Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 26.02.2016р. між нею та ФОП [PERSON] було укладено договір на виконання робіт з виготовлення та встановлення металоконструкцій з метою обладнання балконів в квартирі. Вартість замовлення становила 57807,00грн., 48000,00грн. з яких становила предоплата, яку вона сплатила при укладанні договору. Станом на вересень 2016р. відповідачем зобовязання за вказаним договором були виконані частково на суму 13000,00грн. Крім того, відповідач повідомив про неможливість подальшого виконання умов договору, у звязку з чим 28.09.2016р. договір між ними було розірвано за взаємною згодою. При цьому, залишок коштів в сумі 35000грн., які вона внесла як предоплату за договором, відповідач зобовязувався повернути їй в строк до 10.11.2016р., що підтверджується його розпискою. Але цього не зробив, у звязку з чим вона вимушена звернутися до суду з цим позовом. Просить стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в сумі 35\~000,00грн. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20грн. Представник позивачки [PERSON] в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала повністю, просить позов задовольнити. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника позивачки. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув за невідомими причинам, про час, день та місце слухання справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутність не надав. Суд, враховуючи згоду представника позивачки і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим відповідно до ст. 224 ЦПК України провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача. Відповідно до ч.2 ст..197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, знаходить позов обґрунтованим та таким, що підлягає повному задоволенню за таких підстав. Суд встановив, що 26.02.2016р. між ФОП [PERSON] (Виконавець) та [PERSON] (Замовник) було укладено договір на поставку продукції, а саме виготовлення, доставку, установку Замовнику металоконструкцій з метою обладнання двох балконів (п.1.1 Договору). Згідно з п.3.1 Договору поставка продукції здійснюється на умовах, визначених в договорі. Строки та час поставки узгоджуються сторонами. Згідно з п.4.1-4.3 Договору вартість замовлення становить 57807,00грн. 80% вказаної суми, що становить 48000,00грн. Замовник вносить як предоплату. з яких становила предоплата, яку вона сплатила при укладанні договору. Згідно розписки від 28.09.2016р [PERSON] підтвердив, що отримав від [PERSON] предоплату за договором від 26.02.2016р. в сумі 48\~000,00грн., виконав роботи частково на суму 13\~000,00грн. В силу певних обставин не може продовжувати виконання робіт за цим договором, дає згоду на його розірвання. Зобовязується повернути аванс в сумі 35\~000,00грн в строк до 10.11.2016р. Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців 27.09.2016р. здійснено запис про припинення субєкта господарської діяльності фізичної особи [PERSON] Суд вважає, що між сторонами виниклі договірні правовідносини, які регулюються нормами ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів». Так, за змістом ст.3,6,627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ст.610,611 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1)припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, 2)зміна умов зобовязання, 3) сплата неустойки, 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з ч.2 ст.651, 653 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору. Якщо договір змінений або розірваний у звязку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Згідно з ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ст.906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); 5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; 6) звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав. Згідно з ст.10 цього Закону споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця. Зясувавши повно, всебічно та обєктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозвязку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд вважає, що відповідач не виконав повністю свого обовязку за договором про надання послуг від 26.02.2016р., а саме щодо виготовлення та встановлення металовиробів, обладнання двох балконів в квартирі позивачки, значною мірою позбавивши позивачку того, на що вона розраховувала при укладанні договору, що є істотним порушенням договору з боку відповідача. В силу цього укладений між сторонами письмовий договір про надання послуг був розірваний ними за їх взаємною згодою, що не суперечить вищевикладеним вимогам діючого законодавства. Крім того, закон надає право позивачці у разі порушення істотного порушення умов договору і його розірвання вимагати відшкодування збитків, спричинених неналежним виконанням та розірванням договору. Як встановлено судом, при укладанні договору позивачка сплатила відповідачу в рахунок оплати замовлених послуг 48000,00грн., відповідач частково виконав заплановані роботи, а саме на суму 13\~000,00грн. Залишок коштів в сумі 35\~000,00грн. є вартістю робіт, які не були виконані відповідачем, і у звязку з розірванням договору ця сума становить розмір збитків, відшкодування яких позивачка має право вимагати від відповідача. Разом з тим, як встановлено судом, відповідач добровільно у визначений між сторонами строк вказані кошти не повернув, у звязку з чим суд вважає необхідним стягнути вказану суму в судовому порядку. Суд вважає, що звернення позивачки до суду з даним позовом відповідає встановленому законом способу захисту порушених прав. Обставини, якими позивачка обґрунтувала свої вимоги, суд вважає доведеними. Вони належним чином відповідачем не спростовані. Останній в судове засідання не прибув, будучи належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду, письмових заперечень проти позову не подав. На підставі вищевикладеного, позов слід задовольнити повністю. Згідно зі ст.88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20грн.

Outcome: approved