Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-10 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом , який мотивує тим , що перебувала в шлюбі з відповідачем. За час перебування в шлюбі у них народилася дочка - [PERSON], [INFO]. Заочним рішенням Коломийського міськрайонного суду від 25 липня 2014 року шлюб між сторонами розірвано. За час перебування в шлюбі сторонами набуто житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] та квартира, яка знаходиться за адресою - [ADDRESS], автомобіль марки БМВ. Також, за час перебування шлюбі було придбано рухоме майно: холодильник марки «L.G.» вартістю - 12 000 грн., кавовий апарат, вартістю - 3 000 гр., телевізор марки «Самсунг» вартістю - 11 000 грн., пральна машина марки «Самсунг» вартістю 5 000 грн., ноутбук марки «Асус» вартістю 7500 грн., планшет марки «Самсунг» вартістю 4 900 грн., соковижималка марки «Кенвуд» вартістю 1 500 грн., миючий пилосос марки «Кархер» вартістю 2000 грн., фотоапарат марки «Кенон» вартістю 5000 грн., пилосос марки «L.G.» вартістю 1900 грн., велосипед вартістю 4500 грн., праска - марки «Браун» вартістю 1200 грн. Всі кошти на будівництво житлового будинку були надані її матір»ю, а також зароблені позивачем особисто. Даний будинок на сьогоднішній день є незавершеним, потребує ряду ремонтних робіт для того щоб вселитися та проживати в ньому. З відповідачем не домовились про порядок поділу рухомого та нерухомого майна. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч . 2 ст. 60 Сімейного кодексу України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст.70 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою. Після розірвання шлюбу малолітня дочка сторін проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Винаймають квартиру, яку позивач оплачує самостійно. Відповідач проживає в спірній квартирі, яка належним чином відремонтована, де залишилися її речі та речі доньки, які не можуть забрати, так як вхідні замки замінені. Позивач самостійно піклується про фізичний та духовний розвиток доньки, про її стан здоров'я, на що витрачає значні кошти, Дочка є ученицею другого класу, займається тенісом і танцями. Не зверталася з позовною заявою про стягнення аліментів з відповідача. Добровільно будь-яких коштів відповідач не надає. Утримання дитини самостійно, відсутність у відповідача інтересу до дитини та її виховання вважає істотними обставинами в розумінні ч. 2 ст. 70 СК України, а тому суд при вирішенні спору про поділ майна може відступити від засад рівності часток подружжя. Тому, просить суд, все нажите спільно у шлюбі майно, а саме: житловий будинок, квартиру, автомобіль та вищевказане рухоме майно визнати спільною сумісною власністю подружжя та виділити їй житловий будинок і автомобіль, а відповідачу залишити у власності квартиру та все рухоме майно. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали повністю. Пояснили, що після припинення сімейних відносин з відповідачем, останній залишився проживати в квартирі [ADDRESS] з іншою жінкою, а позивач з неповнолітньою дитиною вимушено з березня 2014р. проживають на найманій квартирі, за яку сплачує 200 долларів США в місяць. Спірний будинок по [ADDRESS] не готовий до проживання, без ремонту, не має підлоги, санвузла, лічильників, електрообладнання, мебелі. Все рухоме майно залишилось у квартирі. Відповідач дозволив їй забрати з квартири лише одяг. Даний будинок побудований під час шлюбу за кошти матері позивача та за її особисті кошти, зароблені важкою працею. Будівництво розпочато в 2005р. Згідна за власний рахунок провести необхідні будівельні і ремонтні роботи для забезпечення можливості проживання в будинку з дитиною. Спірна квартира знаходиться в центрі м. Коломиї і була придбана за 53500 долларів США за кошти отримані в кредит від АТ «УкрСиббанк» в сумі 45000 долларів США з додаванням решти коштів сторонами. До часу пред»явлення данного позову фактично самостійно погашала даний кредит, щомісячний ануїтетний платіж по якому становить 510 долларів США, оскільки займається підприємницькою діяльністю, мала відповідний дохід і є поручителем відповідача по кредитному договору. Спірний автомобіль придбаний в 2012р. за спільні кошти сторін за 17000 долларів США, після відчуження автомобіля марки «Ауді», який також було придбано під час шлюбу. Відповідач за час припинення спільного проживання