Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-16 00:00:00

Позивачка звернулася до Верховинського районного суду із позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини до відповідача. Позовні вимоги мотивує тим, що одружилася з відповідачем 02.03.2013 року. У шлюбі у них народився син- [PERSON],[INFO]. Причиною розірвання шлюбу є те, що останнім часом сімейні відносини між ними погіршилися, відповідач різко змінив своє ставлення до сім'ї, не цікавиться її та дитини життям, зовсім не займається вихованням сина. На даний час між ними зникло почуття любові та взаємоповаги, вже півроку разом не проживають та не підтримують подружніх стосунків, спільного господарства не ведуть. Син проживає разом з нею та перебуває на її повному утриманні та вихованні. Відповідач не відвідує його та не надає жодних коштів на його утримання. Просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, сина залишити на проживання при ній, а також стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала та в частині стягнення аліментів уточнила, а саме просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Просить справу розглянути без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання подав заяву, в якій позовні вимоги, в тому числі уточнену позовну вимогу щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини визнав в повному обсязі. Просить справу розглянути без його участі. У відповідності до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. У судовому засіданні встановлено, що подружжя разом не проживає, спільного господарства не ведуть, в наданий судом для примирення строк не примирилися, позивачка настоює на розірванні шлюбу та відповідач проти розірвання шлюбу не заперечив. При таких обставинах суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки. Вирішуючи питання проживання дітини суд виходить із вимог ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу України згідно якої місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Спору про місце проживання дитини між сторонами немає, позивач позов визнав, а тому шлюб слід розірвати, неповнолітнього сина [PERSON] залишити на проживання при матері. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Таким чином, оцінивши досліджені по справі докази, враховуючи матеріальне становище сторін по справі, інші обставини, що мають істотне значення, суд вважає, що вимоги відповідачки про стягнення аліментів слід задовольнити та призначити стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття. На підставі наведеного,

Outcome: approved