Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-21 00:00:00

Позивачка звернулася до Печерського районного суду міста Києва з позовною заявою та просила визнати за нею право власності на нерухоме майно - автостоянку номер 18 площею 14,5 кв. метрів, розташовану в підземній стоянці «А» по вулиці Старонаводницькій будинок 13 у місті Києві з межах згідно свідоцтва про право власності від 03 грудня 2004 року, посвідченого ГУ Київської міської Ради на підставі наказу номер 2153-С/НП від 17 листопада 2004 року. Позивачка посилалась на таке: вказане майно належало відповідачеві, з яким вона знаходилась у шлюбі, який мешкав за адресою: [ADDRESS]. В шлюбних відносинах вони знаходились з 2003 року. Позивачка вказувала. Що з 2004 року по даний час відповідач не користується вказаним майном, надав позивачці право розпорядження та відчуження вказаного майна, вказане майно відповідач не утримує та втратив до нього інтерес та планує виїжджати у зв,язку з виробничою необхідністю за межі України на постійне проживання до Великої Британії. На протязі останніх 10 років і на даний час позивачка розмістила на вказаній автостоянці свій автомобіль та відкрито і добросовісно користалась вказаним майном. З метою збереження та повернення в цивільний оборот вказаного майна, позивачка користується вказаним майном більше ніж 10 років, то у неї виникло право набувальної давності на нерухоме майно, а саме на вказану автостоянку. Позивачка стверджує, що заволодіння майном було добросовісним, володіння є відкритим, позивач ставиться до вказаного майна як до особистого майна. Крім того, позивачка зазначає, що на вказане майно не претендують інші особи, а вона отримала вказане майно з підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. , оскільки у неї є оригінал свідоцтва про право власності на ім.,я відповідача. Позивачка просила розглянути справу за її відсутністю. До судового засідання позивачка не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, але жодна судова повістка не була вручена позивачці. Більш того позовна заява подана від імені [PERSON], в той час як позивачкою є [PERSON]. Крім того, від імені [PERSON] на адресу суду надійшла заява 07 вересня 2015 року за вхідним номером 73514, та нею ніби-то підписана /підписи різняться /паспорт, позовна заява, заява/, в той час, коли позивачкою має бути [PERSON]. Відповідач взагалі до судового засідання не з,явився, оскільки адреса його в позовній заяві вказана невірно, крім того на час подання позовної заяви взагалі відсутні дані про знаходження його в Україні. Крім того, до позовної заяви додана копія довіреності на право відчуження вказаного нерухомого майна, але в ній вказано, що позивачка має право розпоряджатися його майном на власний розсуд , отримувати належні йому кошти та свідчити про повний розрахунок за продане майно. Крім того, строк дії вказаної довіреності сплив 05 травня 2011 року. У відповідності до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно /набувальна давність/. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять років з часу спливу позовної давності. В позовній заяві вказано, що власник майна надав повноваження позивачці на право розпорядження майном, але строк дії вказаної довіреності сплив 05 травня 2011 року. Інших доказів на підтвердження позовних вимог суду не надано. Виходячи з наведеного, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог. На підставі ст. ст.60, 61, 63 СК України, ст.ст. 316, 319, 321, 328, 344, 346 ЦК України,

Outcome: dismissed