Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до [PERSON], Компанії «Andreas Stihl AG and Co KG» про визнання за нею права власності на ? частину гаражів [ADDRESS] і зареєстровані на праві власності за відповідачем [PERSON] Одночасно позивачка поставила питання про зняття арешту і виключення цього майна з акту опису від 27.09.2014 року, який проведено старшим державним виконавцем Богородчанського районного управління юстиції Здерко М.В. в межах виконавчого провадження за рішенням суду про стягнення з [PERSON] в користь компанії «Andreas Stihl AG and Co KG» коштів у сумі 21056,46 грн. Заявлені вимоги в судовому засіданні представник позивача мотивував тим, що [PERSON] з 04.10.1996 року перебуває з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до договору купівлі-продажу від 31.08.2005 року [PERSON] придбав гаражі [ADDRESS] смт.Богородчанах, загальною площею 110 кв.м. і право власності зареєстроване за ним Івано-Франківським ОБТІ 19.06.2008 року. Згідно ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу належить чоловікові та дружині на праві спільної сумісної власності. Частки майна дружини та чоловіка є рівними. Тому вважає, що має право на ? вказаного майна. 27.09.2014 року державним виконавцем відділу ДВС Богородчанського районного управління юстиції Здерко М.М. складено акт опису та арешту майна за виконавчим документом про стягнення з [PERSON] в користь Компанії «Andreas Stihl AG and Co KG» коштів у сумі 21056,46 грн. За таких обставин порушується її право власності. Посилаючись на ч.1 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» просить визнати за позивачкою право власності на ? вказаного майна та зняти з нього арешт. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав заяву у якій заявлений позов визнав, розгляд справи просив здійснювати без його участі. Представник компанії «Andreas Stihl AG and Co KG» Компанець Є.М. заперечив щодо можливості задоволення позову. В письмових поясненнях до позову та в судовому засіданні вказав, що вимоги позивачки щодо визнання права власності на частину майна подружжя та зняття арешту з цього майна є незаконними та не обґрунтованими. Не заперечуючи того факту, що майно про яке йдеться у позові набуте подружжям за час шлюбу і є спільною сумісною власністю подружжя, представник відповідача вказав на те, що арешт на це майно було накладено у зв'язку з виконання судового рішення про стягнення з [PERSON] на користь компанії «Andreas Stihl AG and Co KG» 21056,46 грн. матеріальної шкоди заподіяної злочином та процесуальних витрат, понесених у кримінальній справі про обвинувачення [PERSON] за ст. 229 ч.1 КК України, зокрема за незаконне використання в підприємницькій діяльності знаків для товарів і послуг, що завдало матеріальної шкоди у значному розмірі власникам прав на торгівельну марку «STIHL». За приписами ст.73 СК України за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності, яка виділена йому в натурі. Разом з тим, відповідно до ч.2 стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і те, що було одержано, використано на її потреби. В даному випадку, [PERSON] займаючись підприємницькою діяльністю, в тому числі у спосіб, що завдавав матеріальної шкоди компанії «Andreas Stihl AG and Co KG», діяв в інтересах сім'ї і примножував майно, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя без виділення частки кожного з подружжя. А тому борги, які виникли у зв'язку з такою діяльністю також можуть бути стягнуті з такого майна. Просив у позові відмовити. Державний виконавець Здерко М.М. в судовому засіданні заявлений позов не визнала. Вказала, що виконуючи рішення суду про стягнення з [PERSON] в користь компанії «Andreas Stihl AG and Co KG» коштів у сумі 21056,46 грн. у зв'язку з відмовою [PERSON] виконати рішення суду добровільно, описала та наклала арешт на приміщення гаражів, які зареєстровані у реєстрі нерухомого майна за [PERSON] Вказане майно було обрано як найменш обтяжливий спосіб примусового виконання судового рішення, оскільки [PERSON] є власником також житлового будинку, приміщення магазину, та іншого нерухомого майна. Даних про інше майно, на яке може бути звернено стягнення не встановлено. Не заперечуючи, що позивачка має право на частину майна, яке є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, вважає, що підстав для зняття арешту з приміщення гаражів немає, оскільки це позбавить можливості державного виконавця забезпечити виконання судового рішення. Просила в позові відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які подані у розпорядження суду, з'ясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що за відповідачем [PERSON] Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації 19.06.2008 року зареєстровано право власності на нерухоме майно - приміщення гаражів [ADDRESS]. Позивачка [PERSON] є дружиною [PERSON], шлюб між ними зареєстрований 04.10.1996 року. Відповідно до вироку до вироку Богородчанського районного суду від 12.06.2013 року [PERSON] засуджений за ст.229 ч1 КК України і з нього постановлено стягнути користь компанії «Andreas Stihl AG and Co KG» 21056,46 грн. матеріальної шкоди заподіяної внаслідок вчинення злочину та понесені процесуальні витрати. На підставі виконавчого листа №338/255/13-к, виданого 30.05.2014 року, державним виконавцем Здерко М.М. відкрито виконавче провадження № 43722808 по стягненню вказаних коштів. У межах цього провадження 22.09.2014 року державним виконавцем складено акт опису та арешту майна приміщення гаражів [ADDRESS], яке залишене на відповідальне зберігання [PERSON] без обмеження в користуванні. Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до змісту ст. 70 СК України частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Оскільки суду не подано жодних доказів на спростування рівності часток подружжя, то суд вважає, що позивачка, як суб'єкт права спільної сумісної власності подружжя має право на ? частину нерухомого майна - приміщення гаражів [ADDRESS] і зареєстровані на праві власності за відповідачем [PERSON] Згідно ст. 371 ЦК України кредитор співвласника майна, що є у спільні сумісній власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке можу бути звернене стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Виходячи з того, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, якими є [PERSON] та [PERSON], відповідно до ст. 369 ЦК України володіють і користуються ним спільно, то зняття арешту з вказаного майна порушить право кредитора (компанії «Andreas Stihl AG and Co KG») на можливість забезпечення своїх вимог за рахунок цього майна. Право позивачки на майно при цьому на думку суду не порушується, оскільки вона теж має право поставити питання про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, що закріплено ст. 370 ЦК України. Однак таких позовних вимог перед судом не ставила. На підставі наведеного,

Outcome: partial