Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила визнати за нею право власності на 3/4 частини житлового будинку з житловою прибудовою, розташованої за адресою: [ADDRESS], який складається з житлового будинку А-1 загальною площею 45,3 кв. метрів в тому числі житловою площею 53,4 кв. метрів, погреба а1, житлової прибудови А1-1 загальною площею 38,7 кв. метрів, в тому числі житловою площею 11,9 кв. метрів, загальною площею житлового будинку А-1 з житловою прибудовою А1-1 84,0 кв. метрів, в тому числі житловою площею 53,4 кв. метрів, тамбура а2, крильця а3, сараю Г, гаражу Ж, зливної ями ж, огороджень номер 1-2, замощення 1. Визнати за малолітнім [PERSON] право власності на 1/4 частину вказаного житлового будинку з житловою прибудовою та надвірними забудовами у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO]. Визнати за нею право власності на 3/4 частини грошових внесків, що зберігаються на рахунках номер [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] в ПАТ «Банк Русский Стандарт». Визнати право власності за малолітнім [PERSON] право власності на 1/4 частину вищевказаних грошових внесків після смерті [PERSON], померлого [INFO]. Позивачка посилалась на таке: на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 21 серпня 2000 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстром номер 5265 та зареєстрованого в КП БТІ міста Донецька 13 вересня 2000 року її чоловікові [PERSON] належить вказаний житловий будинок. [INFO] чоловік помер. Після його смерті залишилася спадщина, яка складається з вказаного житлового будинку та грошових внесків на трьох рахунках, які нею вказані в позовній заяві. Спадкоємцями після його смерті є вона та їх син. Вказане майно є її з чоловіком спільним, оскільки вони разом із спадкодавцем знаходились в зареєстрованому шлюбі з 24 серпня 1973 року. Відповідно до ст. 60 СК України вказане майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності. Нотаріус П'ятої Донецької державної нотаріальної контори відмовив їй у видачі свідоцтва про право власності на 1/2 частину майна у відповідності до ст. 60 СК України та у видачі 1/4 частини, оскільки на видачу свідоцтва про право власності у спільному майні подружжя необхідна згода Служби у справах дітей. Її доля у вказаному майні складає 3/4 частини, а доля їх дитини -1/4 частину відповідно. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги. Відповідач Територіальна громада в особі Куйбишевської районної в місті Донецьку Ради просила розглядати справу за відсутності її представника. Співвідповідач - мати померлого [PERSON], залучена судом до участі у справі, у судовому засіданні проти позову не заперечувала, пояснила, що [INFO] помер її син [PERSON] Після його смерті залишилася спадщина, на яку вона не претендує, не заперечує проти визнання за позивачкою та її сином права власності на вказане майно. Пояснила, що батько [PERSON] вже давно помер, відбуваючи покарання у місцях позбавлення волі, але де саме, коли, вона не може пояснити, документу про смерть у неї немає. З останнім нею було розірвано шлюб та його долею вона не цікавилась. Надалі звернулася до суду із заявою, в якій просила розглядати справу за її відсутністю. Суд вважає позовні вимоги підлягаючими частковому задоволенню за таких підстав: [PERSON] та [PERSON] знаходились в зареєстрованому шлюбі з 24 серпня 1973 року, актовий запис номер 439, вчинений міським бюро РАГС міста Шахтарська Донецької області. Відповідно до листа начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області номер 1072/04.2-22 від 17 лютого 2014 року в актовому записі номер 439 від 24 серпня 1973 року про шлюб [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], складеного відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Шахтарську реєстраційної служби Шахтарського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області відмітка про розірвання шлюбу в актовому запису відсутня. [INFO] [PERSON] помер, про що складено актовий запис номер 531 від 08 травня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції у місті Донецьку. Після смерті [PERSON] на його ім'я залишилося таке майно: житловий будинок з житловою прибудовою та надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS], який належить померлому на підставі договору купівлі-продажу від 21 серпня 2000 року, посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстром номер 5265. З листа приватного нотаріуса [PERSON] номер 18/01-16 від 19 лютого 2014 року вбачається, що при укладанні вказаного договору купівлі-продажу відсутня відмітка про те, що [PERSON] купив житловий будинок за власні кошти. Копія паспорту покупця [PERSON] в її справі відсутня, а інформація про наявність або відсутність шлюбу для реєстрації нотаріальних дій не повинна вноситись. Відповідно до листа Публічного акціонерного товариства «Банк Руский Стандарт» номер 12/2-02-1025 від 28 лютого 2014 року, зазначені в листі ПАТ «Банк Руский Стандарт» номер 12/2-02-4028 від 30 липня 2013 року, направленому на адресу П'ятої Донецької державної нотаріальної контори, поточні рахунки номер [NUMBER] та номер [NUMBER] були відкриті та використовувались банком для обліку вкладу та нарахування відсотків на вклад в