Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про визнання недійсним заповіту посвідченого 13 липня 2010 року приватним нотаріусом Ніжинського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за р № 935, яким її баба [PERSON] заповіла відповідачам: [PERSON] квартиру розташовану в [ADDRESS] та [PERSON] все інше своє майно, де б воно не було та з чого б не складалось, а також визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за заповітом видані на ім'я [PERSON] та [PERSON]. Посилалась на те, що заповіт не відповідав волевиявленню заповідача, так як на час складання заповіту [PERSON] мала психічний розлад, який істотно вплинув на здатність нею усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала вимоги збільшила просила визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину по заповіту, видане 10.06.2013 року державним нотаріусом Ніжинської міської державної нотаріальної контори Чумак Л.В. а також скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно [PERSON], яке вона оформила по заповіту, пояснивши, що [INFO] померла баба позивачки [PERSON], після її смерті відкрилась спадщина на все спадкове майно, що їй належало. 13.07.2010 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла [PERSON] квартиру розташовану в [ADDRESS] та [PERSON] все інше своє майно, де б воно не було та з чого б не складалось. На думку позивача цей заповіт не відповідає волевиявленню заповідача, так як на час його складання [PERSON] мала психічний розлад. Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 07.06.2011 року [PERSON] визнано обмежно дієздатною на підставі акту № 180 від 20.04.2010 року амбулаторної судово-психіатричної експертизи. Вказаним актом встановлено, що за психічним станом вона може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, але не повною мірою, тобто цей розлад все таки істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В разі визнання заповіту недійсним будуть відновлені права позивачки і вона отримає змогу оформити свої спадкові права як спадкоємець за законом в порядку спадкування за правом представлення. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що оспорюваний заповіт посвідчений 13.07.2010 року приватним нотаріусом [PERSON] відображає волевиявлення її покійної матері, а та обставина, що такий заповіт не влаштовує позивачку не є підставою для визнання його недійсним. Просила відмовити в задоволенні позову. Представник відповідачів адвокат [PERSON] позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні, пославшись на те, що мати позивачки, яка діяла в її інтересах у зв'язку з неповноліттям, - [PERSON] у 2010 та у 2011 роках в судах які відбувались, весь час доводила перебування [PERSON] у психічно здоровому стані. На його думку [PERSON] на момент складання заповіту була адекватною, а наявність експертиз про її стан стосуються іншого проміжку часу, і не можуть бути взяті за основу. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову з підстав викладених [PERSON] В наданій до суду заяві пояснила, що вона як спадкоємець [PERSON], вступила у спадщину, виплатила борги останньої, після чого позивачка вирішила, що вона має право на спадок своєї бабусі. Третя особа приватний нотаріус Ніжинського районного нотаріального округу [PERSON] пояснила, що пам'ятає [PERSON], якій посвідчувала заповіт. Це було в липні 2010 року. Викладене в заповіті є дійсною волею заповідача, так як остання все прекрасно розуміла і настоювала саме на такому поділі свого майна між спадкоємцями. Психічного розладу в [PERSON] вона не виявила, так як остання висловлювалась чітко і зрозуміло, перерахувала все належне їй майно, назвала всіх спадкоємців. Нею дотримано всіх вимог закону, а саме встановлено особу заповідача, її дієздатність перевірено. Підстав для задоволення позову немає. Третя особа державний нотаріус Ніжинської міської державної нотаріальної контори Чумак Л. В. в судовому засіданні пояснила, що на час видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину по заповіту вона мала визначене коло спадкоємців [PERSON] які подали заяви про бажання спадкувати. [PERSON] заяви про спадкування не подавала, тому вважається такою, що спадщину не прийняла. При наявності заповітів, які мались у спадковій справі позивачка не входила до кола спадкоємців і права на спадкування по представленню не мала, так як на час смерті [PERSON], її син не мав частки, яка б належала йому за законом. В разі коли вона вважала порушеними свої спадкові права, вона мала подати нотаріусу протягом 6 місяців заяву про бажання спадкувати. Оскільки така заява в нотаріальній справі відсутня, нею правомірно видано свідоцтво про право на спадщину по заповіту на ім'я [PERSON] Друга спадкоємиця [PERSON] - [PERSON] свідоцтво про право на спадщину не отримувала, заяву про бажання спадкувати подавала. Заслухавши представника позивача, відповідачів, їх представника, третіх осіб, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно свідоцтва про смерть (а.с. 15) [PERSON] померла [INFO]. 13.07.2010 року [PERSON] склала заповіт посвідчений приватним нотаріусом Ніжинського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за р.№ 935, яким на випадок смерті призначила спадкоємцями належної їй квартири розташованої в [ADDRESS] [PERSON], а всього іншого майна, де б воно не було, та з чого б воно не складалося та взагалі всього того, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право [PERSON] (а.с 16). Згідно ст.1233 Цивільного кодексу України - заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ст. 1257 Цивільного кодексу України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Згідно пункту 16 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Наявність психічних розладів у [PERSON], [INFO] позивачка доводить актом амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 181/278 від 02.06.2010 року та актом № 180 амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 20.04. 2010 року. Так згідно акту амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 181/278 від 02.06.2010 року у [PERSON] під час судово-психіатричного експертного дослідження виявлений органічний розлад особистості внаслідок судинного захворювання головного мозку (F 07.8 за Міжнародною Класифікацією Хвороб 10-го перегляду). [PERSON] за психічним станом на момент укладення цивільно-правової угоди - договору дарування - 05.01.2001 року могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с 21-25). Відповідно до акту № 180 амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 20 квітня 2010 року у [PERSON] має місце органічний розлад особистості внаслідок судинного захворювання головного мозку (F 07.8 за Міжнародною Класифікацією Хвороб 10-го перегляду), за психічним станом вона може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, але не повною мірою, тобто цей розлад все-таки істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с 18-20). Даний висновок експерта взято за основу апеляційним судом Чернігівської області при винесенні 07 червня 2011 року рішення про визнання [PERSON], обмежено дієздатною. Дане рішення набрало законної сили з моменту його проголошення(а.с 27). Згідно рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 01 серпня 2011 року [PERSON] призначено піклувальником обмежено дієздатної [PERSON] (а.с 29). Відповідно до ст. 36 ч.4 ЦК України цивільна дієздатність фізичної особи є обмеженою з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Таким чином до прийняття рішення суду про обмеження дієздатності [PERSON], вона вважалася дієздатною фізичною особою, а після 07.06.2011 року, психічний стан [PERSON] можна вважати сумнівним, а укладені після цього угоди недійсними, в розумінні ст. 225 ЦК України. Оспорюваний заповіт було укладено за рік до визнання [PERSON] обмежено дієздатною, тому з врахуванням приписів Постанови Пленуму ВС України №16 від 06.11.2009 року визначення її психічного стану на момент складання заповіту потребувало дослідження спеціалістів. Відповідно до ст. 10 ЦК України кожна сторона повинна довести обставини на які посилається як на підставу своїх вимог. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. В даному випадку психічний стан [PERSON] на час складання заповіту міг бути встановлений лише висновком посмертної судово психіатричної експертизи, однак позивачка (представник який діяв в її інтересах) категорично відмовилась від проведення такої експертизи, пославшись на наявність висновків експертних досліджень, які проводились по інших справах та долучені нею до матеріалів позову. Однак, як вбачається з наданих позивачкою експертних висновків жоден з них не стосується психічного стану [PERSON] на час складання заповіту 13.07.2010 року. Тому на думку суду вони не доводять перебування [PERSON] у стані коли вона не усвідомлювала свої дії та не могла ними керувати на момент складання заповіту. Посилання представника позивача на експертний висновок від 20.04.2010 року щодо психічного стану [PERSON] , не може бути доказом перебування останньої у такому ж психічному стані 13.07.2010 року (оскільки вона могла почувати себе як гірше так і краще могла мати тимчасовий розлад чи нервове потрясіння, чи не мати його) і будь які висновки з цього приводу є лише припущенням, на чому не може базуватись рішення суду. При цьому суд враховує також пояснення третьої особи нотаріуса [PERSON], яка не виявила будь-яких розладів у поведінці [PERSON] під час складання заповіту, бо остання добре орієнтувалася в переліку всього належного їй майна та колі своїх спадкоємців. На думку суду заслуговує на увагу твердження третьої особи - нотаріуса Чумак Л.В. про те, що позивачка, яка на момент смерті була повнолітньою не заявляла про бажання спадкувати, не зверталась із відповідною заявою у встановлений законодавцем строк, як і не зверталась до суду щодо визначення їй додаткового строку для подання такої заяви (що слідує з дослідженої спадкової справи) тому відповідно до ст. 1270,1272 ЦК України є особою, яка спадщину не прийняла, а тому її права і інтереси не порушені (в розумінні ст. 225 ч.1 ЦК України). Суд вважає слушним твердження відповідачів про те, що позивачкою пред'явлено позов до суду про спадкові права тоді, коли ними, як спадкоємцями сплачені борги померлої [PERSON], після чого [PERSON] вирішила що має право на спадок. 10.06.2013 року нотаріусом було видано свідоцтво про права на спадщину на ім'я [PERSON] (а.с.140), визнавати яке недійсним, з огляду на досліджені докази немає підстав. Враховуючи викладене в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed