Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності, вказуючи, що 03 червня 2013 року Овідіопольським районним судом було винесено ухвалу про затвердження мирової угоди між сторонами за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна подружжя, відповідно до якої було поділено майно подружжя між нею та відповідачем, яким їй було виділено у власність земельну ділянку [NUMBER] площею 0,0180 га, у СТ «Старостинец», смт. Затока, м. Білгород-Дністровський, Одеської області, надана для ведення садівництва, яка на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 704671, виданого 28.10.2008 року відділом Держкомзему у м. Білгород-Дністровському, Одеської області, зареєстрованому у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності за № 01.08.506.00434, кадастровий номер 5110300000:02:018:0041 та будівельні матеріали та обладнання, які були використані при будівництві садового будинку на вищевказаній земельній ділянці, але судом не було визнано за позивачкою право власності на спірне майно, у зв'язку з чим позивачка не може зареєструвати право власності на земельну ділянку та вимушена була звернутися з позовною заявою до суду. Позивачка у судовому засіданні уточнила позовні вимоги та просила визнати право власності лише на земельну ділянку [NUMBER] площею 0,0180 га, у СТ «Старостинец», смт. Затока, м. Білгород-Дністровський, Одеської області . Відповідач у судовому засіданні з уточненим позовом погодився та просив задовольнити. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, вислухавши сторони, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідачка перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвали. Згодом [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовними вимогами щодо поділу спільного майна подружжя. 03 червня 2013 року Овідіопольським районним судом було затверджено мирову угоди між сторонами, відповідно до якої: [PERSON] у приватну власність перейшла земельна ділянка [NUMBER] площею 0,0180 га, у СТ «Старостинец», смт. Затока, м. Білгород-Дністровський, Одеської області, надана для ведення садівництва, яка на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 704671, виданого 28.10.2008 року відділом Держкомзему у м. Білгород-Дністровському, Одеської області, зареєстрованому у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності за № 01.08.506.00434, кадастровий номер 5110300000:02:018:0041 та будівельні матеріали та обладнання, які були використані при будівництві садового будинку на вищевказаній земельній ділянці. [PERSON] у приватну власність перейшли: житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS], та складається в цілому з одного житлового будинку зазначеного на плані технічного паспорту під літ. А-1, загальною площею - 62,2 кв.м, житловою - 47,8 кв.м, підсобною - 14,4 кв.м; - земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS], загальною площею 0,084 га, з цільовим призначенням будівництво та обслуговування жилого будинку (присадибна ділянка); - автомобіль марки ДЕО Ланос, реєстраційний номер [NUMBER] При зверненні позивачки для оформлення права власності на земельну ділянку на підставі ухвали Овідіопольського районного суду до реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області їй було відмовлено у реєстрації права власності посилаючись на те, що згідно ухвали суду про затвердження мирової угоди не визнано право власності за сторонами. Стаття 372 ЦК України визначає, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається , що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Також, до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі ст.61 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до вимог ст.71 СК України, майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст.. 328 ЦК України право власності набувається на підстава, що не заборонені законом, зокрема із право чинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Відповідно до ст.. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ст.. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Враховуючи все вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved