Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей та стягнення пені за прострочення сплати аліментів. Позовні вимоги позивачка мотивує тим, за рішенням Хустського районного суду від 25 квітня 2013 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання їхніх трьох неповнолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO], доньки [PERSON], 14.02.2005 р. н., та сина [PERSON], [INFO], в розмірі по 450 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 25.04.2013 року, до досягнення дітьми повнолітнього віку (справа № 309/1210/13-ц). З часу ухвалення рішення від 25 квітня 2013 року про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дітей, вона не зверталася до суду із заявами про зміну їх розміру. На сьогоднішній день утримання дітей потребує значних витрат і розмір аліментів в сумі 450 грн. не може забезпечити мінімального рівня задоволення потреб дитини і не відповідає навіть мінімальному розміру аліментів на утримання дитини. При цьому, відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Частиною 3 ст. 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Такий розмір аліментів визначається судом суд за заявою одержувача аліментів у твердій грошовій сумі відповідно до ст.184 СК України. Досягнути домовленості між мною та відповідачем щодо збільшення розміру аліментів не вдалося. Відповідач не має постійного місця роботи за місцем постійного проживання, отримує свій дохід заробітками за кордоном, куди систематично виїжджає, тому позивачка вважає за можливе присудження з нього аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. На сьогоднішній день мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тому вважає можливим збільшити розмір стягуваних з відповідача аліментів на утримання трьох дітей у твердій грошовій сумі по 1000 грн. на кожну дитину. Крім цього, позивачка зазначає, що відповідно до ч.1 ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. За період присудження аліментів відповідач систематично мав наявність заборгованості по їх виплаті, на час звернення до суду з даним позовом, станом на 01.09.2017 року за відповідачем періодично і систематично утворювалася заборгованість, яку він згодом погашав, що підтверджується доданими до заяви квитанціями про сплату аліментів та розрахунком неустойки, позивачка вважає, що має право на стягнення пені з відповідача у відповідності до ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України. За наданим нею розрахунком за період з 01 січня 2013 року по 31 липня 2017 року сума неустойки, яку відповідач зобовязаний сплатити на її користь, складає 8116,50 грн. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, її представник за дорученням [PERSON] подала письмову заяву, в якій просила розглядати справу без їхньої участі, повістю підтримує позовні вимоги та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився з невідомих суду причин. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом розміщення публікації про її виклик до суду в газеті «Новини Закарпаття» №5 (4716) від 32.01.2018 року, однак про причини неявки суд не повідомляв. З врахуванням наведеного, та у відповідності до порядку, визначеного ст. 223 ч. 4, ст. 247 ч. 2 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи суд дійшов до висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилися діти - [PERSON], [INFO], [PERSON],[INFO], [PERSON], 08.12.2010 р. н., які знаходяться на утриманні та вихованні позивачки. Шлюб між сторонами розірвано, про що до матеріалів справи надано відповідне свідоцтво, в якому зазначено, що за актовим записом № 25 від 10.05.2012 року, у відділі ДРАЦСу Хустського РУЮ сторони розірвали свій шлюб. Неповнолітні діти сторін знаходяться на утримання та вихованні біля позивачки, що встановлено судовим рішенням від 30.07.2012 р. про стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки, а також довідкою з місця проживання позивачки з дітьми, виданою Вишківською селищною радою №3846 від 07.08.2017 р. В судовому засіданні встановлено, що за рішенням Хустського районного суду від 30.07.2012 року, відповідача зобовязано сплачувати на утримання неповнолітніх дітей в користь позивачки аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Після чого, позивачка зверталася до суду для вирішення питання про зміну розміру аліментів, так як відповідач втратив постійне місце праці та стабільні доходи. За рішенням Хустського районного суду від 25 квітня 2013 року розмір аліментів, що стягувалися з [PERSON] змінено та визначено до стягнення з нього в користь позивачки, для утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON],14.02.2005 р. н., [PERSON], 08.12.2010 р. н., аліменти в твердій грошовій сумі по 450 гривень щомісячно, починаючи з 25.04.2013 року, до досягнення дітьми повнолітнього віку. Вказані аліментні обовязки відповідач не виконував належно, мав періодично заборгованість, яку потім погашав частково у звязку з чим у нього утворилася заборгованість. Вказані обставини підтверджуються доданими до позовної заяви письмовими доказами, а саме: квитанціями про сплату аліментів та розрахунком неустойки, що дає суду підстави вирішувати питання про стягнення пені з відповідача у відповідності до ч.1 ст.196 СК України у розмірі зазначеному в розрахунку наданому позивачкою до матеріалів справи. Відомостей про розмір заробітку та доходів відповідача в судовому засіданні також не встановлено, оскільки останній не має постійного місця роботи і у нього відсутній стабільний заробіток. Крім цього, в судовому засіданні встановлено, що визначені попереднім судовим рішенням аліментні зобовязання відповідач виконує не систематично, постійно утворюючи заборгованість яку потім частково погашає. Відповідно до статей 3, 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (- ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей». Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч.2 ст.51 Конституції України є одним з головних конституційних обов'язків. Такий обов'язок послідовно визначений в СК України, а саме в статті 180 СК цього Кодексу передбачений обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Прожитковий мінімуму в Україні для дітей віком від 6 до 18 років з 01 січня до 30 квітня 2017 р. визначений у розмірі - 1689 грн., з 01 травня до 30 листопада 2017 р. - у розмірі 1777 грн., з 01 грудня 2017 р. - у розмірі - 1860 грн. Виходячи з встановлених у судовому засіданні обставин справи, суд також вважає доведеними вимоги позивачки про стягнення з відповідача пені за прострочення виконання аліментних обовязків. Розрахунок та стягнення такої пені передбачена ст. 196 СК України. Відповідно до частини 1 цієї статті у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. В ході судового розгляду встановлено нерегулярну сплату аліментів відповідачем на утримання дітей протягом періоду їх присудження і до теперішнього часу станом на 01.09.2017 року, внаслідок чого у відповідача утворювалася заборгованість, яку він згодом погашав, що підтверджується доданими до заяви квитанціями про сплату аліментів та розрахунком неустойки, тому позивачка обґрунтовано та правомірно ставить питання про стягнення пені з відповідача у відповідності до ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України. Наданий до матеріалів справи позивачкою розрахунок пені суд вважає правильним та бере його до уваги при визначені розміру пені, що підлягає стягненню з відповідача за період з 01 січня 2013 року по 31 липня 2017 в сумі 8116,50 грн. Суд оцінивши в сукупності встановлені по справі докази, з врахуванням віку неповнолітніх дітей, які знаходяться на утриманні та вихованні біля позивачки, та потреб для їх нормального утримання, забезпечення і виховання, прийшов до висновку, що позивачка обґрунтовано та правомірно ставить свої позовні вимоги, так як відповідно до ст. 180 СК України відповідач зобовязаний забезпечити утримання своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття, що дає суду підставу для вирішення питання про стягнення на користь позивачки аліментів на утримання дітей. Виходячи із встановлених у судовому засіданні доказів, про відсутність у відповідача постійного місця праці, стабільного заробітку та отримання мінливих доходів від сезонних заробітків, розмір яких встановити не можливо, суд вважає за необхідне, вирішувати питання про стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі, відповідно до вимог визначених в ст.184 СК України, задовольнивши вимоги позивачки в повному обємі. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК ЦПК України. Враховуючи наведене та

Outcome: approved