Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-20 00:00:00

Позивачка звернулась з позовом до [PERSON] про визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування. В позові зазначила, що 02.12.2014 року помер її чоловік [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді ? частки квартири [ADDRESS]. Позивачка та її син є єдиними спадкоємцями за законом. В липні 2015 року нотаріусом позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з тим, що вищезазначена квартира не зареєстрована в реєстраційній службі м. Маріуполя. Позивачка просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на ? частку квартири [ADDRESS]. Позивачка [PERSON] до залу судового засідання не зявилась, надала на адресу суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач [PERSON] надав на адресу суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутності, не заперечував проти задоволення позовних вимог. На підставі ст.197 ч.2 ЦПК України справа розглянута у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши матеріали справи в їхній сукупності, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 21.03.1994 року [PERSON] та [PERSON] належить на праві спільної сумісної власності квартира [ADDRESS] (а.с.15). З технічного паспорту на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS], виконаного на замовлення [PERSON], вбачається, що загальна площа квартири складає 47,1 кв.м , житлова - 33,2 кв.м. (а.с.16-17). Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Частина 2 статті 3 цього Закону визначає, що державна реєстрація гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно з ч. 4 цього Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Тобто такі права мають підтверджуватися відповідними правовстановлюючими документами, а право власності бути зареєстрованим належним чином, відповідно до закону, оскільки такою реєстрацією держава визнає наявність цих прав і гарантує їх достовірність. Згідно з актовим записом №2329 від 03.12.2014 року, вчиненого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, зареєстровано смерть [PERSON], який помер 02.12.2014 року (а.с.14). Як вбачається з свідоцтва про народження [PERSON] серії IV-УР № 267877 батьком останнього записано [PERSON], матірю [PERSON] (а.с.12). Зі свідоцтва про шлюб серії VIII-УР № 092428 від 10.09.1965 року вбачається, що укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON], після реєстрації шлюбу останній присвоєне прізвище «Малащинська» (а.с.13). Згідно із ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину. Згідно зі ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. З матеріалів спадкової справи вбачається, що [PERSON] звернулась з заявою про отримання спадщини після смерті свого чоловіка [PERSON] Син померлого на спадщину не претендує. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23.06.2015 року № 02-14 державним нотаріусом [PERSON] було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частки квартири [ADDRESS] після померлого 02.12.2014 року [PERSON]А (а.с.19-20). Враховуючи той факт, що на теперішній час позивачка позбавлена можливості зареєструвати право власності померлого чоловіка у органах реєстраційної служби речових прав на нерухоме майно, суд вважає необхідним захистити права позивачки та визнати за нею в судовому порядку право власності на ? частки квартири [ADDRESS] в порядку спадкування.

Outcome: approved