Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-21 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом до Котловинської сільської ради Ренійського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно у вигляді земельної ділянки площею 2,17 га, мас. № 37, діл. № 21. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є спадкоємцем першої черги за законом, у встановлений законодавством строк не звернулась із заявою про прийняття спадщини, однак прийняла її в порядку ст. 1268 ч. 3 ЦК України, інших спадкоємців не має. Пізніше, 30.06.2016 р., позивачка звернулась до державної нотаріальної контори за оформленням спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено у звязку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Позивач у підготовче судове засідання не зявився, представник позивача [PERSON] (ордер серії ОД № 350428 від 05.12.2018 р.) направив до суду заяву з проханням розглянути справу у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Представник відповідача, у підготовче судове засідання не зявився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. \~ \~ \~ \~ Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. \~ \~ \~ \~Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: свідоцтво про смерть [PERSON], помер 23.09.2014 р.; свідоцтво про смерть [PERSON], померла 06.04.2018 р.; довідка Котловинської сільської ради Ренійського району Одеської області від 26.03.2018 р. № 677, згідно якої на момент смерті [PERSON], разом з ним мешкали дружина [PERSON] та донька [PERSON]; свідоцтво про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON], прізвище дружини після укладення шлюбу «Щеглова»; свідоцтво про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] прізвище дружини після укладення шлюбу «Зирін»; свідоцтво про народження [PERSON], мати [PERSON], батько [PERSON]; копія державного акту на право приватної власності на землю площею 2,17 га, власник [PERSON], серія І-ОД № 010151; нормативна грошова оцінка земельної ділянки; постанова про відмову у вчинені нотаріальної дії, підстава відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Дослідивши надані докази, судом було встановлено, що 23.09.2014 року помер [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки розміром 2,17 га, масив № 37, діл. № 21 на території Котловинської сільської ради Ренійського району Одеської області, на підставі державного акту на право приватної власності на землю, власник [PERSON], серія І-ОД № 010151. Під час життя [PERSON] заповідального розпорядження не залишив, у звязку з чим спадкоємство здійснюється за законом. Спадкоємцями першої черги є донька [PERSON], яка є позивачкою по справі, а також дружина [PERSON], яка померла 04.04.2018 р.. У встановлений законодавством строк ніхто із спадкоємців не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак, на момент відкриття спадщини, позивачка постійно проживала разом із спадкодавцем, що підтверджується довідкою Котловинської сільської ради Ренійського району Одеської області. 30.06.2016 р. [PERSON] звернулась до нотаріуса за оформленням спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину, їй було відмовлено, у звязку із відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно, що підтверджується постановою про відмову у вчинені нотаріальної дії. Це пояснюється тим, що спадкодавцем за життя був загублений оригінал державного акту на земельну ділянку. Ця обставина змусила позивачку звернутися до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно. Таким чином, позивачка прийняла спадщину, що залишилася після смерті батька, шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інших спадкоємців, не має. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.ст. 1270 ЦК України, він не заявив відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. \~ \~ \~ \~Як було встановлено судом, позивачка у справі є спадкоємцем за законом першої черги (ст. 1261 ЦК України). Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивачка прийняла спадщину фактично, шляхом постійного проживанням із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, відмову від спадщини не заявляла. Інших спадкоємців не має. Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявляла про відмову від неї, однак оформити її не може у звязку з обставинами, які не залежать від неї. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивачка є субєктом набуття права власності на нерухоме майно з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України. З урахуванням викладених позивачкою та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Outcome: approved