Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовною до відповідачів про стягнення аліментів на своє утримання. Позовна заява обґрунтована тим, що позивачка є пенсіонеркою, перебуває в скрутному матеріальному становищі, в 2017 році перенесла інфаркт, хворіє стенокардією, атеросклерозом, гіпертонічною хворобою а відтак потребує матеріальної допомоги. Позивачка має двох синів [PERSON] , [PERSON] , які являються відповідачами у справі. Оскільки сини в добровільному порядку матеріально не допомагають, позивачка звернулась до суду з вищевказаним позовом. Ухвалою Деснянського районного суд м. Києва від 22.12.2020 року у вказаній вище справі вирішено питання про доцільність її розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, учасникам процесу роз`яснено право подати заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань відповідно до положень чинного ЦПК України. Відповідачі по справі повідомлені судом про розгляд судом даного провадження у встановленому законом порядку. 14.01.2021 від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого останній просить відмовити в задоволенні позовних вимог, з огляду на те, що позивачка не є малозабезпеченою, а також має певні заощадження, при цьому, позивачка останній рік мешкає на приватній території за адресою: [ADDRESS] , в окремому будинку, який опалюється газом, освітлюється світлом, а рахунки за спожитий газ, електрику, тощо жодного разу не сплачувала. Також просив врахувати те, що він офіційно не працює, живе на випадкові підробітки, а також має споживчий кредит на придбане 2019 році житло за вищевказаною адресою, а відтак просто фізично не має можливості сплачувати аліменти на утримання матері. 15.01.2021 від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого останній просить відмовити в задоволенні позовних вимог, з огляду на те, що позивачка наразі проживає в його брата [PERSON] , отримує пенсію, а також має певні заощадження. У своєму відзиві просив врахувати те, що на даний час не має постійного працевлаштування та заробітної платні, працює на нерегулярних підробітках, має дружину, яка на даний знаходиться у декретній відпустці. Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводитись. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] є синами позивачки [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а/з № 2307, а/з № 104) Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачка є пенсіонеркою, з її слів перебуває в скрутному матеріальному становищі, в 2017 році перенесла інфаркт, хворіє стенокардією, атеросклерозом, гіпертонічною хворобою, а відтак потребує матеріальної допомоги від своїх синів. Відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними особами, зокрема, є особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами. Згідно ч. 1 ст. 202 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Згідно ч. 1 ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Як роз`яснено в п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 № 3, обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК). Тобто, виходячи із зазначених норм, обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів:1) походження дитини від матері, батька 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних обставин. Таким чином, сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання. Стан непрацездатності повинен супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 95 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Позивачкою [PERSON] не було надано суду належних та достовірних доказів, в розумінні Цивільного процесуального кодексу України, в підтвердження її скрутного матеріального стану та необхідності в отриманні сторонньої допомоги з боку відповідачів у справі - [PERSON] , [PERSON] . Факт непрацездатності [PERSON] та отримання нею пенсійних виплат, у незначній на думку позивачки сумі, не підтверджено відповідними доказами та не є безумовною підставою для стягнення аліментів на її утримання. Крім того, з наданих суду доказів суд позбавлений можливості встановити факт не тільки потреби, а й можливості надання такої матеріальної допомоги з боку відповідачів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи надані суду докази з позиції їх належності та допустимості, норми чинного законодавства України, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення аліментів на своє утримання. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed