Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до Борисівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, в якому просить визнати за нею право власності на земельну ділянку, посилаючись на слідуючі обставини. 03 жовтня 2014 року в селі Борисівка Татарбунарського району Одеської області померла бабуся позивачки [PERSON]. Після її смерті на території Борисівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області залишилась земельна ділянка площею 6,02 га, засвідчена Державним актом на право приватної власності на землю серії ІУ-ОД № 022182 від 16.07.2004 року. За життя, а саме 22.05.2014 року спадкодавець зробила розпорядження на випадок своєї смерті, яким заповіла позивачці земельну ділянку площею 6.02 га , засвідчену Державним актом на право приватної власності на землю ІУ-ОД №022182. Спадкоємців, які б мали право успадкувати обовязкову долю в спадщині немає. Після смерті [PERSON]., позивачка звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті спадкодавця, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину по заповіту у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на земельну ділянку, а також не наданням достатніх доказів постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини. Незважаючи на ці обставини, воля спадкодавця була зафіксована письмовим доказом-заповітом, в якому зазначено, що вона заповіла за життя позивачці належну їй на праві власності земельну ділянку, заповіт внесений в спадковий реєстр. Ніхто з часу смерті спадкодавця [PERSON] заповіт не оспорював, в тому числі і спадкоємці першої черги. За таких обставин, позивачка звернулася з вказаним позовом до суду про визнання за нею права власності на земельну ділянку по праву успадкування по заповіту. Позивачка та її представник в судове засідання не з'явились, але направили до суду заяву з проханням справу заслухати у їх відсутність, повністю підтримуючи позовні вимоги. Представник Борисівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області направив до суду заяву з проханням заслухати справу у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує, вважаючи їх обґрунтованими та законними. Дослідивши матеріали справи, суд вбачає правові підстави для задоволення позову, виходячи з наступного. Згідно копії свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 387891 від 03.10.2014 року (а.с.4), [PERSON] померла 03 жовтня 2014 року. Із заповіту від 22.05.2014 року (а.с.5) вбачається, що позивачка є спадкоємцем по заповіту на земельну ділянку, належну на праві власності спадкодавцю [PERSON], засвідчену Державним актом на право приватної власності на землю серії 1У-ОД №022182. Як вбачається з витягу з технічної документації про визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки № П-499/0-228/6-15 від 23.06.2015 року (а.с.6), вартість земельної ділянки площею 6,02 га, що належить [PERSON] згідно Державного акту серії ІУ-ОД за № 022182, складає 128239,95 грн. Копією Державного акту на право приватної власності на землю серії ІУ-ОД за № 022182 від 16.07.2004 року (а.с.7-8) підтверджується, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 6,02 га, розташованої на території Борисівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, виділеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Із довідки № 317 від 09.07.2015 року, виданої Борисівською сільською радою Татарбунарського району Одеської області, вбачається, що позивачка проживала разом з спадкодавцем [PERSON] за однією адресою та вели спільне господарство (а.с.11). З листа нотаріуса №01-16 від 09.07.2015 року (а.с.12) слідує, що позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину по заповіту у звязку з втратою нею 6-місячного строку для прийняття спадщини, не наданням доказів сумісного проживання зі спадкодавцем та відсутністю правовстановлюючого документу на спадкову земельну ділянку. Із інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 31.07.2015 року (а.с.23) вбачається, що після смерті спадкодавця [PERSON], померлої 03.10.2014 року, відкрита спадкова справа приватним нотаріусом [PERSON] за №166/2015, на підставі заяви [PERSON] від 09.07.2015 року (а.с.24). Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/. Частина перша статті 1223 ЦК України передбачає право на спадкування осіб, визначених у заповіті. Згідно ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч.1 ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. В силу ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину чи не прийняти її. Частиною третьою вказаної статті передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.4 ст.203 ЦК України, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Судом встановлено, що в звязку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини та відсутності доказів сумісного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини, не наданням правовстановлюючого документу на спадкову земельну ділянку, приватним нотаріусом [PERSON] відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказане нерухоме майно. Однак, в судовому засіданні знайшов підтвердження факт сумісного проживання на час відкриття спадщини спадкодавця [PERSON] з позивачкою [PERSON], що підтверджується належними та допустимими доказами (а.с.11), дослідженими судом. За таких обставин, враховуючи, що воля спадкодавця [PERSON] була зафіксована письмовим доказом - заповітом, в якому зазначено, що вона заповіла за життя позивачці земельну ділянку площею 6,02 га, розташовану на території Борисівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, що не заперечує відповідач в наданій до суду заяві (а.с.28), заповіт внесений в спадковий реєстр і ніхто з часу смерті спадкодавця заповіт не оспорював, в тому числі і спадкоємці першої черги, отримати правовстановлюючий документ після смерті спадкодавця позивачка позбавлена можливості, суд вважає, що за останньою може бути визнано право власності, як спадкоємцем по заповіту, на земельну ділянку площею 6,02 га, розташовану на території Борисівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, яка належала на праві приватної власності [PERSON], згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІУ-ОД № 022182, виданого 16.07.2004 року.

Outcome: approved