Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-23 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 27.06.2014 вона уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося у звязку з різними поглядами на сімейне життя та ведення спільного господарства. Примирення, подальше спільне проживання та збереження сімї не можливе, втрачені почуття любові та взаємоповаги. З наведених підстав просила розірвати шлюб. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовну заяву підтримала з підстав у ній викладених. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав, просив розірвати шлюб, оскільки не вбачає підстав для його збереження. Заслухавши доводи учасників цивільного процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 3 статті 200 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд встановив, що між сторонами 27.06.2014 укладено шлюб, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб від 27.06.2014 серії І-КГ № 087747, актовий запис № 70 (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON], 19.08.2015 народження, що підтверджується копією свідоцтва про народження від 28.08.2015 серії І-КГ № 204824, актовий запис № 181. Згідно статей 21, 24\~Сімейного кодексу\~України (далі СК України), шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до статті 112\~СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сімї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і може бути розірваним. Як вбачається з матеріалів справи, позивачкою за подання до суду позовної заяви сплачено 704,80 грн. судового збору (а.с. 1). Відповідно до положень статей 141, 142\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду наведеного позивачці підлягають поверненню з державного бюджету 352,40 грн., що дорівнює 50-ти відсоткам судового збору, сплаченого нею при поданні позову (704,80 х 0,5 = 352,40). Інша частина понесених позивачкою витрат зі сплати судового збору в розмірі 352,40 відповідно до вимог статті 141 ЦПК України стягуються з відповідача на користь позивачки.

Outcome: approved