Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом в якому просила розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, а їх спільну доньку [PERSON] залишити проживати разом із нею. В обґрунтування позову посилалася на те, що вони перебувають у шлюбі з відповідачем з 07.05.2011 року. Від даного шлюбу мають спільну доньку [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з позивачем не склалося через відсутність взаємопорозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та обовязки з ведення спільного господарства і виховання дитини. В сімї постійно виникали сварки з різних причин. Відповідач постійно предявляв їй необґрунтовані претензії, ганьбив та ображав її. Від постійних суперечок і скандалів вона перебувала в стані постійного стресу та пригніченості. Все це робило спільне життя нестерпним, у звязку із чим з 2013 року вони проживають окремо, в різних містах. На примирення вона не згодна. Переконана, що подальше шлюбне життя і збереження шлюбу не можливе. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з заявлених у позові підстав. Додатково пояснила, що визначення місця проживання дитини сторонам необхідно, оскільки вони проживають у різних містах, а саме позивачка у м. Сімферополі, а відповідач у м. Санкт-Петербург, що може створювати певні проблеми. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Згідно нотаріально посвідченої заяви відповідача він повідомлений про знаходження в суді позову [PERSON] до нього про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. Просив суд розглянути справу без його присутності. Зазначив, що згоден з позовними вимогами, не заперечував проти розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини разом з матірю. Представник третьої особи в судовому засіданні вважав, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 160 СК України передбачено, що батьки мають право на визначення місця проживання дитини. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 07.05.2011 року, зареєстрованому Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області, актовий запис № 208, що підтверджується наданою копією Свідоцтва про шлюб. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується наданою копією свідоцтва про народження. З позовної заяви вбачається, що вони шлюбні стосунки припинили остаточно, проживають окремо понад 4 роки, спільного господарства не ведуть, а їх шлюб носить формальний характер. Беручи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що при зазначених обставинах, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам та інтересам їх неповнолітньої дитини. Крім того, враховуючи, що неповнолітня дитина сторін проживає разом із матірю, а відповідач проти цього не заперечує, суд вважає за необхідне визначити місце проживання [PERSON] з її матірю. На підставі викладеного,

Outcome: approved