Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-29 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] в порядку набувальної давності, відповідно до ст. 344 ЦК України, оскільки вона безперервно та відкрито, на протязі більше ніж 10 років, володіє даним нерухомим майном. Позивачка та її представник адвокат Златі Д.С. (ордер серії ОД № 423899 від 21.06.2021 р.) у судове засідання не з`явились, від представника позивачки надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідачка по справі, у судове засідання не з`явилась, про час та місце слухання справи сповіщена належним чином в порядку ч. 10 ст. 187 ЦПК України, причини неявки суду не відомі, відзив на позов не надходив. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може\~ухвалити заочне\~рішення на\~підставі наявних\~у справі\~доказів за\~одночасного існування\~таких умов: відповідач\~належним чином\~повідомлений про\~дату,\~час і\~місце судового\~засідання; відповідач\~не з`явився\~в судове\~засідання без\~поважних причин\~або без\~повідомлення причин; відповідач\~не подав\~відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. \~ \~ \~ \~Таким чином, суд приходить до висновку, що причини неявки відповідачки є неповажними, відзив на позовну заяву відповідачка не направила, представник позивачки та позивачка не заперечує проти заочного розгляду справи, таким чином є підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] від 14.06.1993 р.; технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] , власник [PERSON] ; звіт про проведення незалежної оцінки вартості квартири [ADDRESS] . Одеської області, вартість складає 99780 грн. Дослідивши надані докази, судом було встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . У 2010 р. відповідачка, у зв`язку із своїм переїздом, передала позивачці належну їй квартиру для постійного проживання. В цього часу позивачка постійно та безперервно проживає в цій квартирі, вона відкрито володіє даною квартирою, доглядає за нею, проводить поточні ремонти, сплачує комунальні платежі. Отож з 2010 р. позивачка проживає у даній квартирі, яка знаходиться у власності [PERSON] , відкрито, постійно та безперервно володіє та користується даною квартирою, усі сусіди знайомі із позивачкою, що свідчить про відкритість володіння та користування квартирою. Оскільки позивачка більш ніж 10 років добросовісно, безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном, вона вважає, що за нею може бути визнано право власності на квартиру [ADDRESS] , в порядку ст.. 344 ЦК України. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження у судовому засіданні. Ст. 344 ч. 1 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Згідно п. 11 Постанови Пленуму Вищего спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (далі Постанова) право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Відповідно до ч. 9 Постанови, при вирішенні\~спорів,\~пов`язаних\~із набуттям\~права власності\~за набувальною\~давністю,\~суди повинні\~враховувати,\~зокрема,\~таке: володіння\~є добросовісним,\~якщо особа\~при заволодінні\~чужим майном\~не знала\~і не\~могла знати\~про відсутність\~у неї\~підстав для\~набуття права\~власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Ч. 1 ст. 397 ЦК України передбачено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Згідно з ч. 3 цієї статті, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено ЦК України. Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила\~статті 344\~Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Як встановлено судом позивачка з 2010 р. добросовісно, безперервно володіє та відкрито користується квартирою [ADDRESS] , яка на праві приватної власності належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 14.06.1993 р. У зв`язку з тим, що відповідачка не висуває вимоги про повернення нерухомого майна, суд приходить до висновку, що позивачка є добросовісним володільцем нерухомого майна. Факт володіння нерухомим майном позивачка не приховувала. Тобто на протязі 10 років позивачка добросовісно, безперервно та відкрито володіє даним нерухомим майном, таким чином є правові підстави для визнання за нею право власності на квартиру [ADDRESS] , в порядку ст.. 344 ЦК України. Відповідно до вимог ст.. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, позовні вимоги позивачки про визнання за нею права власності на квартиру [ADDRESS] за набувальною давністю є правомірними і законними, виходять із правовідносин, пов`язаних з набуттям права власності. Підстав, які не дозволяють визнання права власності за позивачкою, судом не встановлено. Виходячи з вищевикладеного, \~ \~ \~ \~

Outcome: approved