будь-якої участі в утриманні дитини не бере, коштів добровільно не надає, з позовом про стягнення з нього аліментів не зверталась і не має такого наміру. Враховуючи викладене, просить виділити їй у власність із спільно нажитого майна житловий будинок та 1/2 частину автомобіля, а квартиру, 1/2 автомобіля та все нажите в шлюбі інше рухоме майно, яке знаходиться в даній квартирі залишити відповідачу. Відповідач та представник відповідача після оголошеної за їх клопотанням перерви в узгоджений з ними строк в зал судового засідання, в якому ухвалено рішення, не з»явились і покинули приміщення суду, про причини такої поведінки суду не повідомили, поважних причин залишення ними судового засідання не встановлено. Тому, судом було винесено ухвалу про подальший розгляд справи за наявних доказів заочно у відсутності відповідача та його представника. Під час попередніх судових засідань відповідач та його представник пояснювали, що відповідач бажає розподілу всього нажитого в шлюбі майна, зокрема житлового будинку по 1/2 частині, у зв»язку з чим, просив суд призначити судову-будівельну технічну експертизу вартість проведення якої зобов»язався оплатити. Представник третьої особи в судове засідання не з»явився з невідомих причин, хоча повідомлявся про час місце судового розгляду. Суд, вислухавши сторони, аналізуючи обставини встановлені під час судового розгляду та зібрані докази вважає, що позов частково підставний і підлягає до часткового задоволення, з таких мотивів. Як встановлено в судовому засіданні, між сторонами 13.06.2005р. було укладено шлюб, який розірвано рішенням Коломийського міськрайсуду від 25.07.2014р. Від шлюбу у сторін є неповнолітня дочка [PERSON] [INFO], яку вищезгаданим рішенням суду залишено проживати з матір»ю. За час перебування в шлюбі сторонами набуто житловий будинок по [ADDRESS], загальною площею 241,4 кв.м. та житловою площею 99,5 кв.м. що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 21.07.2014р., яке видане на ім»я відповідача та відповідним витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.07.2014р. Даний житловий будинок, знаходиться на земельній ділянці площею 0,08 га наданій відповідачу в оренду строком на 50 років для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується довідкою управління Держземагентсва у Коломийському районі. Згідно технічного паспорта рік побудови будинку зазначено 2013р., вартість будинку з господарською спорудою - колодязем становить 550187 грн. (545121 грн. + 5066 грн.). Крім того, сторонами під час шлюбу придбано квартиру [ADDRESS] загальною площею 53,5 кв.м. та житловою площею 34 кв.м., згідно договору купівлі продажу від 09.06.2008р. укладеного між відповідачем та гр. Італії [PERSON]. Дана квартира придбана за рахунок коштів в сумі 45000 долларів отриманих згідно договору відповідача з третьою особою про надання споживчого кредиту від 10.06.2008р., з додаванням зі слів позивача 8500 долларів США спільних коштів сторін (разом за 53500 долларів США). Згідно умов данного кредитного договору (п.1.2.2.) термін його погашення встановлено до 08.06.2029р., погашення відбувається шляхом сплати ануїтетних платежів в сумі 510 долларів США. Згідно укладеного договору іпотеки дана квартира є предметом іпотеки. Також, сторонами за час шлюбу придбано автомобіль BMW 530 D 2000 р.в., р.н. [NUMBER], номер шасі [NUMBER], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 30.11.2012р. на ім»я відповідача, за ціною згідно пояснень сторін 17000 долларів США та нажито рухоме майно, яке зі слів позивача залишилось по місцю їх спільного проживання в квартирі [ADDRESS], зокрема: холодильник марки «L.G.» з вказаною позивачем вартістю - 12 000 грн., кавовий апарат - 3 000 гр., телевізор марки «Самсунг» - 11 000 грн., пральна машина марки «Самсунг» - 5 000 грн., ноутбук марки «Асус» - 7500 грн., планшет марки «Самсунг» - 4 900 грн., соковижималка марки «Кенвуд» - 1 500 грн., миючий пилосос марки «Кархер» - 2000 грн., фотоапарат марки «Кенон» - 5000 грн., пилосос марки «L.G.» - 1900 грн., велосипед - 4500 грн., праска - марки «Браун» - 1200 грн., а загалом на суму 59500 грн. Проти даних обставин відповідач не заперечив. Згідно ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Згідно ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в Постанові № 11 від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (п.22). Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14 ), ч. 3 ст. 368 ЦК) ( 435-15 ), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки …, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери,…; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо (п.23). До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК) ( п.24). Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК ( 2947-14 ) щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК ( 435-15 ), за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності (п.25). Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 146 ч.1 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Проаналізувавши зібрані докази в їх сукупності, враховуючи скасування ухвали про призначення судових експертиз через неоплату вартості їх проведення, беручи до уваги наявність двох об»єктів житлової нерухомості нажитих сторонами за час перебування в шлюбі, конфліктний характер взаємовідносин сторін, суд при наявних доказах приходить до висновку про доцільність виділення позивачу із спільного майна подружжя житлового будинку, який знаходиться в [ADDRESS] та 1/2 частини автомобіля BMW 530 D 2000р.в., р.н. [NUMBER], номер шасі [NUMBER]. У власності відповідача слід залишити квартиру [ADDRESS], 1/2 частину автомобіля та все нажите в шлюбі інше рухоме майно, яке знаходиться в даній квартирі. При цьому, суд враховує, що неповнолітня дитина сторін після припинення їх спільного проживання в березні 2014р. проживає з позивачем, знаходиться на її утриманні, позивач не зверталась і не має наміру звертатись до відповідача з вимогою про стягнення аліментів, згідна за власний рахунок провести необхідні будівельні і ремонтні роботи з метою забезпечення можливості і створення умов для проживання в будинку. Позивач з дитиною була змушена облаштовувати нове місце проживання, оскільки з березня 2014р. вимушено проживає на найманій квартирі, за яку з її пояснень сплачувала щомісячно по 200 долларів США. В той же час, позивач проживає в спірній квартирі, користується наявним в ній спільно нажитим рухомим майном. Дані обставини суд вважає істотними для виділення позивачу спірного житлового будинку, а відповідачу квартири та наявного в ній спільно нажитого рухомого майна. Продовжуючи викладене, допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили покликання позивача на те, що будівництво спірного житлового будинку та оплата кредиту за квартиру проводились здебільшого за рахунок коштів матері позивача та позивача, який спочатку вів підприємницьку діяльність з продажу промислових товарів разом з відповідачем, а з 2009р. вели бізнес окремо в різних магазинах. Свідки підтвердили, що часто за вказівкою позивача брали гроші з виторгу і погашували щомісячні платежі по кредиту за квартиру з оформленням квитанцій на ім»я відповідача. Згідно довідки АТ «УкрСиббанк» станом на час розірвання шлюбу сторін заборгованості по кредитних договорах відсутні, а станом на час виконання ухвали суду про витребування доказів - на 05.12.2014р., тобто після припинення оплати позивачем, прострочена заборгованість за кредитним договором становить 692,51 долларів США. При розподілі спільно нажитого майна, суд враховує зобов»язання відповідача щодо погашення кредиту термін якого згідно умов кредитного договору до 08.06.2029р. При цьому також враховує, що позивач згідно укладеного договору поруки несе солідарну відповідальність з відповідачем за невиконання зобов»язань за договором в тому ж обсязі, що й відповідач (п.1.3, 1.4 договору поруки). Суд, вважає, що представлений позивачем звіт про оцінку спірного житлового будинку в сумі 193000 грн. не відображає дійсної вартості даного майна, оскільки його вартість згідно технічного паспорту становить 550 187 грн. Також, суд не вважає дійсною вартістю спірної квартири вартість вказану в договорі купівлі продажу від 09.06.2008р. - 17568 грн., оскільки сума отриманого кредиту на її придбання становить 45000 долларів США, а крім того позивач пояснила, що сторони ще доплатили 8500 долларів США і взагальному придбали квартиру за 53500 долларів США. Виділяючи позивачу 1/2 частину автомобіля суд виходить з положеннь п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя». З вищенаведених мотивів в решті позову слід відмовити. На підставі викладеного та ст. 15, 16 ЦК України,

Outcome: approved