Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про визнання відповідачки такою, що втратила право користування приміщеннями в квартирі [ADDRESS]. В позові зазначила, що вона є власником квартири [ADDRESS]. Право власності на 1/2 частину квартири належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Пятої Запорізької державної нотаріальної контори [PERSON], 02.12.2009р. Друга 1/2 частина квартири належить їй на підставі свідоцтва про право власності на житло № 46 від 25.05.1993р. Відповідачка, яка є сторонньою позивачці особою, зареєстрована на прохання онука в травні 2014 року, оскільки мала намір влаштуватись на роботу в м. Запоріжжі, а реєстрації в зазначеному місті не мала. Відповідачка в квартирі проживала декілька місяців, після чого виїхала і з того часу в зазначеній квартирі не проживає, своїх речей там не має, витрат по оплаті житлово-комунальних послуг не несе. Перебування відповідачки на реєстраційному обліку в належному позивачці житлі створює перешкоди у здійсненні нею права власності, спричиняє збитки через необхідність сплати житлово-комунальних послуг виходячи із кількості зареєстрованих осіб, тому вона просить про усунення цих перешкод шляхом позбавлення відповідача права користування квартирою. Представник позивача до суду не зявився, надавши письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову, розгляд справи без його участі, а також згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Відповідачка, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, до суду не зявилась з невідомих причин. Заперечень проти позову не надала. За згаданих обставин зі згоди позивачки, висловленої у письмовій заяві, суд у відповідності до ст. 224 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Представник управління державної міграційної служби в Запорізькій області по Шевченківському району до суду не з'явився, надав заяву про розгляд справи з його відсутністю, проти позову не заперечує. Зясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Право власності на 1/2 частину квартири належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Пятої Запорізької державної нотаріальної контори [PERSON], 02.12.2009р. Друга 1/2 частина квартири належить їй на підставі свідоцтва про право власності на житло № 46 від 25.05.1993р. Відповідачка, яка є сторонньою позивачці особою, зареєстрована на прохання онука в травні 2014 року, оскільки мала намір влаштуватись на роботу в м. Запоріжжі, а реєстрації в зазначеному місті не мала. Відповідачка в квартирі проживала декілька місяців, після чого виїхала і з того часу в зазначеній квартирі не проживає, своїх речей там не має, витрат по оплаті житлово-комунальних послуг не несе. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а в силу ст. 383 ЦК власник жилого будинку має право використовувати помешкання, зокрема, для власного проживання, проживання інших осіб. До видів речових прав на чуже майно в силу ст. 395 ЦК України відноситься, зокрема, право користування, а в силу ст. 401 ЦК право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Згідно із ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Вирішуючи вимоги позову про позбавлення відповідачки права користування належною позивачці квартирою на користь позивачки, суд виходить з того, що існування цього права може бути зумовлене його реалізацією, тобто постійним проживанням в житлі. Між тим судом встановлено, що відповідачка більше року в квартирі не мешкає. Перебування [PERSON] на обліку в належній позивачці квартирі створює для неї перешкоди у здійсненні повною мірою права власності, яке з урахуванням встановлених обставин та наведених норм закону підлягає захисту. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» підставою для знаття з реєстрації є, зокрема, остаточне рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням або про виселення. У звязку з викладеним право позивачки, як вже зазначено, підлягає захисту в обраний нею спосіб.

Outcome: approved