Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-18 00:00:00

Позивачка звернулась з даним позовом до суду, мотивуючи свої вимоги тим, що між нею та відповідачем 15.06.1996 року був укладений шлюб, від якого вони мають двох дітей: неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO] та повнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Зазначила, що з січня 2013 року шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені, спільного господарства не ведуть. Діти проживають разом з нею та знаходиться на її повному утриманні. Відповідач не приймає участі в утриманні спільних дітей, матеріальної допомоги не надає. Позивачка зазначає, що матеріальне становище, наявність пенсії, регулярного заробітку та стан здоров'я дозволяють відповідачу приймати участь у матеріальному утриманні спільних дітей, які проживають з нею. З урахуванням того, що відповідач відмовляється добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання дітей, аліменти нікому не сплачує, стягнень по виконавчим документам з нього не проводиться, інших дітей не має, вона просить стягнути з нього аліменти на її користь на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 щомісячно до досягнення доньки повноліття, а також стягнути аліменти на користь повнолітнього сина - [PERSON], [INFO], до закінчення навчання у вищому навчальному закладі. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали свої позовні вимоги з підстав викладених вище. В судове засідання відповідач не з'явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, однак про причини неявки до суду не повідомили, тому суд з урахуванням положень п.5 ст.74, ст.224 ЦПК України, вважає за можливе слухати справу у їх відсутності на підставі доказів, долучених до матеріалів справи та з урахуванням вимог чинного законодавства України. Суд, вислухавши пояснення позивачки, її представник, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 15.06.1996 року (а.с. 3), від якого мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO] (а.с. 5) та повнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. При цьому, згідно до ч. 1 ст. 80 Сімейного Кодексу України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище платника аліментів. В судовому засіданні встановлено, що неповнолітня донька - [PERSON], [INFO] та повнолітній син [PERSON], [INFO] проживають із своєю матір'ю - позивачкою по справі та перебувають на її утриманні, оскільки сторони проживають окремо. В судовому засіданні позивачкою була надана довідка про нарахування пенсії відповідачу, де сума отриманих коштів за період з серпня 2015 р. по січень 2016 р. складає - 12884 грн. 40 коп. (а.с. 26), яку суд бере до уваги при постановленні даного рішення, тому позовні вимоги в частині стягнення аліментів на користь позивачки на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 щомісячно до досягнення нею повноліття підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог позивачки про необхідність стягнення аліментів на користь повнолітнього сина - [PERSON], [INFO], до закінчення навчання у Державному вищому навчальному закладі «Київський транспортно-економічний коледж» Національного транспортного університету, слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 199 Сімейного Кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Як встановлено судом в ході судового розгляду , виходячи з пояснень сторони позивача та доказів , наданих останніми, інших джерел доходу у відповідача, окрім пенсії, , які судом могли бути взяті до уваги для задоволення цієї позовної вимоги - відсутні. Тому, посилання позивачки та її представника на ту обставину, що матеріальне становище, наявність пенсії, регулярного заробітку та стан здоров'я дозволяють відповідачу приймати участь у матеріальному утриманні повнолітнього сина, якій навчається у вищому навчальному закладі суд не може прийняти як належний та допустимий доказ в розумінні ст.ст.10, 22, 57-60 ЦПК України , в зв'язку з чим у задоволенні цієї позовної вимоги необхідно відмовити. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial