Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно їх спільного малолітнього сина [PERSON], [INFO] В обґрунтування позову зазначила, що 13.12.2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського районного управління юстиції м. Запоріжжя, за актовим записом №735 між нею та відповідачем - [PERSON] був зареєстрований шлюб, про що видано свідоцтво про одруження серії [NUMBER]. [INFO] у сторін народився син - [PERSON], про що 04 березня 2004 року відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського районного управління юстиції м. Запоріжжя складений актовий запис за №245 та видано Свідоцтво про народження серії [NUMBER]. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07.05.2009 року шлюб між сторонами розірваний. 10.06.2011 року Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції складений актовий запис №130 про розірвання шлюбу та видано свідоцтво про розірвання шлюбу, серії [NUMBER]. Подружні відносини між сторонами були зупинені у січні 2005 року, з цього часу сторони проживали окремо, спільного господарства не вели. Малолітній син залишився проживати з позивачкою, і з 2005 року знаходиться на повному її утриманні та під її опікою. З даного часу відповідач, як батько малолітньої дитини, всупереч інтересам дитини, не цікавиться ані його справами, ані його станом здоров'я, ані його фізичним, духовним та моральним розвитком. Крім того, до позивача, як до законного представника дитини, з питанням реалізації права на особисте спілкування з дитиною відповідач навіть не звертався, не намагався укласти з позивачкою договір щодо здійснення ним батьківських прав та виконання обов'язків. Відповідач від виховання дитини самоусунувся. Безвідповідально та дуже байдуже ставиться до його подальшої долі, взагалі не приділяє йому уваги, не цікавиться його здоров'ям, розвитком, не займається його вихованням. Більш того, навіть покладений рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26.08.2005 року на відповідача обов'язок по сплаті позивачці аліментів на утримання сина, він виконує не регулярно, у зв'язку із чим за період з 01.12.2011 року по 01.03.2017 року утворилась заборгованість по виплаті аліментів у розмірі 78840,25 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості №711/1 від 12.04.2017 року, виданий Шевченківським ВДВС. У зв'язку із чим, весь тягар по утриманню дитини позивачка змушена нести виключно сама. Крім того, відповідач зв'язок з шкільним навчальним закладом, де навчається дитина, а саме Запорізьким навчально-виховним комплексом «Вибір», не підтримує. За час навчання сина у закладі, відповідач не відвідував, успішністю сина не цікавився, на батьківські збори не приходив. Також відповідач не цікавився успіхами сина у футбольному СК «Мотор-Січ» в якому дитина займався з 01.02.2015 року по 10.06.2016 року. Позивачка зауважує, що разом з нею процесом виховання її сина постійно опікується її чоловік - [PERSON], який постійно відвідує шкільний навчальний заклад, де навчається [PERSON]. Внаслідок наведених обставин син позивачки - [PERSON] взагалі не знає свого рідного батька - [PERSON], а також він вважає нинішнього чоловіка позивачки [PERSON] - батьком. На даний час малолітня дитина проживає у нормальних побутових умовах, у нього є все необхідне для його нормального розвитку. Також позивачка зазначила, що відповідач неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за скоєння злочинів. Відповідач [PERSON], у період з січня 2005 року по день подання позову до суду ухиляється від покладеного на цього законом обов'язку по вихованню сина [PERSON], що є підставою для позбавлення у судовому порядку відповідача батьківських прав у відношенні малолітньої дитини. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримали на підставах, викладених в позові та наполягала на його задоволені. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомив, заяв з проханням розглянути справу за його відсутності або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи від відповідача до суду не надходило. Представник органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району в судовому засіданні не заперечував проти позовних вимог та надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений i від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Враховуючи вимоги ч.1 ст.224 та ч.5 ст.74 ЦПК України, суд, за згодою позивача вважає можливим ухвалити заочне рішення. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи і перевіривши їх наявними у справі письмовими доказами, заслухавши позивача, думку представника органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню на підставі встановлених обставин у справі та відповідним їм правовідносинам. Статтями 10, 60 ЦПК України зазначено, що кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, а обов'язок подання доказів покладено на сторін, або інших осіб, що беруть участь у справі. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї з моменту народження. Як роз'яснено п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Судом встановлено, що батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] 13.12.2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського районного управління юстиції м. Запоріжжя, за актовим записом №735 між сторонами був зареєстрований шлюб, про що видано свідоцтво про одруження серії [NUMBER] (а.с.8). [INFO] у сторін народився син - [PERSON], про що 04 березня 2004 року відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського районного управління юстиції м. Запоріжжя складений актовий запис за №245 та видано Свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с.9). Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07.05.2009 року шлюб між сторонами розірваний (а.с.11). 10.06.2011 року Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції складений актовий запис №130 про розірвання шлюбу та видано свідоцтво про розірвання шлюбу, серії [NUMBER] (а.с.10). Подружні відносини між сторонами були зупинені у січні 2005 року, з цього часу сторони проживали окремо, спільного господарства не вели. Малолітній син залишився проживати з позивачкою, і з 2005 року знаходиться на повному її утриманні та під її опікою. З даного часу відповідач, як батько малолітньої дитини, всупереч інтересам дитини, не цікавиться ані його справами, ані його станом здоров'я, ані його фізичним, духовним та моральним розвитком. Покладений рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26.08.2005 року на відповідача обов'язок по сплаті позивачці аліментів на утримання сина, він виконує не регулярно, у зв'язку із чим за період з 01.12.2011 року по 01.03.2017 року утворилась заборгованість по виплаті аліментів у розмірі 78840,25 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості №711/1 від 12.04.2017 року, виданий Шевченківським ВДВС (а.с.13). 17.06.2011 року Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, за актовим записом №233 між позивачкою та новим чоловіком - [PERSON] був зареєстрований шлюб, про що видано свідоцтво про одруження (а.с.12), який постійно відвідує шкільний навчальний заклад, де навчається малолітня дитина. Внаслідок наведених обставин син позивачки - [PERSON] взагалі не знає свого рідного батька - [PERSON], а також він вважає нинішнього чоловіка позивачки [PERSON] - батьком. Згідно інформації (довідки) Запорізького навчально-виховного комплексу «Вибір» від 31.03.2017 року, малолітній [PERSON] навчається у 7-Б класі ЗНВК «Вибір» з 01.09.2012 року по теперішній час. За період навчання з 2014-2015 р.р. батько дитини - [PERSON], школу не відвідував, успішністю сина не цікавився, на батьківські збори не приходив. Вихованням дитини займається мати - [PERSON] (а.с.14). Відповідно до висновку районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, як органу опіки та піклування від 05.10.2017 № 1217/01-34/09 про доцільність позбавлення батьківських прав, відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не приділяє дитині належної уваги, не цікавиться його здоров'ям, розвитком та подальшою долею. Вихованням та утриманням дитини займається мати, тому позбавлення відповідача батьківських прав є доцільним. З урахуванням викладеного суд дійшов до висновку, що відповідач ухиляється від виконання обов'язків по вихованню та утриманню сина і вважає за необхідне позбавити його батьківських прав по відношенню до [PERSON], [INFO] Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність необхідної сукупності підстав для задоволення позову. На підставі викладеного і

Outcome: approved