Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-12 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із первісним позовом до Чаплинської селищної ради, третя особа: Чаплинська філія Першої Української універсальної товарної біржі про визнання договору купівлі продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно. У первісному позові посилалась на те, що 29 жовтня 2003 року згідно договору купівлі-продажу № 41, укладеного між продавцем [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і покупцем [PERSON] , позивачкою придбано у власність трикімнатну квартиру в багатоповерховому будинку за адресою: [ADDRESS] . Цей договір укладено та у встановленому порядку посвідчено Першою Українською універсальною товарною біржею (Чаплинська філія). Під час укладання угоди щодо купівлі-продажу квартири за вказаною адресою, між сторонами було досягнуто згоди з істотних умов цього правочину, у тому числі стосовно предмету договору і ціни, сплати витрат, пов`язаних з оформленням договору та наданих брокерських послуг (пункти 5, 9 договору). Як зазначається у договорі, продавцем правочин здійснено на підставі Реєстраційного посвідчення про право власності на житло, що видане 12 березня 1996 року Чаплинською селищною радою Херсонської області згідно розпорядження від 13 жовтня 1995 року № 203. На дату укладання договору купівлі-продажу, товарні біржі в Україні реєстрували подібні договори, посилаючись на статті 3, 15, 17 Закону України «Про товарні біржі». На даний момент позивачка не має змоги зареєструвати своє право власності на вказану квартиру, оскільки правовстановлюючий документ договір купівлі-продажу не відповідає вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а саме договір не посвідчено нотаріально. У зв`язку з чим просить суд визнати вказаний договір купівлі-продажу дійсним та визнати за нею право власності на зазначену квартиру. 13.12.2019 року ухвалою суду, у зв`язку з поданою позивачкою уточненої позовної заяви від 05.12.2019 року зі зміненим предметом позову та складу учасників справи, було замінено первісного відповідача Чаплинську селищну раду, як неналежного відповідача по справі, на належних відповідачів: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та виключивши зі складу учасника процесу третю особу Чаплинську філію Першої Української універсальної товарної біржі. Так, в уточненій позовній заяві позивачка просить визнати поважними причини перевищення строку позовної давності та визнати за нею право власності на трикімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 59,8 кв. м, житловою площею 38,5 кв. м., пославшись на ті ж підстави, які були викладені в первісному позові. Позивачка в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує, просила їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, подали заяви про розгляд справи без їх участі, в яких вказали, що позовні вимоги визнають в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 29 жовтня 2003 року між позивачкою [PERSON] та відповідачами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] був укладений договір кулівлі-продажу №41 трикімнатної квартири в багатоповерховому будинку за адресою: [ADDRESS] . Цей договір укладено та у встановленому порядку посвідчено Першою Українською універсальною товарною біржею (Чаплинська філія). Під час укладання угоди щодо купівлі-продажу квартири за вказаною адресою, між сторонами було досягнуто згоди з істотних умов цього правочину, у тому числі стосовно предмету договору і ціни, сплати витрат, пов`язаних з оформленням договору та наданих брокерських послуг (пункти 5, 9 договору). Як зазначається у договорі, продавцем правочин здійснено на підставі Реєстраційного посвідчення про право власності на житло, що видане 12 березня 1996 року Чаплинською селищною радою Херсонської області згідно розпорядження від 13 жовтня 1995 року № 203. На будинок позивачкою було виготовлено технічний паспорт від 26.08.2019 року. Як вбачається з рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №48584112 від 09.09.2019, позивачці відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень на квартиру за адресою: [ADDRESS] . У цьому рішенні зроблено посилання на відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири, який видано Першою Українською універсальною товарною біржею. Так, згідно із ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності. Відповідно до аб. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Разом з тим, слід відмітити, що з 1 січня 2004 року набрав чинності ЦК України 2003 року та договір купівлі-продажу був укладений в 2003 році, а тому, відповідно до п. 4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року, його положення застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, крім того в абз. 2 п. 4 зазначено, що цивільні відносини, які виникли до набрання чинності ЦК України від 16 січня 2003 року, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до ст. 128 ЦК України (в редакції 1963 року), що діяв на час укладення договору купівлі - продажу, право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди (ст. 153 ЦК України в редакції 1963 року). Коли сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому обумовленої форми, хоч би за законом для даного виду договорів ця форма і не потребувалась. Якщо згідно з законом або угодою сторін договір повинен бути укладений в письмовій формі, він може бути укладений як шляхом складання одного документа, підписаного сторонами, так і шляхом обміну листами, телеграмами, телефонограмами та ін., підписаними стороною, яка їх надсилає (ст. 153 ЦК України в редакції 1963 року). Нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається (стаття 47 ЦК України в редакції 1963 року). Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» 1991 року, що діяв на час укладення договору купівлі-продажу, біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі (ч. 2 ст. 15 цього Закону). Згідно ЗУ Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 1 липня 2004 року № 1952-IV, в редакції закону від 28.08.2018 року, наданий позивачем правовстановлюючий документ, а саме договір купівлі-продажу, не відповідає вимогам, встановленим цим Законом. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. При цьому, в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини. Одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права, необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року N 15-рп/2004 у справі N 1-33/2004. Аналізуючи наведені норми чинного законодавства та встановлені по справі обставини, з наданих позивачем доказів вбачається, що позивачка правомірно набула право власності на квартиру, тому суд вважає доведеним факт належності позивачці [PERSON] на праві власності трикімнатної квартири в багатоповерховому будинку за адресою: [ADDRESS] . Що стосується визнання поважними причинами перевищення позивачкою строку позовної давності слід зауважити наступне. Згідно статті 71 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року) загальний строк позовної давності для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) встановлено у три роки. Аналогічний строк позовної давності тривалістю у три роки передбачено статтею 257 Цивільного кодексу України (в редакції 2003 року). Відповідно до статті 80 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року), якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Таке саме передбачено статтею 267 Цивільного кодексу України (в редакції 2003 року). Частиною першою статті 261 цивільного кодексу України (в редакції 2003 року) визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З огляду на наведені норми законодавства слід дійти висновку, що позивачка звернулась до суду про визнання свого порушеного права в межах встановленої позовної давності, оскільки його перебіг розпочався від дня, коли позивачка довідалася про порушення свого права, тобто від дня винесення державним реєстратором рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №48584112 від 09.09.2019. За таких обставин заявлена вимога щодо поважності причини перевищення позивачкою строку позовної давності є передчасною, а тому не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial