Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-28 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу посилаючись на те, що 07.08.2010 року між нею та відповідачем укладено шлюб, зареєстрований Соболівською сільською радою Шполянського району Черкаської області, про що складено відповідний актовий запис №1. Після державної реєстрації шлюбу позивачкою взято прізвище чоловіка [PERSON] . У шлюбі у сторін народились діти: син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . В процесі спільного проживання між позивачкою та відповідачем виникали спори в зв`язку з різними поглядами на сімейне життя, що негативно впливало на настрій та емоційний стан позивачки і дітей, викликало в неї глибокий моральний дискомфорт. Подальше продовження шлюбних стосунків суперечить інтересам позивачки, а тому подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливі. У зв`язку із зазначеними обставинами позивачка на примирення не згодна та бажає розірвати шлюб в найкоротший строк. Після розірвання шлюбу позивачка бажає залишити шлюбне прізвище - [PERSON] Позивачка просить суд розірвати зареєстрований шлюб з відповідачем та залишити їй прізвище « [PERSON] ». Позивачка в підготовче судове засідання не з`явилася, телефонограмою просила справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги задовольнити повному обсязі, на примирення не згодна. Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, телефонограмою повідомив суд про неможливість явки в судове засідання, тому розгляд справи просив проводити за його відсутності, заявлені позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення, на примирення не згодний. За таких обставин, суд вважає, що справу можливо розглянути у відсутність сторін на підставі наявних в цивільній справі доказах. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Виходячи із положень ч. 3 ст. 200 ЦПК України, яка регламентує, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи, що відповідач позов визнав в повному обсязі на думку суду наявні всі правові підстави для ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні. \~ Дослідивши матеріали справи в сукупності суд приходить до висновку, що цивільний позов обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи з наступного. Як вбачається, 07 серпня 2010 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Соболівській сільській раді Шполянського району Черкаської області, про що було складено актовий №1 /а.с.7/. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] /а.с.8,9/. Статтею 111 СК України на суд покладено обов`язок, щодо вжиття заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно\~до ч. 2 ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання\~\~шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Ч. 2 ст. 114 СК України вказує на те, що\~у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. У відповідності ст. 24 СК України\~\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Сім`я є природним і основним осередком суспільства і має право на захист з боку суспільства та держави. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Оскільки позивачка та відповідач наполягають на розірванні шлюбу то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є на думку суду неприпустимим. Враховуючи викладене та аналізуючи положення вище перелічених норм матеріального права суд приходить до висновку, що у подружжя втрачені позитивні почуття один до одного, вони не бачать спільного подальшого майбутнього, сімейні стосунки досягли кризової межі і їх не можливо відновити, підстав для надання строку для примирення суд не вбачає. Розлучення відповідає дійсній волі жінки (позивача у справі) та чоловіка (відповідача у справі) після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті немайнові права, а тому з вказаних підстав шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Спору про поділ майна між подружжям не виникає. На підставі викладеного та

Outcome: approved