Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-26 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про визнання її спадкоємицею за законом 4-ї черги, посилаючись на те, що [INFO] року помер [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді 7/20 частки [ADDRESS], яка належала останньому на праві власності. Вказувала, що вона є спадкоємицею 4-ї черги після смерті [PERSON], в якого інших спадкоємців немає, бо вона мешкала однією родиною із померлим, як чоловік та дружина більш ніж 5 років до моменту його смерті, будучи зареєстрованою за спірною адресою з 1985 року. Додавала, що вона перебувала у шлюбі свого часу із [PERSON] з 1985 року по 2004 рік. Зазначала, що інші 7/20 частки вказаної квартири належать їй, яка надавалась їй та [PERSON] свого часу в спільну сумісну власність. Разом із померлим вона вела спільне господарство. Вказувала, що ні вона, ні померлий у іншому шлюбі не перебували. На підставі переліченого просила суд визнати її спадкоємицею за законом 4-ї черги після смерті [PERSON] Позивачка в судовому засіданні повністю підтримала заявлені нею позовні вимоги, які просила суд задовольнити. Представник позивача, яка діє на підставі договору, [PERSON], підтримуючи позовні вимоги [PERSON], надала пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Зазначала при цьому, що позивачка мешкала разом із померлим, як чоловік та дружина більше шести років до моменту смерті останнього, тому за відсутності інших спадкоємців позивачка фактично прийняла спадщину. На підставі переліченого просила суд задовольнити позов. Представники Маріупольської міської ради, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились за невідомих суду причин. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши учасників процесу, що з'явились, заслухавши пояснення свідків, вивчивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступного обґрунтування. Відповідно до ст. 1258 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК) спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. За ст. 1264 ЦК в четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Згідно до ст. 3 Сімейного кодексу України (далі за текстом - СК) сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (4-та черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки. При цьому за п. 21 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України зазначено, що до числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Згідно свідоцтва про смерть, виданого 8 вересня 2014 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, вбачається, що [PERSON] помер [INFO] року у віці 62 років, актовий запис № 1219 від 8 вересня 2014 року (а. с. 7). Відповідно копії особового рахунку № [NUMBER], виданого 12 січня 2015 року ЖКП «Азовжитлокомплекс», вбачається, що наймачем [ADDRESS] є [PERSON], яка зареєстрована у вказаній квартирі з 18 грудня 1985 року (а. с. 8). При цьому за довідкою ЖКП «Азовжитлокомплекс» від 21 січня 2015 року вбачається, що [PERSON] на момент смерті був зареєстрований також [ADDRESS], починаючи з 18 грудня 1985 року (а. с. 9). Відповідно до свідоцтва про одруження, виданого 11 липня 2002 року Маріупольським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції, актовий запис № 3770 від 25 жовтня 1985 року, вбачається, що [PERSON] одружився 25 жовтня 1985 року із [PERSON], внаслідок чого дружині було присвоєно прізвище - [PERSON] (а. с. 10). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 9 листопада 2004 року, що вбачається з копії свідоцтва про розірвання шлюбу, актовий запис № 414 від 9 листопада 2004 року відділу реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського районного управління міста Маріуполя, внаслідок чого дружині було залишено прізвище - [PERSON] (а. с. 11). Відповідно до свідоцтва про право на житло від 24 лютого 2000 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] в рівних частках отримали у власність ідеальну частку 7/10 [ADDRESS] (загальної площі - 45,29 кв. м.), право власності яких на вказану квартиру було зареєстровано в Маріупольському БТІ 20 березня 2000 року (а. с. 12). На підставі рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 16 березня 2004 року, яке набуло чинності, було визначено порядок користування [ADDRESS], внаслідок чого [PERSON] було виділено в користування житлову кімнату площею 12,5 кв. м., а [PERSON] було виділено відповідно житлову кімнату площею 22,22 кв. м. (а. с. 34). Сплата [PERSON] комунальних платежів за обома особовими рахунками на [ADDRESS] підтверджується наданими суду позивачкою копіями квитанцій про проведення такої оплати (а. с. 35-39). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] вказував, що він з самого народження мешкає із [PERSON], яка приходиться йому бабусею, [ADDRESS]. Увесь цей час за виключенням проміжку часу з 2004 року по 2008 рік у вказаній квартирі також мешкав [PERSON], його дідусь, який помер в вересні 2014 року. Його дід та бабця мешкали у спірній квартирі в одній кімнаті, а він у іншій кімнаті. При цьому [PERSON] та [PERSON] вели себе як чоловік та жінка, жили однією родиною та вели спільне господарство. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] вказувала, що вона давня знайома позивачки, тому добре знає її родину. Підтвердила, що [PERSON] та [PERSON] були одружені, а на початку 2000 років розійшлись. Однак десь у 2008 році вони знову стали мешкати разом [ADDRESS] однією родиною. Також у вказаній квартирі мешкає онук [PERSON], [PERSON] Стверджувала, що [PERSON] та [PERSON] вели спільне господарство, купували речі разом, жили як чоловік та жінка. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є дружиною сина позивачки, [PERSON] Підтвердила, що позивачка мешкала із своїм чоловіком [PERSON] однією родиною [ADDRESS] в двокімнатній квартирі, однак у 2004 році вони розлучились. Знає, що у квартирі були поділені особові рахунки після цього. Однак після 2008 року [PERSON] повернувся до позивачки, тому вони знову стали мешкати разом [ADDRESS] однією родиною із онуком, [PERSON] Таким чином вони мешкали утрьох до моменту смерті [PERSON] у [INFO] року. На підставі вивчених судом доказів вбачається, що [PERSON] фактично мешкала разом із [PERSON], як дружина та чоловік, протягом останніх п'яти років до часу смерті [PERSON], який помер [INFO] року, що підтверджується як поясненнями допитаних в судовому засіданні свідків, так й дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами. При цьому відповідно до інформації 4-ї державної нотаріальної контори міста Маріуполя від 17 березня 2015 року вбачається, що у провадженні нотаріальної контори перебуває спадкова справа після смерті [PERSON], який помер [INFO] року. З заявою про прийняття спадщина та про видачу свідоцтва про право на спадщину звернулась [PERSON], що також підтверджується витягом зі спадкового реєстру. Інших заяв про прийняття спадщини після смерті [PERSON] не надходило до нотаріальної контори (а. с. 13, 26). Таким чином суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог [PERSON] шляхом визнання її спадкоємицею 4-ї черги за законом після смерті [PERSON]

Outcome: approved