Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з названим позовом, та просить постановити рішення яким визнати за нею право власності на 1/4 частину\~ житлового будинку з господарськими будівлями і дворовими спорудами при ньому як за членом колгоспного двору. Свої вимоги мотивує тим, що вона\~ є власником 1/4 частки будинку, розташованого за адресою: вул. Болградська, № 245, с. Табаки, Болградський район Одеська область. Станом на 14 квітня 1991 року цей будинок відносився до суспільної групи «колгоспний двір», в ньому проживали та були зареєстровані: вона, позивачка, та її вже померлі родичі: дідусь [PERSON], бабуся [PERSON] і мати [PERSON]. Їм усім як членам колгоспного двору належало по 1/4 частині будинку кожному. Позивачка звернулася до державного реєстратора прав на нерухоме майно з метою зареєструвати право власності на свою ? частку, але їй було відмовлено у звязку з тим, що у неї відсутні документи, що підтверджують набуття нею права власності це майно. Позивачка в судове засідання не прибула, повідомлена згідно вимог чинного законодавства (а.с.14,18), надала заяву про розгляд справи у її відсутність (а.с.23). Відповідач [PERSON] сільська рада в судове засідання не прибув, повідомлений належним чином згідно вимог чинного законодавства (а.с.19). До суду подали заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи у відсутність їх представника (а.с.21). Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Судом встановлено, що станом на 14 квітня 1991 року житловий будинок з господарськими будівлями і дворовими спорудами за адресою: вул. Болградська, № 245, с. Табаки, Болградський район, Одеська область на праві власності належав колгоспному двору, главою якого був [PERSON], який помер 04.10.2003 року. До складу двору також входили: його дружина [PERSON], яка померла 17.10.2005 року, їх донька [PERSON], яка померла 22.12.2010 року та онука [PERSON], позивачка по справі. Кожному члену цього колгоспного двору на праві власності належало по 1/4 частині вищезазначеного житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що підтверджується довідкою № 474 від 26.06.2017 року, виданою [PERSON] сільською радою Болградського району Одеської області (відповідно до запису в погосподарській книзі за 1991-1995 роки особовий рахунок № 124) (а.с.6), технічним паспортом (а.с.7-11). Рішення [PERSON] сільською радою Болградського району Одеської області про визнання права власності на вказане домоволодіння, що розташоване за адресою: вул. Болградська, № 245, с. Табаки, Болградський район, Одеська область не приймалося протягом 1991 2017 року. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час законодавство, зокрема спори щодо майна колгоспного двору, яке було придбане до вказаної дати, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст.120 ЦК України в редакції 1963 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснювалося за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена колгоспного двору встановлювався з огляду на рівність часток всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних (ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР). Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в його майні. За таких обставин позивачці належить 1/4 частка житлового будинку за адресою: вул. Болградська, № 245, с. Табаки, Болградський район, Одеська область, як члену колишнього колгоспного двору. В судовому засіданні встановлено, що позивач мала намір зареєструвати право власності на свою частку зазначеного домоволодіння, однак державний реєстратор прав на нерухоме майно рішенням від 20.01.2017 року відмовила позивачці у реєстрації права власності в звязку з відсутністю документу, що підтверджує набуття ним права власності на вищезазначене майно (а.с.13). Згідно вимог діючого законодавства на час розгляду справи, порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом (ч. 4 ст. 182 ЦК України). Відносини, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV, із подальшими змінами і доповненнями. Відповідно до абзацу першого частини другої статті 18 названого Закону перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року № 703. Згідно п.9 Порядку … разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав, та документ, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав. У разі коли оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав, відповідно до законодавства залишаються у справах державних органів, органів місцевого самоврядування, що їх видають, заявник подає копії документів, оформлені такими органами відповідно до законодавства. У відповідності з п.п.23, 24 Порядку … за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор приймає відповідне рішення, яке повинне містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття, з відповідним обґрунтуванням їх застосування. За результатом розгляду заяви державний реєстратор, уповноважена особа невідкладно повертає заявникові оригінали документів, поданих для державної реєстрації (крім заяви, що долучається до документів, поданих для державної реєстрації прав, інших заяв, що подавалися суб'єкту державної реєстрації прав або нотаріусу, та документа, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав), видає витяг з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав у паперовій формі (у разі його формування у паперовій формі) чи у разі відмови у проведенні державної реєстрації прав - рішення державного реєстратора щодо відмови в державній реєстрації прав у паперовій формі (за бажанням заявника). На заяві, що долучається до документів, поданих для державної реєстрації прав, заявником у довільній формі зазначаються відомості про отримання документів у повному обсязі та проставляється власний підпис. Державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком … (п.40). Так, згідно п.42 Порядку ... для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються: 1) технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна; 2) документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси. Документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов'язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки. Разом з цим, п.43 Порядку … визначено, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р. та розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів, передбачених пунктом 42 цього Порядку, можуть бути подані: 1) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об'єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з погосподарської книги; 2) виписка з погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою. Враховуючи наявність рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, тобто позивач реалізував своє право на захист в позасудовому порядку, внаслідок чого звернувся з даним позовом до суду. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За результатом судового розгляду судом встановлено, що по справі мають місце обставини, передбачені ст. 392 ЦК України, оскільки позивач будучи власником частки житлового будинку з господарськими будівлями і дворовими спорудами при ньому за адресою: вул. Болградська, № 245, с. Табаки, Болградський район Одеська область, не може зареєструвати право власності в звязку з відсутністю правовстановлюючого документу, внаслідок чого порушуються її права як власника. За таких обставинах суд приходить до висновку про те, що вимоги позивачки є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Outcome: approved