Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом про визнання за нею права користування жилим приміщенням, посилаючись на те, що вона є рідною донькою [PERSON], який помер [INFO] року. Вказувала, що вона мешкала разом із своїм батьком з жовтня 2012 року по [INFO] року в [ADDRESS], яка складається з однієї кімнати, ведучи разом із ним спільне господарство. На момент смерті [PERSON] позивачка не була зареєстрована за спірною адресою, оскільки була неповнолітньою. Вказувала, що й тепер мешкає у спірній квартирі. На підставі переліченого вважає, що вона набула права користування вказаним житловим приміщенням. Оскільки батько позивачки помер, то вона не має можливості зареєструвати своє право користування спірним житлом, окрім як за рішенням суду. Тому просила визнати за нею право на користування [ADDRESS]. Позивачка до суду не з'явилась, надавши заяву з проханням вирішити справу у її відсутність за присутності її представника, [PERSON], наполягаючи при цьому на задоволенні поданого нею позову в повному обсязі. Представник позивачки, який діє на підставі договору, [PERSON], в судовому засіданні підтримуючи заявлені [PERSON] позовні вимоги, вказував, що неповнолітня позивачка мешкала разом зі своїм батьком по [ADDRESS] останній рік перед смертю [PERSON], тобто починаючи з жовтня 2012 року до листопада 2013 року. До цього часу позивачка мешкала за місцем свої реєстрації. Враховуючи, що позивачка є неповнолітньою донькою [PERSON], то згоди інших прописаних мешканців спірної квартири не потрібно було для вселення туди позивачки. Вона вела із [PERSON] спільне господарство та мешкали з ним, як одна родина. Вона допомагала батьку, який перед смертю хворів. У теперішній час позивачка бажає продовжити мешкати у спірній квартирі вже після смерті [PERSON] [PERSON] переїхала жити до батька внаслідок того, що її мати виїхала до Греції. Зазначав також, що [PERSON] не мешкає у спірній квартирі, а мешкає з 1987 року по [ADDRESS], де отримує пенсію. Просив задовольнити позов повністю, вважаючи, що позивачка набула права користування [ADDRESS]. Представник відповідача, Маріупольської міської ради, яка діє на підставі довіреності, [PERSON], у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечувала, вважаючи їх необґрунтованими та незаконними. Представник відповідача, який діє на підставі довіреності, [PERSON], в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву з проханням вирішити спір за відсутності представника Маріупольської міської ради на підставі норм закону. Відповідачка, [PERSON], в судове засідання не з'явилась за невідомих суду причин повторно, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи. Третя особа, [PERSON], в судове засідання також не з'явилась за невідомих суду причин повторно, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи. Представник Приватного підприємства «Жилфонд-279» надав суду заяву з проханням вирішити спір за відсутності представника ПП Жилфонд-279». Суд, вислухавши учасників процесу, що з'явились, а також допитавши свідків та вивчивши письмові докази по справі, дійшов висновку, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню, виходячи з наступного вмотивування. За довідкою ПП «Жилфонд-279» від 19 квітня 2014 року вбачається, що померлий [INFO] року [PERSON] був зареєстрований з 24 жовтня 1989 року по [ADDRESS]. З довідки також вбачається, що за вказаною адресою також зареєстрована [PERSON], 1955 р. н., дружина померлого (а. с. 9). З копії особового рахунку № 7451 вбачається, що на підставі ордеру № 002928 від 19 жовтня 1989 року була надана однокімнатна [ADDRESS], наймачем якої зазначений [PERSON]. Також у копії особового рахунку зазначено, що у вказаній квартирі зареєстрований [PERSON] з 24 жовтня 1989 року та [PERSON] з 23 серпня 1991 року (а. с. 10). Згідно свідоцтва про смерть, виданого Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 1405 від [INFO] року, вбачається, що [PERSON] помер [INFO] року (а. с. 8). Відповідно до свідоцтва про народження, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції міста Маріуполя Донецької області, актовий запис № 383 від 5 травня 1998 року, [PERSON] народилась [INFO] року, батьками якої у свідоцтві зазначені [PERSON] та [PERSON] (а. с. 4). На підставі паспорту [PERSON] вбачається, що остання зареєстрована в [ADDRESS] (а. с. 5-6). Натомість на підставі довідки ПАТ «СМФ «Азовстальбуд» від 3 жовтня 2014 року вбачається, що [PERSON], 1998 р. н., не мешкає в [ADDRESS] з жовтня 2012 року (а. с. 67). Допитаний у судовому засіданні в якості свідка, [PERSON], вказував, що [PERSON] він знає з 1991 року, а дружину останнього [PERSON], бачив лише кілька разів на початку 1990 років. Чув, що відповідачка виїхала в Росію, тому він її не бачив. Вказував, що зустрічався із [PERSON] за рік або два роки до смерті останнього. У той момент, десь у жовтні 2012 року, [PERSON] мешкав у однокімнатній квартирі разом із своєю донькою. Вказує, що навідувався до [PERSON], бо у останнього були проблеми із ногами. Вказує, що [PERSON] та [PERSON] мешкали удвох в одній житловій кімнаті. Свідок, [PERSON], в судовому засіданні вказував, що з 2005 року знайомий із [PERSON]. Знає, що вона мешкала з 2012 року разом із своїм батьком. Знав також [PERSON], з яким разом працював. Вказує, що позивачка мешкала із батьком до моменту смерті [PERSON] Оскільки останній постійно хворів перед смертю, то