Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-13 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі щомісячно в розмірі 3000 гривень з послідуючою індексацією у відповідності до закону з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною [PERSON], [INFO] трирічного віку, тобто до [INFO] року.В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що вона перебуває у шлюбі з відповідачем. Від цього шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO] року народження, який проживає з позивачкою. Відповідач матеріальну допомогу на її утримання належним чином не надає, у зв'язку з чим позивачка змушена звернутися до суду з вказаним позовом. Учасники справи про дату, час і місце судового засідання повідомленні належним чином у порядку, передбаченому ст. ст. 128, 130, 131 ЦПК України. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити, справу просила розглядати у її відсутність, у разі неявки відповідача не заперечувала проти заочного розгляд справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином. Про причини своєї неявки у судові засідання відповідач не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. У зв'язку з неявкою в судове засідання учасників справи, судом, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи повторну неявку в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд, відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, зі згоди позивачки, вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов'язані з обов'язком чоловіка надавати дружині матеріальну допомогу до досягнення дитиною трирічного віку, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Сімейним Кодексом України. В судовому засіданні встановлено, що 18 жовтня 2008 року Першим Малиноським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, було зареєстровано шлюб між сторонами, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 641 (а. с. 6). Від даного шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його народження [NUMBER] від 10.10.2016 року (а. с. 5). Згідно довідки № 730 від 13.04.2018 року, виданої Кам'янською сільською радою Арцизького району Одеської області, дитина проживає з матір'ю, знаходяться на її утриманні (а. с. 7). Відповідно до довідки № 2047 від 05.04.2018 р., [PERSON] знаходиться на обліку в УСЗН в Малиновському районі ДП ТА СП ОМР та отримує допомого при народженні одної дитини (а. с. 8). Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Такий принцип рівності прав та обов'язків батьків щодо дитини ґрунтується на нормах Конституції України, які проголошують, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах (ст. 21), громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (ст. 24). Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 Сімейного кодексу України на батьків покладено обов'язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України, право дружини на утримання, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трьох років. Принципове положення законодавця, що викладене в ч. 4 ст. 84 СК України полягає у тому, що право на утримання дружини, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, тому чоловік має їй компенсувати втрату можливостей повноцінно себе реалізовувати у кар'єрному зростанні, громадському та світському житті. Однак, для виникнення вищезазначеного аліментного зобов'язання ч. 4 ст. 84 СК України передбачає наявність такої обов'язкової умови, як спроможність чоловіка надавати таку матеріальну допомогу дружині. Судом при визначенні розміру аліментів враховується, що Законом України «Про державний бюджет на 2019 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб: з 1 січня 2019 року - 1921 гривня, з 1 липня - 2007 гривень, з 1 грудня - 2102 гривні. В судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт можливості відповідача сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному позивачем. Позивач не надав суду жодного переконливого доказу такої можливості відповідача, зокрема сплачувати аліменти на її користь у розмірі 3 000,00 грн., на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку, чим не виконав вимоги ст. ст. 12, 81 ЦПК України. З урахуванням встановлених в судовому засіданні фактів та обставин справи, суд вважає, що з відповідача на користь позивача щомісячно на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку, підлягають стягненню аліменти у розмірі 1 921 грн., які підлягають індексації відповідно до закону, починаючи з 13.04.2018 р. до досягнення дитиною трирічного віку. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Суд вважає за необхідне зазначити, що на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Так як позивачка звільнена від сплати судового збору, на підставі ст. 141 ЦПК України,судовий збір в сумі 704,80 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави у зв'язку із задоволенням позовних вимог позивачки про стягнення аліментів. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць. На підставі ст. 51 Конституції України, ст. ст. 24, 84, 85 СК України,

Outcome: partial