Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що з 11.02.1998 року по 20.12.2005 рік перебувала в шлюбі з відповідачем. В період шлюбу в них народився син [PERSON], [INFO]. Вказала, що з моменту розірвання шлюбу, до досягнення сином повноліття, відповідач сплачував аліменти на його утримання на підставі рішення суду. Також позивачка, вказала, що син досяг повноліття, а тому стягнення аліментів на його утримання було припинено. Разом з тим, останній на даний час навчається та є студентом денної форми навчання в філії «Білгород-Дністровський економіко-правовий коледж» Вищого навчального закладу Укоопспілки «Полтавський університет економіки та торгівлі», а тому потребує матеріальної допомоги. Зазначила також, що син має вади обох ніг, в звязку з чим потребує спеціального взуття, періодичної діагностики та лікування. Спільної згоди з відповідачем щодо добровільної участі в утриманні повнолітнього сина між ними не досягнуто, самостійно вона не має можливості в повній мірі забезпечити належне утримання сина, а тому потребує матеріальної допомоги відповідача. Останній працює в УТЦ ХАЕС, отримує заробітну плату, а тому, на думку позивачки, може допомагати їй утримувати їх спільного сина, що навчається. На підставі наведеного, позивачка просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку(доходів) відповідача щомісяця на період його навчання, а також стягнути сплачену нею вартість навчання сина за перший семестр в сумі 4 850 гривень та рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання. Клопотання представника позивача [PERSON] про розгляд справи у порядку спрощеного провадження ухвалою суду від 18.12.2017 року залишено без задоволення. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задоволити, зокрема зазначивши, що відповідач мав змогу платити аліменти в такій частині, як просить позивачка до повноліття сина, а саме 4 000 - 4 500 тисячі гривень на місяць, а тому вважає, що і на даний час він має можливість сплачувати саме такий розмір. Також зазначив, що самостійно позивачка не має можливості в повній мірі забезпечити належне утримання сина, оскільки отримує мінімальну заробітну плату, приблизно 1 000 гривень тратить на місяць безпосередньо на навчання сина, крім того купує одяг і продукти харчування для останнього, а тому потребує матеріальної допомоги відповідача саме в такому розмірі. Також представник позивача вказав на те, що син позивачки стипендії не отримує, що позивачка оплатила перший і другий семестр навчання сина, а тому вважає за справедливе, щоб відповідач компенсував їй кошти за оплату першого семестру його навчання. Представник відповідача позов визнала частково, вказавши на те, що відповідач створив нову сімю, має на утриманні сина [PERSON], [INFO], на якого вже згідно рішення суду сплачує аліменти в розмірі 1/4 частини свого заробітку, останній має незадовільний стан здоровя та перебуває під наглядом лікаря педіатра та лікаря-офтальмолога. Зазначила, що відповідач є єдиним хто утримує сімю та сплачує усі комунальні платежі, приблизно 1 000 гривень на місяць, оскільки дружина не працює. Також вважає, що позивачкою не доведено фактичні витрати на навчання, а витрати на одяг та продукти харчування, не стосуються даного виду аліментів, оскільки це кошти на навчання, а не на утримання повнолітньої людини, оскільки дитиною вважається людина лише до 18 років. Також зауважила те, що син навчається в навчальному закладі, який розташований у місці, де він має житло, в якому постійно проживає, при цьому не витрачаючи кошти на доїзд до навчального закладу. Позовну вимогу щодо стягнення з відповідача, сплаченої позивачкою вартості навчання сина за перший семестр в сумі 4 850 гривень, не визнає повністю, оскільки аліменти на навчання включають в себе дані витрати. Зазначила, що погоджується на те, щоб з відповідача стягнути аліменти в розмірі 1/8 від заробітної плати. Крім того вказала, що у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у звязку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила ст. 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються ст. 199 цього Кодексу. Просила визнати неналежними, надані представником позивача докази, а саме: фіскальні чеки про сплату коштів за навчання, довідку про стан здоровя від 11.04.2013 року та плантографію стопи, оскільки вони є неналежним чином завірені, а оригінали даних документів представником позивачки в судовому засіданні не були надані. Заслухавши пояснення представників позивачки та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити частково, виходячи з наступного. Як вбачається з доводів позовної заяви та матеріалів справи, [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO]. Позивачка у встановленому законом порядку заявила вимогу про отримання аліментів на утримання повнолітнього сина, так як останній продовжує навчання і у зв'язку з цим потребує допомоги. У відповідності зі ст. 199 ч. 1 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення 23-х років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на допомогу припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Обставинами, які враховуються судом при призначенні аліментів, відповідно до ст.182 СК України є: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. Згідно роз'яснень, викладених в п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 16.05.2006 року, обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Матеріалами справи підтверджено, що [PERSON], у зв'язку зі своїм навчанням в філії «Білгород-Дністровський економіко-правовий коледж» Вищого навчального закладу Укоопспілки «Полтавський університет економіки та торгівлі», про що в матеріалах справи наявна довідка №267 від 21.08.2017 року та договір від 21.08.2017 року № 55, потребує матеріальної допомоги. Що стосується можливості відповідача надавати матеріальну допомогу, так суд вважає, що останній має таку, але не в такому розмірі, як просить позивач, оскільки відповідач хоч і має постійне місце роботи та отримує щомісячний дохід, але має також іншу дитину, на утримання якої сплачує аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу. Вказаного відповідач не заперечував, висловивши згоду на сплату аліментів в розмірі 1/8 частини своїх доходів, про що зазначив у судовому засіданні. При цьому, виходячи з вимог ч. 2 ст. 199 СК України, суд вважає за необхідне стягувати аліменти по 30.06.2020 року, але не довше, ніж до досягнення 23 років, оскільки саме з вказаної дата припиняється право [PERSON] на утримання в зв'язку з припиненням навчання. Що стосується позовної вимоги щодо стягнення з відповідача, сплаченої позивачкою вартості навчання сина за перший семестр в розмірі 4 850 гривень, то суд вважає, що така до задоволення не підлягає, оскільки вартість навчання слід враховувати у визначенні розміру аліментів, а також те, що правовідносини щодо обовязку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При цьому, суд визнає неналежними, надані представником позивача докази, а саме: фіскальні чеки про сплату коштів за навчання, довідку про стан здоровя від 11.04.2013 року та плантографію стопи, оскільки вони є неналежним чином завірені і оригінали даних документів представником позивачки в судовому засіданні надані не були. Посилання представника позивача на Постанову ВСУ №6-1489-с17 від13.09.2017 року при вирішенні даного спору не береться до уваги, оскільки дана постанова визначає правила застосування ст. 185 СК України, а у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у звязку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила ст. 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються ст. 199 цього Кодексу. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України вважає, що з відповідача в дохід держави підлягають стягненню 427 грн. 52 коп. судового збору, оскільки позивачка при зверненні до суду з даним позовом була звільнена від його оплати.

Outcome: approved