Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 02.08.2008 вона уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося у звязку з різними поглядами на сімейне життя та ведення спільного господарства. Примирення, подальше спільне проживання та збереження сімї не можливе, втрачені почуття любові та взаємоповаги. З наведених підстав просила розірвати шлюб. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність (а.с. 12). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, подав заяву з проханням розглядати справу без його участі, висловив позицію про визнання позову (а.с. 10). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 3 статті 200 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так, частиною четвертою статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, ЦПК допускає ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні і в правовідносинах, що виникли між сторонами відповідач позов визнав, таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, отже в даному випадку наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні. Суд встановив, що між сторонами 02.08.2008 зареєстровано шлюб, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб від 02.08.2008 серії 1-КГ № 035477, актовий запис № 59 (а.с. 8). Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження від 14.04.2009 серії 1-КГ № 082508, актовий запис № 60 (а.с. 9). Згідно статей 21, 24 Сімейного кодексу України (далі СК України), шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до статті 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сімї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і може бути розірваним. Відповідно до вимог статей 141, 142\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже позивачці з державного бюджету підлягають поверненню 352,40 грн., що дорівнює 50-ти відсоткам судового збору, сплаченого нею при поданні позовної заяви (704,80 х 0,5 = 352,40). Інша частина понесених нею витрат зі сплати судового збору в розмірі 352,40 грн. відповідно до вимог статті 141 ЦПК України стягуються з відповідача на її користь. На підставі статей 105, 110, 112 СК України та

Outcome: approved