Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом мотивуючи тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] , у зв`язку з чим відкрилася спадщина, яка складається, в тому числі, із ј частки квартири, що розташована за адресою [ADDRESS] , яку він успадкував після смерті [INFO] своєї дружини [PERSON] , шляхом спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, але юридично за життя не оформив та ј частки вище згаданої квартири, яка належала йому відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 18.03.1998 року, виданого згідно розпорядження керівника органу приватизації №208 від 12.03.1998 року. Вона є спадкоємцем першої черги за законом. Однак нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину так, як вона пропустила шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини. Крім того, нотаріус звернув увагу на необхідність підтвердження факту належності свідоцтва про право власності на житло від 18.03.1998 року, виданого згідно розпорядження керівника органу приватизації №208 від 12.03.1998 року, факту перебування [PERSON] з [PERSON] в зареєстрованому шлюбі, а також факту про те, що [PERSON] являється її рідним батьком. Необхідність встановлення даних фактів виникла через розбіжності в написанні прізвищ спадкодавців « [PERSON] » та « [PERSON] », які зазначені в свідоцтвах про смерть та інших правовстановлюючих документах. При вказаних обставинах вона не може отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі, у зв`язку з чим просила встановити факт належності правовстановлюючого документу, факт родинних відносин, факт перебування її батьків у зареєстрованому шлюбі, а також визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. Позивачка [PERSON] заявлені вимоги підтримала, просила їх задовольнити та підтвердила обставини викладені у позовній заяві. Представник відповідача Буринської міської ради про час, дату та місце судового засідання повідомлений належним чином, в судове засідання не явився по невідомій причині, клопотання про відкладення розгляду справи не подав, відзив на позовну заяву не надав. З врахуванням положень ст.223 ЦПК України, суд визнав можливим справу розглянути у його відсутності за наявними доказами. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши обставини справи, надані докази та давши їм оцінку, суд прийшов до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] в м.Буринь Сумської області помер батько позивачки [PERSON] , що вбачається з копії свідоцтва про смерть (а.с.11). Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається, в тому числі, із ј частки квартири, що розташована за адресою [ADDRESS] , яку він успадкував після смерті [INFO] своєї дружини (матері позивачки) [PERSON] , відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, оскільки на день смерті постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, не заявив про відмову від неї, входячи до кола спадкоємців за законом першої черги, але юридично за життя не оформив, а також ј частки вище згаданої квартири, яка належала йому відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 18.03.1998 року, виданого згідно розпорядження керівника органу приватизації №208 від 12.03.1998 року, що підтверджується поясненнями позивачки, копією свідоцтва про смерть [PERSON] , копією свідоцтва про право власності на житло, довідкою Буринської міської ради, копією свідоцтва про одруження, будівельного паспорту (а.с.7-10,17-20). Згідно з інформаційних довідок зі Спадкового реєстру, спадкові справи після смерті [PERSON] не заводилися, свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с.41-43). Позивачка, будучи спадкоємцем першої черги за законом заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори в установлений законом шестимісячний строк не подала, що вбачається з роз`яснення нотаріуса (а.с.16). При цьому позивачка [PERSON] часто хворіла і не мала можливості отримати належну консультацію зі спадкового законодавства, що підтверджується довідкою Буринської ЦРЛ (а.с.15). Згідно з інформаційних довідок зі Спадкового реєстру, спадкові справи після смерті [PERSON] не заводилися, свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с.38-40). Частиною 1 статті 1261 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. При цьому спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.1, ч.2 ст.1220 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за заявою спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як вбачається з роз`яснень, які містяться в п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7, та сформульованої відповідно до рішень цього Суду правової позиції, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Суд приходить до переконання, що строк подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори був пропущений позивачкою з поважних причин, оскільки остання була в жалобі після смерті батька та часто хворіла. Такі обставини, з огляду на те, що в матеріалах справи відсутні фактичні данні про заперечення будь-кого щодо переходу до позивачки спадкового майна належного спадкодавцю, спадщина до теперішнього часу залишається відкритою, суд визнає поважними, оскільки вони, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, були для позивачки об`єктивними, непереборними та істотними труднощами, що завадили їй своєчасно звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Стаття 2 Цивільного процесуального кодексу України закріплює, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В силу ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. З рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» від 27.06. 