Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-30 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON], треті особи\~ [PERSON], [PERSON]\~ про втрату права на користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником 1/3 частки в праві спільної часткової власності на житлову квартиру [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20.01.2006 року. Іншими співвласниками житлової квартири являються [PERSON] та [PERSON]. 30 червня 2009 року за згодою співвласників у вказаній квартирі було зареєстроване місце проживання брата позивачки [PERSON] З травня 2012 року відповідач добровільно залишив квартиру, забрав всі належні йому речі та переїхав до іншого постійного місця проживання і з того часу не проживає за даною адресою, а оскільки останній тривалий час без поважних причин не проживає в вище зазначеному житловому будинку, позивачка і просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В судове засідання позивачка, її представник та треті особи не з»явилися, однак надіслали заяви про розгляд справи в їх відсутності, заявлені вимоги позивачка підтримує, а треті особи проти їх задоволення не заперечують та просять суд справу розглядати в їх відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих для суду причин, хоча про час і місце судового засідання був повідомлений завчасно, а також не надав заперечень щодо суті позову і не повідомив про поважність причин неявки в судове засідання. У звязку з цим, суд, відповідно до ст. 224 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: В судовому засіданні було встановлено, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.6-7). Згідно копії домової книги для прописки громадян, що проживають в [INFO] вбачається, що [PERSON] значиться зареєстрованим в даній квартирі. Згідно акту № 3786 комісії комітету самоорганізації населення № 3 мікрорайону Рокитний від 10.08.2017 року вбачається, що в квартирі [ADDRESS] зареєстрований але не проживає [PERSON] з травня 2012 року. Згідно ст.317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до положень ст.ст.319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 6 ЖК України визначено, що жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян. Згідно ст.379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Статтею 382 ЦК України визначено, що квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Згідно положень ч.1 ст.383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сімї та інших осіб. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Відповідно до ст.163 ЖК у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Стаття 71 ЖК України визначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За таких обставин, оцінюючи у сукупності досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає достовірно встановленим, що \~[PERSON] не проживає в вищезазначеній квартирі з травня 2012 року, а тому позов про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням обґрунтований та підлягає задоволенню оскільки відповідач перешкоджає позивачці у здійсненні нею права користування та розпорядження майном. Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати На підставі викладеного,

Outcome: approved