Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-12 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись на те, що з вона перебуває з 11 листопада 2014 року у шлюбі із відповідачем. При цьому під час спільного проживання із відповідачем у неї народилась дитина, [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач. Зараз вони з відповідачем проживають окремо, сімейні стосунки припинені, дитина знаходяться на її утриманні. Відповідач натомість матеріальної допомоги їй не надає, однак зобов'язаний надавити таку допомогу, хоча він не має постійної роботи. На підставі переліченого просила суд стягнути з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої доньки аліменти в твердій грошовій сумі щомісячно від усіх видів доходів відповідача до досягнення донькою повноліття. Під час розгляду справи в суді [PERSON] уточнила свої позовні вимоги, за якими просила суд стягнути з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої [PERSON] аліменти в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання позивачка, [PERSON], не з'явилась, надавши суду заяву, за якою просила суд вирішити вказаний позов за її відсутності при участі її представника, [PERSON], наполягаючи при цьому повністю на задоволенні пред'явленого позову. В судовому засіданні представник позивачки, [PERSON], яка діє на підставі договору, підтримуючи уточнені позовні вимоги [PERSON], зазначала, що позивачка у теперішній час перебуває у АР Крим, де потребує від батька дитини матеріальної допомоги на утримання спільної малолітньої дитини, [INFO]. Оскільки відповідач не працює, однак за законом зобов'язаний утримувати свою доньку, то просила суд задовольнити вимоги [PERSON] Відповідач, [PERSON], у судовому засіданні визнавав заявлені до нього уточнені позовні вимоги [PERSON] та не заперечував проти задоволення пред'явленого позову. При цьому зазначав, що він ніколи не відмовлявся від надання матеріальної допомоги дружині на утримання спільної доньки, однак позивачка йому не надає інформації про місце знаходження [PERSON]. Відповідно до наданих суду письмових заперечень [PERSON] вбачається, що, не визнаючи заявлений до нього позов, відповідач зазначав, що він завжди допомагав своїй дружині в утриманні спільної доньки, однак, коли місце знаходження позивачки та [PERSON] йому стало невідоме, то він фактично не зміг вже надавати таку допомогу з об'єктивних причин, тому вважав, що законних підстав для стягнення аліментів з нього в примусовому порядку немає. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, вважає, що уточнені позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступного вмотивування. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 11 листопада 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції в Донецькій області, актовий запис № 543 від 11 листопада 2014 року (а. с. 4). Відповідно до свідоцтва про народження, виданого 11 листопада 2014 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції в Донецькій області, актовий запис № 1004 від 11 листопада 2014 року, вбачається, що [PERSON] народилась 5 листопада 2014 року, батьками якої зазначені сторони у справі (а. с. 5). Згідно довідки Севастопольської міської лікарні № 2 від 9 листопада 2015 року вбачається, що [PERSON], [INFO]., перебуває на обліку у вказаному медичному закладі, який відвідує разом із матір'ю, [PERSON] (а. с. 66). Факт проживання позивачки разом із малолітньою [PERSON], [INFO]., також підтверджується міграційними картками від 14 жовтня 2015 року, за якими [PERSON] разом із [PERSON] мешкають в [ADDRESS] (а. с. 67). Згідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, а на підставі ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. На підставі ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд таким чином не приймає до уваги надані відповідачем копії квитанцій та чеків на підтвердження надання ним допомоги [PERSON], в тому числі щодо утримання малолітньої [PERSON], оскільки вказані документи не впливають на обов'язок того батька, який проживає окремо від дитини, надавати матеріальну допомогу матері дитини, яка проживає разом із нею, на утримання такої дитини у подальшому до досягнення дитиною повноліття (а. с. 29-60). Оскільки відповідач визнав повністю уточнені позовні вимоги, таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову без з'ясування та дослідження інших обставин справи. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню шляхом стягнення з відповідача аліментів на користь позивачки в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно від усіх доходів на утримання доньки, [PERSON], та до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки при зверненні до суду із позовом про стягнення аліментів позивачка від сплати судового збору звільнена за законом, то на підставі переліченого з відповідача підлягає стягненню у дохід держави судовий збір в розмірі 487,20 грн.

Outcome: approved