Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

Позивачка звернулася в суд із позовом до відповідачки про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням по вул.Шептицького,29/85 в м.Червонограді Львівської області. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що являється власником 2/5 частини даної квартири. Відповідачка є його колишньою невісткою та значиться зареєстрованою за вказаною адресою, однак, з 2006 року фактично не проживає в квартирі та не здійснює оплату комунальних платежів. Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав, зіслалась на обставини, викладені в позові, просить такий задовольнити. Третя особа [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідачка, будучи належно повідомленою про час і місце розгляду справи в судове засідання не з'явилась, від неї не надійшло повідомлень про причини неявки, тому суд на підставі ст.ст.224, 225 ЦПК України провів заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, про що судом винесено ухвалу. Треті особи [PERSON]. та [PERSON] в судове засідання не з'явились, їхня неявка не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності. Заслухавши пояснення, оцінивши зібрані матеріали, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як вбачається із копії свідоцтва про право власності на квартиру від 09.02.199 року, квартира по [ADDRESS] належала на праві приватної сумісної часткової власності [PERSON] та членам його сім'ї [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних частинах кожному. Як вбачається з копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.09.2007 року [PERSON] успадкував 1/5 частину вищевказаної квартири після смерті його матері [PERSON]. 02.10.1999 року син позивача [PERSON] одружився із відповідачкою [PERSON]. 23.01.2003 року за згодою співвласників квартири відповідачка була зареєстрована у вище вказаній квартирі як член сім'ї сина позивача. Однак жодного дня не проживала у спірній квартирі, особисті речі не перевозила, проживала постійно зі своєю сімєю, чоловіком та сином по [ADDRESS], де їй належала частка у праві приватної власності на цю квартиру. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 13.06.2008 року шлюб між сином позивача [PERSON] та відповідачкою [PERSON] було розірвано. Ще до розірвання шлюбу з 2006 роки вони проживали окремо. Довідкою КП «Комінтех» № 9314 від 03.11.2015 року підтверджується, що [PERSON] була зареєстрована у квартирі [ADDRESS] як дочка з 18.10.1982 року по 16.01.2003 року. На даний час відповідачка зареєстрована по [ADDRESS], про що свідчить копія будинкової книги . У судовому засіданні встановлено, що після реєстрації у даній квартирі, відповідачка в ній фактично не проживала. Також дана обставина встановлена із рішення Червоноградського міського суду від 09.02.2010 року, що набрало законної сили 21.01.2011 року, де зазначено, що відповідачка не проживає за вказаною адресою. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.97 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до ст.ст.317,319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користуватись та розпоряджатись своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Згідно ч.1 ст.405 ЦК України право користування житлом, яке належить на праві приватної власності іншій особі, надається члену сім'ї власника цього житла, а тому особистий сервітут не може бути встановлений для колишньої дружини. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім?ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім?ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Шлюб між сином позивача [PERSON] та відповідачкою [PERSON] було розірвано, що також підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER] виданого 13.05.2009 року. Згідно Постанови КМУ від 16.01.2003 року № 35 «Про затвердження тимчасового порядку реєстрації фізичних осіб за місцем проживання» зняття з реєстраційного обліку здійснюється на підставі заяви фізичної особи (починаючи з 15-річного віку), запиту уповноваженого органу за новим місцем проживання особи, рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Враховуючи наведене, беручи до уваги те, що відповідачка у спірному житловому приміщенні не проживала, не проживає у спірному житловому приміщенні понад 1 рік без поважних причин, не несе витрат на оплату житлово-комунальних послуг, суд вважає, що такими діями остання порушує право власності позивача на володіння, користування та розпорядження своїм майном. З огляду на це суд прийшов до висновку, що відповідач втратив право користування даним житлом.

Outcome: approved