Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі по 1500 грн., на її користь для утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] та на підставі ст. 191 СК України додатково стягнути з відповідача аліменти з розрахунку по 1000 грн. на місяць, за минулий період з 14.11.2012 року по 10.09.2015 року в загальній сумі 34000 грн. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що з відповідачем [PERSON] вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 13.07.2006 року, який між ними розірвано згідно рішення Хустського районного суду від 14.11.2012 року. За час проживання у шлюбі у подружжя народилася одна дитина: син [PERSON] [INFO]. З 14 листопада 2012 року їхні шлюбні взаємовідносини припинилися, відповідач залишив сім'ю і по сьогоднішній час вони разом не проживають. Відповідач не надає їй ніякої матеріальної допомоги та не цікавиться життям дитини, не піклується про її забезпечення, хоча їздить на сезонні роботи або працює по найму у приватних осіб виконуючи різну роботу, за що отримує доходи, які є достатніми для матеріального забезпечення дитини. Вжиті нею заходи для вирішення добровільної сплати аліментів або укладення угоди про добровільну виплату відповідачем аліментів не дали позитивного результату, тому вважає, що у неї є право вимоги на виплату аліментів за минулий час. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] суду пояснила, що її довіритель [PERSON] позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] визнає частково, погоджується сплачувати кошти на утримання сина в розмірі 800 гривень щомісячно. Стосовно стягнення аліментів за минулий період: з 14.11.2012 року по 10.09.2015 року, з розрахунку по 1000 грн. на місяць, в загальній сумі 34000 гривень заперечує, пояснивши, що позивачка в судовому засіданні не надала доказів про те, що вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. Тому просить в задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів за минулий період відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони проживали в зареєстрованому шлюбі з 13.07.2006 року, який між ними розірвано згідно рішення Хустського районного суду від 14.11.2012 року. За час проживання у шлюбі у подружжя народилася одна дитина: син [PERSON] [INFO] Судом встановлено, що неповнолітній [PERSON], [INFO], після народження та на час розгляду справи перебуває на повному утриманні та вихованні позивачки. Дана обставина стверджена в судовому засіданні оглянутою довідкою виконавчого комітету Драгівської сільської ради Хустського району № 2324 від 11.11.2015 року, з якої вбачається, що позивачка проживає в [ADDRESS] і має на вихованні та утриманні неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] Наведені обставини свідчать про обґрунтованість та правомірність вимоги позивачки щодо стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини, до досягнення нею повнолітнього віку, і відповідно до ст. 180 СК України такі обов'язки покладаються на батька дитини. При розгляді даної справи з пояснень представника відповідача встановлено, що відповідач постійного місця праці не має і у нього відсутні постійні та стабільні доходи. В судовому засіданні також не встановлено доказів, які б свідчили про наявність у відповідача стабільного заробітку або доходів, а тому на думку суду питання про розмір аліментів, що повинні стягуватися з відповідача слід вирішувати на підстав ст. 184 СК України, визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі, частково задовольнивши позовні вимоги позивачки про стягнення аліментів на утримання дитини. Позовні вимоги позивачки в частині стягнення аліментів з відповідача за минулий час в сумі 34000 гривень, починаючи з 14.11.2012 року по 10.09.2015 року на думку суду не знайшли свого підтвердження. Так, відповідно до ч.2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. Під час розгляду справи в судовому засіданні на обґрунтування позовних вимог у цій частині, позивачка не навела жодних доказів, що нею вживалися заходи щодо добровільної сплати аліментів відповідачем і останній ухилявся від такої виплати. Твердження позивачки про вжиті нею заходи для вирішення добровільної сплати аліментів або укладення угоди про добровільну виплату відповідачем аліментів є безпідставними і не підтверджені жодними доказами. За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав визначених ч.2 ст.191 СК України, для задоволення позовних вимог позивачки в частині стягнення аліментів за минулий час. Враховуючи наведене та

Outcome: partial