Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визначення розміру часток у спільному майні, посилаючись на те, що вона з 22.04.2007 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26.05.2015 року. Під час шлюбу ними спільно у 2012 році було придбано нежитлову будівлю - магазин № 27 по [ADDRESS]. Відповідач перешкоджає у користуванні магазином, не дає доступу до нього для ведення бізнесу та фактично оспорює наявність її частки у праві власності. Її частка та частка відповідача у спільному сумісному майні є рівними, оскільки дане майно було придбане ними в період шлюбу. А тому просила визнати за нею право власності на 1/2 частину нежитлової будівлі, а саме: магазин № 27, що знаходиться по [ADDRESS] та припинити спільну сумісну власність її та відповідача на вказану нежитлову будівлю, а також стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати. Представник позивачки в судовому засіданні позов підтримав і в своїх поясненнях підтвердив обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав і в своїх поясненнях підтвердив обставини, викладені в письмових запереченнях, просив зменшити частку позивачки до 1/4 або 25 відсотків, а частку відповідача визначити 2/3 або 75 відсотків, оскільки під час перебування сторін у шлюбі ними було укладено договір купівлі-продажу з відстроченням платежу від 26.12.2012 року приміщення за адресою: [ADDRESS] У зв'язку з тим, що фінансових коштів на оплату вартості цього приміщення у них не було, позивачка [PERSON] 30.12.2013 року з його згоди уклала кредитний договір №00377N2013 на суму 222360 грн. з ПАТ «Кредобанк». З метою забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] в цей же день уклала договір іпотеки № 00377. Після припинення шлюбних відносин, а саме: з 08.03.2015 року до даного часу ним було оплачено банку 145000 грн., які він сплачував з власного бюджету і позивачка до них не має ніякого відношення. Відповідачка [PERSON] відмовляється сплачувати тіло кредиту в розмірі 77300 грн. та відсотки за користування кредитом, тому просить зменшити частку позивачки до 1/4 або 25 відсотків, а частку відповідача визначити 2/3 або 75 відсотків. Заслухавши пояснення представника позивачки та представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] з 22.04.2007 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26.05.2015 року (а.с.4). Відповідно до договору купівлі-продажу від 26.12.2012 року позивачка [PERSON] придбала у власність нежитлову будівлю, а саме: магазин № 27, що знаходиться по [ADDRESS] (а.с.5). Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 СК України). Відповідно до ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. У відповідності до норм ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. На підставі ч.1 ст.357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Таким чином, суд вважає, що оскільки нежитлова будівля придбана сторонами в період шлюбу, то вона є спільною сумісною власністю, а тому належить визнати за позивачкою [PERSON] право власності на 1/2 частину нежитлової будівлі, а саме: магазин № 27, що знаходиться по [ADDRESS] та припинити спільну сумісну власність сторін на вказану нежитлову будівлю, повністю задовольнивши позовні вимоги, а також згідно ст.88 ч.1 ЦПК України стягнути з [PERSON] на користь позивачки понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551 грн. 20 коп., сплачені згідно квитанції (а.с.1). Заперечення представника відповідача з приводу того, що позивач під час подружнього життя отримала кредит, але сплачує його він, а тому просить зменшити розмір частки позивачки на думку суду є необґрунтованими оскільки ці обставини стосуються зовсім інших правовідносин, відповідач має право звернутись до суду позовом з цього приводу до позивача. На підставі викладеного ст. 60 СК України, ст.ст.15, 357, 368, 372 ЦК України та

Outcome: approved