донька жила із батьком. Вказує, що він перебував десь раз у місяць у гостях у [PERSON] Зі слів померлого йому відомо, що той давно бажав виписати [PERSON], яка там не мешкала більше 15 років. Стверджував, що у вказаній квартирі мешкали удвох [PERSON] та [PERSON] Додавав, що позивачка спала на ліжку, а [PERSON] на дивані. Свідок, [PERSON], вказував, що з 2008 року по роботі знав [PERSON], до якого в 2012 році приїздив у гості, де застав взимку 2012-2013 років в однокімнатній квартирі його доньку, яка допомагала батьку, який погано себе тоді почував, бо були хворі ноги. При цьому позивачку свідок знає з 2009 року. Додавав, що десь з літа 2012 року позивачка почала мешкати із [PERSON] Відповідно до визначень, що містяться в ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадян України на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати. При цьому місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше 6 (шести) місяців на рік, а місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад 6 (шість) місяців на рік. Згідно до ст. 61 Житлового кодексу України (надалі за текстом - ЖК) користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. За ст. 63 ЖК предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат. Згідно ст. 64 ЖК члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ст. 65 ЖК наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. На підставі п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» вбачається, що, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. В аналізу перелічених норм, враховуючи керівні роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, суд дійшов того, що в осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов'язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім'ї наймача. Суд повинен при цьому з'ясувати, чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб та тривалість часу їх проживання там. Суд встановив у судовому засіданні, що [ADDRESS] була надана за ордером у користування [PERSON], в якій на момент смерті останнього, [INFO] року, була прописана [PERSON] При цьому відповідачка, [PERSON], за спірною адресою не мешкає понад 20 років. Також суд дійшов висновку, що оскільки [PERSON] є неповнолітньою донькою померлого, то для її вселення у [ADDRESS] згоди інших членів родини наймача, [PERSON], не було потрібно. Однак суд вважає, що у судовому засіданні натомість не було встановлено факт постійного проживання позивачки разом із [PERSON] у спірній квартирі. Так [PERSON] прописана разом із своєю матір'ю, що визнавав представник позивачки, по [ADDRESS]. Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 березня 2014 року, що набрало законної сили, за [PERSON] було визнано право користування спірною [ADDRESS] (а. с. 68-69). При цьому за вказаним рішенням суду від 24 березня 2014 року було встановлено на підставі довідки від 13 січня 2013 року ПП «Жилфонд-279» та свідчень допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON], мешканців будинку [ADDRESS] що в [ADDRESS] [PERSON] фактично мешкала з 1992 року по теперішній час без реєстрації разом із своїм братом, [PERSON], як член родини померлого. Таким чином суд не погоджується із доводами представника позивача, що допитані у судовому засіданні свідки підтвердили факт постійного проживання у [ADDRESS] [PERSON] разом із батьком, та ставиться до цих свідчень критично. До такого переконання суд дійшов з огляду на те, що усі допитані свідки по вказаній справі фактично не мешкали у будинку [ADDRESS] а були знайомими померлого або позивачки. При цьому навідувалися свідки до [PERSON] зрідка, тому стверджувати однозначно, що [PERSON], яку вони заставали у [ADDRESS], там мешкала постійно не можна. В той же час за свідченнями сусідів по спірній квартирі суд рішенням від 24 березня 2014 року встановив постійне проживання там сестри померлого, [PERSON] Суд не приймає також доказ сторони позивачки, акт житлової організації, на підтвердження фактичного непроживання [PERSON] за місцем її реєстрації по [ADDRESS], оскільки це не підтверджує, що остання мешкала саме у спірній квартирі. За актом ЖКП Іллічівського району № 1 від 23 вересня 2014 року вбачається, що за свідченнями сусідів по будинку в [ADDRESS] проживає з 1987 року та по теперішній час [PERSON] (а. с. 65). Суд критично ставиться до вказаного акту житлової організації, де зазначено, що [PERSON] постійно мешкає по [ADDRESS], оскільки вказана довідка датована 23 вересня 2014 року, тобто за минуванням майже річного терміну з моменту смерті [PERSON], а також оскільки в матеріалах справи за позовом [PERSON] про визнання за нею права користування спірною квартирою мається довідка іншої житлової організації, яка містить у собі зворотній зміст, тобто те, що [PERSON] постійно мешкала по [ADDRESS] з 1992 року. На підставі переліченого суд дійшов переконання, що [PERSON], будучи донькою померлого [PERSON], не мешкала постійно із останнім у спірній квартирі, тому [ADDRESS] не була постійним місцем її проживання. Суд при цьому зазначає, що право на користування житлом для неповнолітньої [PERSON] не порушено, оскільки остання має постійне місце реєстрації разом із своєю матір'ю в [ADDRESS]. На підставі наведеного суд вважає, що позовні вимоги [PERSON], як необґрунтовані, не підлягають задоволенню, бо є такими, що не були підтверджені у судовому засіданні відповідними доказами.

Outcome: dismissed