Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-29 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів по договору банківського вкладу. В обґрунтування позову посилалась на те, що 19.02.2014 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір банківського вкладу «Стандарт» №SAMDNWFD0070079866600. Відповідно до умов договору, відповідач прийняв від позивачки грошові кошти на депозитний рахунок з процентною ставкою, визначеною умовами договору під 9% річних. При підписанні договору позивачкою було внесено на депозитний рахунок 16 685,09 доларів США. Після закінчення строку вкладу позивачка звернулась до відповідача з вимогою про повернення коштів. В тому числі, 11.08.2014 року надіслала на адресу відповідача листа із вимогою про повернення депозиту з відсотками. Але відповідач не повернув суми вкладу та відсотків, тому позивачка просила суд стягнути із відповідача суму вкладу у розмірі 16 685,09 доларів США, суму відсотків у розмірі 1246,58 доларів США та 3% річних за користування чужими грошима в розмірі 163,19 доларів США. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2015 року в задоволенні позову відмовлено. В апеляційній скарзі позивачка ставить питання про скасування рішення як постановленого із порушенням норм матеріального і процесуального права та про ухвалення нового рішення. Вивчивши доводи скарги, перевіривши їх матеріалами справи, суддів вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції скасувати. Приймаючи рішення суд посилався на вимоги ст. 509,526, ч. 1 ст. 1058, ст.1059 ЦК України, ст. 2,47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст. 6,7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Відповідно до пункту 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 року № 516, пунктів 1.8, 1.10 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 року № 492, пункту 8 глави 2 «Приймання банком готівки» розділу ІІІ «Касові операції банків з клієнтами» Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14.08.2003р. № 337, письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Суд встановив, що позивачка з 25.04.2014 року та по сьогоднішній день зареєстрована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується ксерокопією її паспорту, а до АНО «Фонду захисту вкладників» [PERSON] не зверталася. Представником позивачки на підтвердження укладення між сторонами договору банківського вкладу та внесення суми вкладу, надано було оригінали квитанцій про внесення грошових коштів в розмірі 76 000 грн. 19.08.2013 року та 4000 грн. 11.09.2013 року, які були оглянуті в судовому засіданні. Оригіналу договору банківського вкладу «Стандарт» №SAMDNWFD0070079866600 від 19.02.2014 року (місцем укладення договору було м. Севастополь та копія знаходиться в матеріалах справи а.с. № 6) та заяви на оформлення вкладу від 19.08.2013 року, суду надано не було. Під час судового засіданні представник позивачки зазначив, що оригінал договору [PERSON] не надавався. Посилання представника позивачки на те, що оригінал договору не було надано позивачці, суд оцінив критично, оскільки згідно відмітки на договорі, один його екземпляр отримано особисто позивачкою. 20.05.2015 року позивачкою з метою встановлення розміру грошових коштів на її банківському депозитному рахунку, було подано заяву про витребування доказів, в якій вона просила витребувати від відповідача інформацію про наявні залишки коштів на рахунках в ПАТ КБ «ПриватБанк», відкритих на ім'я [PERSON], а також копії документів, які підтверджують право відповідача, в тому числі філії «Кримське регіональне управління», здійснювати банківську діяльність (а.с. № 60-65). Копію вказаного клопотання отримано представником ПАТ КБ «ПриватБанк» 20.05.2015р. (а.с. № 61). 03.06.2015 року представник позивачки подав клопотання про забезпечення доказів шляхом витребування додаткової інформації та документів від відповідача. Перелік доказів, які представник позивачки просив забезпечити, аналогічний тому, що зазначений в клопотанні про витребування доказів від 20.05.2015 року (а.с. № 112-113). Копію клопотання отримано представником ПАТ КБ «ПриватБанк» 03.06.2015 року. В поданій до суду 03.06.2015 року заяві представник відповідача повідомив про неможливість надання будь-якої інформації по договорах і рахунках [PERSON] у зв'язку із тим, що вони обслуговувались філією «Кримське регіональне управління». На сьогоднішній день, з підстав окупації АР Крим та конфіскації всього майна ПАТ КБ «ПриватБанк», яке знаходилось на території півострова, доступ до інформації по клієнтам філії «Кримське РУ» у відповідача відсутній. В судовому засіданні 10.06.2015 року. представником відповідача надано додаткові пояснення щодо заявленого клопотання про забезпечення доказів. У задоволенні клопотання просив відмовити, з тих підстав, що документи, які просить витребувати позивач і стосуються предмету спору долучено до матеріалів справи, а обґрунтування причини неможливості надання інформації по рахунках [PERSON] викладені у