2000 року вбачається, що при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Виходячи із сформованої практики цього ж Суду, стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, по своїй суті, є гарантом права власності, оскільки визнає право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Виходячи із положень книги 6 Цивільного кодексу України, спадкове право захищає власність фізичних осіб, позивачка, пов`язана зі спадкодавцем кровним походженням, усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини в розумінні ст.1 Першого протоколу до Конвенції, становитиме майно позивачки виходячи із законодавчого визначення спадкових правовідносин, суб`єктом яких вона є. Крім того, позивачка також не спроможна належними чином оформити свої спадкові права, через неможливість підтвердження родинних відносин зі спадкодавцем, оскільки у свідоцтві про її народження в графі батько зазначено « [PERSON] » (в російському варіанті), тоді як у свідоцтві про смерть його прізвище, ім`я, по батькові зазначене як « [PERSON] », що вбачається з копії свідоцтва про смерть спадкодавця та копії свідоцтва про народження позивачки (а.с.11,13). Між тим, родинні відносини між позивачкою та [PERSON] , щодо їх кровної спорідненості, повністю підтверджені матеріалами справи. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] - [INFO] в м.Буринь Сумської області помер [PERSON] (а.с.11). Як вбачається з свідоцтва про народження позивачки серії [NUMBER] - [INFO] народилася « [PERSON] » (в російському варіанті) і її батьком записаний « [PERSON] » (в російському варіанті) (а.с.13). Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] - 05.08.2006 року [PERSON] уклав шлюб з позивачкою [PERSON] і після реєстрації шлюбу позивачка змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.14). Згідно паспорта серії [NUMBER] виданого 09.08.2006 року Буринським РВ УМВС України в Сумській області - [INFO] в м.Буринь Сумської області народилася [PERSON] (а.с.6). Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Таким чином, даючи оцінку наведеним вище доказам, суд вважає, що спадкодавець [PERSON] є рідним батьком позивачки [PERSON] , а прізвище останнього, яке записане у свідоцтві про смерть та свідоцтві про народження позивачки, в даному випадку є ідентичними, такими, що відповідають одній і тій самій особі спадкодавця, при цьому вказані розбіжності виникли через відхилення від орфографічних норм при міжмовному перетворенні. Крім того, позивачка не може оформити спадщину, оскільки не підтверджується факт перебування її батьків у зареєстрованому шлюбі так, як у свідоцтві про одруження прізвище батька зазначене « [PERSON] » (в російському варіанті), прізвище матері зазначене « [PERSON] » (в російському варіанті), тоді, як у свідоцтві про смерть прізвище спадкодавця зазначене як « [PERSON] », що підтверджується поясненнями позивачки. Разом з тим, судом встановлено, що 15.03.1975 року « [PERSON] » (в російському варіанті) уклав шлюб з « [PERSON] » (в російському варіанті), який було зареєстровано Буринським відділом РАГС райвиконкому Сумської області, про що було зроблено відповідний запис за №31, при цьому обом з подружжя було присвоєно прізвища « [PERSON] » - « [PERSON] » (в російському варіанті), що вбачається з копії свідоцтва про одруження (а.с.10). Відповідно до п.4 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту реєстрації шлюбу. Таким чином, даючи оцінку вищенаведеним доказам та здійснивши системний аналіз норм, що застосовуються до вказаних вище правовідносин, суд вважає доведеним той факт, що [PERSON] та [PERSON] дійсно перебували у зареєстровану шлюбі. Крім того, позивачка також не спроможна належними чином оформити свої спадкові права, через неможливість підтвердження факту належності спадкодавцю свідоцтва про право власності на житло від 18.03.1998 року, виданого згідно розпорядження керівника органу приватизації №208 від 12.03.1998 року на право спільної часткової власності на квартиру, яка розташована по [ADDRESS] ), оскільки в даному свідоцтві невірно зазначене прізвище, ім`я та по батькові спадкодавця « [PERSON] », замість вірного « [PERSON] », як зазначено у свідоцтві про смерть, що підтверджується поясненнями позивачки. Разом з тим, судом встановлено, що 18.03.1998 року « [PERSON] » видане свідоцтво про право власності на ј частину квартири, яка розташована по [ADDRESS] ), згідно розпорядження керівника органу приватизації №208 від 12.03.1998 року (а.с.8). Згідно п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи по встановленню факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Таким чином, даючи оцінку наведеним вище доказам, суд вважає, що вище згадане свідоцтво про право власності на житло належить, в тому числі і померлому [INFO] [PERSON] , при цьому розбіжності у правовстановлюючих документах виникли через відхилення від орфографічних норм при міжмовному перетворенні. Враховуючи, фактичні обставини справи, а також те, що позивачка не може скористатись в повному обсязі своїм правом власності на спадкове майно шляхом нотаріального оформлення спадщини, суд вважає, що позов доведений і підлягає задоволенню.

Outcome: approved