Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом, в якому просить встановити місце проживання її з відповідачем малолітнього сина [PERSON], [INFO], разом із нею. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу з відповідачем спору між ними щодо місця проживання дитини не було і відповідач погодився на те, що син залишиться проживати із нею. Вона жодним чином не перешкоджала відповідачу спілкуватись із сином. Проте, впродовж останніх місяців відповідач самовільно забирає сина і декілька днів не дає можливості спілкуватись їй із дитиною, погрожує їй фізичною розправою, залякує, що вона більше не побачить дитини. У зв'язку з такими діями відповідача дитина перестала відвідувати дошкільний заклад, не має змоги звично спілкуватись із матір'ю. Вважає, що така поведінка відповідача порушує її права як матері та негативно впливає на психологічний стан дитини. Позивач в судовому засіданні позов підтримала з підстав викладених у позовній заяві, просить позов задоволити. Відповідач в судовому засіданні позов заперечив. Представник Органу опіки та піклування виконкому Дрогобицької міської ради в судовому засіданні позов підтримала. Вислухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов слід задоволити, виходячи з наступного: У статті 60 ЦПК України регламентовано, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Встановлено, що сторони є батьками [PERSON], [INFO]. Згідно рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12.02.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. У відповідності до вимог ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків. Хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ч.1 ст.160 та ч.1 ст.161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. У п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року роз'яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Принцип 6 Декларації прав дитини, зокрема, закріплює, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч.1 ст.9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Враховуючи наведене та вимоги національного законодавства щодо захисту прав дитини, а також Декларацію прав дитини 1959 р., яка проголошує принципи виховання дитини у атмосфері любові і розуміння для повного та гармонічного її розвитку,

Outcome: approved