рамках Договору банківського вкладу /депозиту/ «Руский Стандарт - Відсотки гріють + /Україна/ номер 006038598 від 24 грудня 2012 року, укладеного з [PERSON]. Станом на 27 лютого 2014 року залишок грошових коштів на рахунках номер [NUMBER] та номер [NUMBER] відсутній. Відповідно до п.2.2 Договору депозиту, сума вкладу та нараховані на вклад відсотки в повному обсязі були перераховані Банком на поточний рахунок номер [NUMBER], відкритий [PERSON] на підставі договору номер 00060000603 про відкриття поточного рахунку в рамках обслуговування депозитних продуктів для фізичних осіб від 24 грудня 2012 року. Таким чином, станом на 27 лютого 2014 року залишок коштів на рахунку номер [NUMBER] складає 98881,26 гривень. Відповідно до наявної в Банку копії паспорта [PERSON] перебував в шлюбі з [PERSON]. В Банку відсутні будь-які заяви, подані дружиною [PERSON] Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім,ю України, який діяв до 01 січня 2004 року, майно, нажите подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю. Кожний з подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. Подружжя користуються рівними правами на майно і в тому числі, коли один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Житловий будинок було придбано померлим 21 серпня 2000 року, тому на той час діє вказаний закон. Відповідно до ст. 60 СК України, який діє з 01 січня 2004 року майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини /навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо/ самостійного заробітку /доходу/. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним з подружжя укладено договір в інтересах сім,ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позивачка має право яв співвласник на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] та грошових внесків, що знаходяться на рахунку номер [NUMBER] в ПАТ «Банк Руский Стандарт». Відповідно до вищевказаного суд приходить до висновку, що після смерті [PERSON] залишилася спадщина у вигляді 1/2 частини житлового будинку з житловою прибудовою та надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] та 1/2 частина коштів на рахунку номер [NUMBER] в ПАТ «Банк Руский Стандарт». Станом на 27 лютого 2014 року загальна сума залишку коштів на вказаному рахунку складає 98881,26 гривень. Як вбачається з матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON] заповіту після його смерті немає. У відповідності до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою ст. 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Як пояснила у судовому засіданні позивачка, спадкоємцями першої черги є вона та дитина померлого, а також мати померлого, яка залучена судом в якості співвідповідача. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за законом чи заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України він не заявив про відмову від неї. Таким чином, судом встановлено, що позивачка від свого імені та від імені малолітнього сина померлого у встановлений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк з дня відкриття спадщини звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Мати померлого [PERSON] до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті свого сина не зверталася. У судовому засіданні вона заявила, що не претендує на частину спадщини після смерті свого сина. Інших спадкоємців першої черги судом не встановлено. Зі слів матері померлого у судовому засіданні, батько її чоловіка помер у місцях позбавлення волі дуже давно, рік не пам'ятає. Таким чином, позивачка та син померлого є єдиними спадкоємцями першої черги на спадщину після смерті [PERSON] в рівних долях. Відповідно до технічного паспорту, наданого позивачкою, остання інвентаризація будинку проведена 04 лютого 2004 року, тобто більш десяти років тому. Позивачка у судовому засіданні заявила про те, що не має грошей для сплати витрат БТІ для інвентаризації будинку на теперішній час. У відповідності до ст. 349 ЦК України право власності на майно припиняється у разі його знесення. У разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності нас це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру. Відповідно до довідки Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації міста Донецька» від 06 листопада 2013 року номер 260605 на адресу П'ятої Донецької державної нотаріальної контори відповідно до архівних даних право власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] станом на 31 грудня 2012 року зареєстроване за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстром номер 5265 від 21 серпня 2000 року. У судовому засіданні позивачка заявила про те, що будинок не знесений, не знищений, не відчужений. У судовому засіданні надала фотографії будинку на теперішній час та за даними цих фотографій вбачається, що житловий будинок з житловою прибудовою та надвірними будівлями змін не претерпів. Таким чином, суд вважає позовні вимоги доказані за виключенням вимог позивачки стосовно визнання права власності на грошові внески на рахунках [NUMBER] та [NUMBER] в ПАТ «Банк Руский Стандарт». На підставі ст.ст. 16, 349, 1261, 1268, 1269, 1270, ЦК України, ст.. ст.. 22 Кодексу про шлюб і сім,ю України, ст.. 60 СК України,

Outcome: partial