Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-12 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із вказаною позовною заявою, у якій просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування на житловий будинок з господарськими будівлями: А-І - житловий будинок; а- веранда; Б - сарай, за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину за заповітом після смерті її батька [PERSON] , [INFO] . Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається із вищевказаного будинку з господарськими будівлями. Однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на будинок у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, тому вона і звернулась до суду із даним позовом. 22.08.2018 провадження у справі відкрито суддею [PERSON] Розгляд справи не було завершено, у зв`язку зі звільненням судді [PERSON] у відставку 27.09.2018. У зв`язку з відсутністю у Решетилівському районному суді Полтавської області суддів, які б мали повноваження на здійснення судочинства, проведення автоматизованого розподілу справи між суддями було неможливим, що підтверджується відповідним протоколом від 19.10.2018. За результатами повторно проведеного автоматизованого розподілу справ між суддями, 19.02.2019 справу передано на розгляд складу суду із головуючою Лизенко І.В. (відряджена до Решетилівського районного суду Полтавської області на підставі Рішення Вищої ради правосуддя від 22.01.2019 №175/о/15-19). 04.03.2019 суддею Лизенко І.В. справу прийнято до провадження, повторно розпочато розгляд у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 01.04.2019 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті, а також до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, залучено [PERSON] . Позивачка, належним чином повідомлена про час, місце та дату судового розгляду, у судове засідання не з`явилася, надавши до суду заяву, у якій просила розглядати справу зі її відсутності, заявлені вимоги підтримала та просила задовольнити (а.с.87). Відповідач, Пащенківська сільська рада Решетилівського району Полтавської області, належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, у судове засідання явку свого представника не забезпечив, надав заяву, в якій просить справу розглядати без участі уповноваженого представника, у вирішенні справи покладається на розсуд суду (а.с. 77). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON] у судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.85). Про причини своєї неявки суду не повідомив, жодних заяв чи клопотань не надав. Рішення про визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини після померлого [PERSON] до суду також не надав. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що батьками позивачки є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження та свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.20-21). 27.05.2002 у с. Паськівка Решетилівського району Полтавської області помер [PERSON] , що підтверджується відповідним актовим записом №2 згідно свідоцтва про смерть (а.с.13). Відповідно до довідки Пащенківської сільської ради Решетилівського району Полтавської області від 16.04.2019 похорон [PERSON] було здійснено за рахунок позивачки (а.с.67). За життя, [PERSON] склав заповіт, яким все належне йому майно заповів дочці [PERSON] та сину [PERSON] , що підтверджується копією заповіту від 15.05.2002 (а.с.66). З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії Решетилівської державної нотаріальної контори від 05.07.2017 (а.с.14), вбачається, що позивачка є єдиним спадкоємцем померлого, що прийняла спадщину за заповітом. Інший спадкоємець за заповітом - [PERSON] спадщину у встановлений законом термін не прийняв. Інші заяви та претензії від кредиторів не надходили. На ім`я позивачки видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, земельну частку (пай) та майновий пай колишнього КСП «Україна», що також підтверджується довідкою Решетилівської державної нотаріальної контори від 07.03.2019 (а.с.44). Однак, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, розташований у с. Паськівка Решетилівського району Полтавської області (а.с.14). Згідно довідок Пащенківської сільської ради Решетилівського району Полтавської області від 03.08.2018, за померлим [PERSON] рахуються земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства та обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд. Спадкодавець був головою колгоспного двору - житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується випискою з погосподарської книги № 4 (а.с.23, 68). [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 18.03.1998 належала земельна ділянка, площею 7,0 га, розташована у с. Паськівка для обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд та ведення особистого підсобного господарства (а.с.22). Згідно копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний ) житловий будинок [ADDRESS] , домогосподарство за вказаною адресою складається з наступних будівель: А-І-житловий будинок; Б-сарай. На території садибного (індивідуального) житлового будинку самочинне будівництвовідсутнє (а.с.15-19). Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала державну реєстрацію будівель, споруд та державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Разом з цим, аналіз положень Інструкції свідчить про те, що виникнення права власності на будинки, споруди від державної реєстрації не залежало. Відповідно до п. 6 зазначеної інструкції, не підлягають реєстрації будинки та домоволодіння, які розташовані на територіях, що вилучені з віддання місцевих Рад депутатів трудящих постановами Уряду (на землях промислових підприємств, транспорту, Міністерства оборони СРСР та ін.). Не підлягають реєстрації також будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Тобто, враховуючи те, що вищевказаний будинок було побудовано в сільській місцевості, то він не підлягав державній реєстрації та на нього не виготовлялась документація про право власності. За змістом п. 20 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, у випадках включення в міську (селищну) смугу сільських населених пунктів або у випадках їх перетворення в міста або селища міського типу, списки будинків та домоволодінь, які належать громадянам або колгоспним дворам, складалися бюро технічної інвентаризації на підставі погосподарських книг сільської Ради депутатів трудящих. Згідно ст. 13 Закону УРСР «Про сільську Раду депутатів трудящих Української РСР», який втратив чинність згідно з Постановою Верховної Ради Української РСР від 8 грудня 1990 року N 534-XII ведення погосподарських книг відносилося до компетенції сільських рад. Аналіз вищевказаного законодавства свідчить про те, що записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При цьому виникнення права власності не залежало від державної реєстрації цього права. Наявність у погосподарській книзі запису про [PERSON] , як голову двору, свідчить про те, що за життя він набув право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно ст.525 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статі 21 цього Кодекса. Згідно ст. 548 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. У відповідності ст.549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованих Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільного права може бути визнання права. Врахувавши вищевикладене, суд вважає доведеним наявність права власності спадкодавця [PERSON] , померлого [INFO] , на вищевказаний житловий будинок. Оскільки судом встановлено, що позивачка є єдиною спадкоємицею, яка прийняла спадщину за заповітом після свого померлого батька [PERSON] , проте у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок їй відмовлено, суд вважає за необхідне визнати за нею право власності на спадкове майно. На підставі викладеного,

Outcome: approved