Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування додаткових витрат на дитину та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з відповідачем [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 24.03.2003 року. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 27.02.2002 року з [PERSON] на її користь стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини від всіх видів доходів (заробітку) відповідача до повноліття дитини. Відповідач злісно ухиляється від сплати аліментів, у звязку з чим має заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 24766,00 гривень. 09.04.2016 року їх син, катаючись на велосипеді, отримав травму у вигляді перелому ключиці, внаслідок чого в період з 09.04.2016 року по 28.04.2016 року знаходився на стаціонарному лікуванні у травматичному відділенні Міської лікарні № 3 м. Маріуполя. Сину була зроблена операція та за призначенням лікаря вона була змушена купувати ліки та медичні препарати на загальну суму 1984,47 гривень. Вищевказані кошти просила стягнути з відповідача на її користь. Крім того, зазначила, що внаслідок отриманої травми їх син переживав фізичні та моральні страждання, тривалий час не ходив до школи та чекав, що батько навідає його у лікарні, але цього не сталося. Просила стягнути з відповідача на її користь завдану моральну шкоду, яку вона оцінює в 5000,00 гривень. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, наполягали на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні 28.11.2016 року позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення; у судове засідання 26.01.2017 року не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Зясувавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 24.03.2003 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії І-НО № 343087 від 17.04.2003 року /а.с. 7/. Відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-НО № 205593 від 27.03.2001 року /а.с. 9/. З довідки № 475 від 13.06.2016 року, виданої ККП «КК «Західна», вбачається, що [PERSON], [INFO], проживає разом з матірю [PERSON], за адресою: [ADDRESS] /а.с. 8/. Судом також встановлено, що [PERSON], [INFO], в період з 09.04.2016 року по 28.04.2016 року знаходився на стаціонарному лікуванні у травматичному відділенні Міської лікарні № 3 м. Маріуполя з діагнозом: закритий осколковий перелом с/з лівої ключиці зі зсувам, садна обличчя, що підтверджується випискою № 3121 з медичної карти стаціонарного хворого /а.с. 9/. На лікування сина, придбання ліків та медикаментів, позивачка [PERSON] витратила грошові кошти загальною сумою 1984,47 гривень, що підтверджується наданими квитанціями та товарними чеками /а.с. 10-11/. Відповідно до вимог ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Так, вищевказаною нормою Законупередбачається, що батьки беруть участь у додаткових витратах на дитину рівною мірою. Враховуючи, що факт понесення позивакою додаткових витрат на дитину, у звязку з її лікуванням, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивачки половини суми понесених додаткових витрат на дитину в розмірі 992,24 гривень (1984,47 гривень : 2). Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Така шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої чи членів її сімї. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно п.5 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року, зі змінами, внесеними постановою № 5 від 25.05.2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В матеріалах справи відсутні жодні докази, які б могли підтвердити факт завдання та перенесення позивачкою та її неповнолітнім сином моральних, душевних страждань з вини відповідача. Також, у судовому засіданні не було доведено і розмір моральної шкоди у сумі 5000,00 гривень, а тому позовні вимоги позивачки в цій частині не підлягають задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог майнового характеру, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 275,60 гривень, тобто пропорційно задоволеним позовним вимогам. На підставі викладеного,

Outcome: partial