невиконання умов договору довічного утримання та наявність підстав, передбачених ч.1 ст. 755 ЦК України для його розірвання. За ст. 756 ЦК України визначено правові наслідки розірвання договору, згідно з якими відчужувач набуває право власності на передане ним майно і має право вимагати його повернення. За таких обставин, суд вважає за необхідне повернути жилий будинок за адресою: [ADDRESS], у власність позивачки [PERSON] Договір довічного утримання має бути розірваний та сторони повернуті у первинний стан з визнанням за позивачкою права власності на жилий будинок за адресою: [ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: approved