відповіді на клопотання про витребування доказів. Суд, проаналізувавши докази вважав їх не належними, оскільки позивачкою додано квитанції про внесення грошових коштів на депозитний рахунок, однак з аналізу їх змісту вбачається, що вони стосуються договору №SAMDN25000737184135 від 19.08.2013 року, а також підтверджують зарахування коштів у гривні, в той час як згідно позовних вимог позивачка просить стягнути вклад у валюті - доларах США. Документ, який би підтверджував зарахування коштів на депозитний рахунок, відкритий саме відповідно до договору № SAMDNWFD0070079866600 від 19.02.2014 року, позивачкою не надано. Крім того, сторонами не надано доказів, які підтверджують наявність на час звернення до суду грошових сум на рахунках позивачки, відкритих на підставі спірного договору. З оглянутої копії довідки № 49136912, виданої Кримським регіональним управлінням ПАТ КБ «ПриватБанк» 10.05.2014 року (а.с. № 6 зворотня сторінка), вбачається виконання підпису повноважної особи [PERSON] і печатки банку шляхом копіювання та накладання копії печатки з підписом на інший текст документу. Також у зазначеній довідці не вказано повний номер рахунку, на якому знаходяться вказані кошти, а тому вона не є належним і допустимим доказом, який міг би підтверджувати розмір вкладу та відсотків на теперішній час. Також довідка не може бути належним доказом, оскільки на момент її видачі згідно нормативних актів Центрального банку Російської Федерації з 21.04.2014 року і Національного банку України з 06.05.2014 року діяльність Кримського регіонального управління ПАТ КБ «ПриватБанк» була припинена. Інших доказів на підтвердження вказаних обставин стороною позивачки суду не надано. Врахувавши, що позивачкою не було надано суду оригіналів документів на підтвердження доводів викладених у позовній заяві, як і не було надано і належних доказів на підтвердження наявності грошових коштів на відповідному банківському рахунку, відкритому на ім'я позивача в ПАТ КБ «ПриватБанк» на виконання умов вказаного договору, а сторона відповідача не змогла ані підтвердити, ані спростувати наявність невиконаних перед позивачем грошових зобов'язань, суд прийшов до висновку щодо недоведеності позовних вимог [PERSON], у зв'язку з чим, у їх задоволенні відмовив. Але із такими висновками суду погодитись не можна, оскільки вони не відповідають обставинам у справі, а також суд неправильно застосував норми матеріального права. На підтвердження своїх позовних вимог позивачка надала заяву на оформлення вкладу «Стандарт» від 19 серпня 2013 року №SAMDN25000377184135, за умовами якого позивачка передала відповідачеві 76000 гривень на 12 місяців, під 18% річних (а.с.5). Також нею було надано копії квитанцій про здійснення операцій на цьому рахунку, які суддею були звірені з оригіналами. 19 лютого 2014 року цей вклад був закритий із зазначенням залишку 15178,32 грн., а між сторонами було укладено договір №SAMDNWFD0070079866600 від 19 лютого 2014 року, за умовами якого позивачка передала відповідачеві 16 685 доларів США 09 центів для розміщення в депозитному вкладі на 6 місяців (а.с.6). Ці два договори оформлені відділенням банку у м. Севастополі. Також позивачкою було надано і довідку Кримського регіонального управління ПАТ КБ «Приватбанк» від 10.05.2014 року, у якій підтверджено наявність коштів на рахунку у доларах США, а перші чотири та дві останні цифри номеру рахунку, які співпадають із номером рахунку, зазначеного у договорі від 19.02.2014 року (а.с.6). Зазначені договори, а також клієнтську виписку по договору від 19.08.2013 року, де відображено операції по вкладу були надані і суду апеляційної інстанції в режимі відеоконференції. Крім того, позивачка надала і копії відповідей ПАТ КБ «ПриватБанк» на її звернення про повернення вкладу, у яких зазначена позиція банку щодо неможливості повернення вкладу, у зв'язку із окупацією Криму та закриттям на цих територіях філій банку, та рекомендовано звернутися до інших установ банку для забезпечення банківського обслуговування. Всі відповіді банку не заперечують наявності вкладу, а лише повідомляють про неможливість виконати зобов'язання (а.с.8-15). Також і в суді першої інстанції представник ПАТ КБ «ПриватБанк» заявляв про неможливість виконання зобов'язання у зв'язку із окупацією Криму та закриттям на цих територіях філій банку, про що зазначено у запереченнях на позов, та посилання щодо відповідальності за ці дії іноземної держави (а.с.66-69,95-96,115-116). Отже, зазначені письмові докази свідчать про те, що відповідач не спростовував у суді першої інстанції факту наявності вкладу позивачки, а лише вказував на неможливість виконання банком зобов'язань по депозитному вкладу, що є не спростованою обставиною, відповідно до вимог ст.60, ч.1 ст.61 ЦПК України. Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з його недоведеності, а також з того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не може відповідати за договорами банківського вкладу, укладеними на території АР Крим до припинення її окупації. Погодитись із такими висновками не можна з огляду на наступне. В суді першої інстанції, та в апеляційному суді представники відповідача заперечуючи проти викладених позивачкою обставин, вважали, що зобов'язання за договорами, укладеними працівниками філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк», повинні виконуватись АНО «Фонд захисту вкладників» за рахунок майна банку, яке знаходиться на території АР Крим. На спростування того, що депозитний договір із позивачкою не укладався відповідач не надав належних та достовірних доказів. Позивачем доведено факт укладення договору банківського вкладу (депозиту) і внесення коштів на рахунок, а банк не довів виконання покладених на нього договором обов'язків щодо умов договору банківського вкладу, збереження грошей і їх повернення. Неможливість доведення останнім цих обставин не звільняє його від відповідальності за неналежне виконання зобов'язань за договорами. Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Тому посилання суду першої інстанції на законодавство іноземної держави, та наявності створених організацій на окупованих територіях, є необґрунтованим. Статтею 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. За правилами ч.1, 2 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Тому посилання відповідача на те, що він не повинен виконувати зобов'язання за договорами, кошти за якими вносились у відділенні банку на території АР Крим, котра на даний період часу окупована, суд вважає необґрунтованими, оскільки договір вкладу був укладений між позивачкою та ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридичною особою, місцезнаходженням якої є м. Дніпропетровськ. Згідно зі ст.95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Філія «Кримське регіональне управління» ПАТ КБ «ПриватБанк» не має статусу юридичної особи, що підтверджено і п.1.4 положення про цю філію, яке надав відповідач (а.с.97-101). Відповідно до п.5 Постанови Правління Національного Банку України від 06 травня 2014 року №260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя», банки, в тому числі ПАТ КБ «Приватбанк», зобов'язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів. Отже, обов'язок щодо припинення діяльності філій було покладено саме на банки, як юридичні особи, і будь - яких нормативних актів, які б звільняли ПАТ КБ «Приватбанк» від відповідальності за невиконання зобов'язання, прийнято не було. Доводи відповідача про те, що зобов'язання за укладеним з позивачем договором повинні виконуватись АНО «Фонд захисту вкладників» за рахунок майна банку, яке знаходиться на території АР Крим є безпідставними, оскільки ст.58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що банк відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства. Частиною 1 ст.527 ЦК України встановлено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти зобов'язання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 525 ЦК України передбачено недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання. Враховуючи те, що суд не взяв до уваги наведені обставини, висновки суду суперечать матеріалам справи, постановлене судове рішення підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про задоволення позову. Відповідно до умов депозитного договору від 19.02.2014 року заборгованість складає: по вкладу - 16 685,09 доларів США; відсотки по вкладу у розмірі 1246,58 доларів США, за період із 19 лютого до 16 грудня 2014 року (9% річних від 16685,09 доларів : 365 днів х 303 дні). Цю суму необхідно стягнути в іноземній валюті, оскільки правовідносини виникли при здійсненні валютних операцій, відповідно до вимог ч. 2 ст. 192 ЦК України, ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрету КМУ № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Оскільки відповідач не виконав своїх зобов'язань своєчасно, а тому відповідно до вимог ст.625 ЦК України із нього необхідно стягнути 3% річних від простроченої суми 16 685,09 доларів США, за період із 20 серпня до 16 грудня 2014 року, що становить 163,19 доларів США (3% річних від 16685,09 доларів : 365 днів х 119 днів). Цю суму необхідно стягнути в національній валюті Україні - гривні, на час постановлення рішення суду. Курс гривні до долара встановлений НБУ на 30.12.2015 року у співвідношенні: 1 долар США дорівнює 23,79 гривень. А тому три проценти річних за прострочення зобов'язання становлять 3882,29 гривень (163,19 доларів США х 23,79 грн.). На підставі ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути із ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь позивачки частково судові витрати у розмірі 3 000 гривень, із врахуванням часу розгляду справи, обсягу наданої їй правової допомоги (а.с.53-59). Відповідно до вимог підпункту 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» також необхідно стягнути судовий збір на користь держави у розмірі 4304 гривні 77 копійок, оскільки загальна сума стягнення у гривні становить 430 476,72 гривень.

Outcome: partial