overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом в якому просила стягнути з відповідача неустойку (пеню) в розмірі 16852 грн. 06 коп. у звязку з несплатою ним аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON] в період з січня 2014 року по квітень 2015 року включно. В судовому засіданні позивачка уточнила заявлені вимоги та за підставами вказаними у позові просила стягнути з відповідача неустойку (пеню) в розмірі 6100 грн. за період з січня по серпень 2014 року та квітень 2015 року. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, просив зменшити розмір неустойки до 3000 грн. посилаючись на неспроможність одночасно сплачувати аліменти та пеню. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі та мають спільну неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження та шлюб. Згідно рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 06.12.2013 року, яке набрало законної сили, з відповідача стягнуто аліменти на користь позивача на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно з 21.11.2013 року до повноліття дитини. Відповідно до розрахунку заборгованості від 15.04.2015 року наданого ВДВС Білозерського РУЮ Херсонської області рішення суду станом на 01.04.2015 року відповідачем не виконувалось та останній має заборгованість по аліментам на утримання дитини в загальній сумі 6921 грн. 60 коп., частина якої в сумі 5537 грн. 28 коп. ним погашена в ході розгляду справи в червні 2015 року, що підтверджується відповідної квітанцією про грошовий переказ. Як вбачається з розрахунку пені за період з січня по серпень 2014 року та квітень 2015 року її розмір у звязку з несплатою відповідачем аліментів у цей період становить 6100 грн. Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи та сторонами не заперечуються. За таких обставин, в межах заявленого позову, в силу ст.196 СК України, вимоги позивачки є законними та обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі, а доводи відповідача про неспроможність сплачувати одночасно аліменти та пеню не приймаються судом до уваги, як такі, що не дають підстав для відмови у заявлених позивачкою вимогах та не підтверджені документально. При цьому, суд приймає до уваги безпідставну тривалу несплату відповідачем аліментів на утримання дитини в зазначений позивачкою період, незважаючи на наявність в цей період у відповідача заробітку та доходу. Крім того, в силу ст. 88 ЦПК України,з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідачів аліменти на її користь на утримання малолітнього онука [PERSON], [INFO], який знаходиться на повному її забезпеченні , в розмірі 1/3 частини всіх доходів відповідачів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення ним повноліття. Відповідачі матеріальної допомоги не надають. В судовому засіданні позивачка уточнила позовні вимоги, замість 1/3 частини всіх доходів, вона просить стягнути з відповідачів ? частину всіх доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення онуком повноліття, просить суд позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, вказав, що дійсно його син [PERSON] проживає з бабусею [PERSON], він з дружиною виїжджав на заробітки до Російської Федерації, зараз мають ще одну спільну дитину, матеріальної допомоги на [PERSON] не надають. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з*явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов визнає. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позов задовольнити повністю з наступних підстав. В суді встановлено, що 04 листопада 2013 року Станично-Луганський районний суд Луганської області виніс заочне рішення, яким позбавив [PERSON] та [PERSON] батьківських прав щодо їх сина, [PERSON] ,[INFO], а [PERSON] було призначено опікуном над ним. Рішення набрало законної сили 26.11.2013 року. 20.12.2013 року розпорядженням голови Біловодської РДА Луганської області №329 малолітньому [PERSON] було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Із свідоцтва про народження, видно, що батьками [PERSON], [INFO], є відповідачі по справі. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Беручи до уваги, що відповідачі не надають позивачу матеріальної допомоги на утримання дитини , суд вважає, що позов заявлено обгрунтовано , відповідно до вимог ст.. 180-183 СК України. ,тому він підлягає задоволенню. З відповідачів також підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 243 гривні 60 копійок відповідно до ст. 88 ЦПК України. Відповідно до ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-07 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом в якому просила: стягнути з ДП ЦКБ «Ізумруд» на її користь заборгованість по заробітній платі, що склалася станом на 01.07.2014 року в розмірі 10869,51 грн. В обґрунтування позову посилався на те, що вона з 2008 оку працює у Державному підприємстві ЦКБ «Ізумруд» на посаді інженера-конструктора. З 2011 року на підприємстві не виплачується заробітна плата працівникам. Заборгованість з виплати їй заробітної плати, згідно бухгалтерської довідки, становить 10869,51 грн. Наявність заборгованості по заробітній платі суттєво порушує її конституційні права на працю та отримання достойної винагороди за неї. В судове засідання позивачка не з'явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність в якій зазначила, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій зазначив, що визнає позовні вимоги в повному обсязі. Дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволеню з огляду на таке. Згідно ст. 43 Конституції України кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом… Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Судом встановлено, що з 12.03.2008 року позивачка працює у ДП ЦКБ «Ізумруд» на посаді інженера-конструктора, що підтверджується копією наданої нею трудової книжки. Згідно довідки № 05-99 від 07.08.2014 року, що видана ДП ЦКБ «Ізумруд» заборгованість вказаного підприємства перед позивачкою виникла у 2011 році та станом на 01.07.2014 року складає 10 869,51 грн. Таким чином, не виплата заробітної плати позивачці порушує її конституційні права та права, встановлені Кодексом законів про працю України, що є підставою для стягнення з відповідача на користь позивачки нарахованої, але не виплаченої їй заробітної плати. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243,60 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-20 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом в якому просила: стягнути з ДП ЦКБ «Ізумруд» на її користь заборгованість по заробітній платі, що склалася станом на 01.07.2014 року в розмірі 38493,45 грн. В обґрунтування позову посилався на те, що вона з 1987 оку працює у Державному підприємстві ЦКБ «Ізумруд» на посаді завідуючої архівом. З 2011 року на підприємстві не виплачується заробітна плата працівникам. Заборгованість з виплати їй заробітної плати на сьогоднішній день, згідно бухгалтерської довідки, становить 38493,45 грн. Наявність заборгованості по заробітній платі суттєво порушує її конституційні права на працю та отримання достойної винагороди за неї. В судове засідання позивачка не з'явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність в якій зазначила, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій зазначив, що визнає позовні вимоги в повному обсязі. Дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволеню з огляду на таке. Згідно ст. 43 Конституції України кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом… Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Судом встановлено, що з 05.08.1987 року позивачка працює у ДП ЦКБ «Ізумруд», що підтверджується копією наданої нею трудової книжки. Згідно довідки № 05-90 від 06.08.2014 року, що видана ДП ЦКБ «Ізумруд» заборгованість вказаного підприємства перед позивачкою виникла у 2011 році та станом на 01.07.2014 року складає 38 493,45 грн. Таким чином, не виплата заробітної плати позивачці порушує її конституційні права та права, встановлені Кодексом законів про працю України, що є підставою для стягнення з відповідача на користь позивачки нарахованої, але не виплаченої їй заробітної плати. Судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 384,93 грн. підлягають стягненню з відповідача в дохід держави на підставі ст. 88 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом в якому просила: стягнути з ДП ЦКБ «Ізумруд» на її користь заборгованість по заробітній платі, що склалася станом на 01.08.2014 року в розмірі 16179,35 грн. В обґрунтування позову посилалась на те, що вона з 2012 року працює у Державному підприємстві ЦКБ «Ізумруд» на посаді начальника планово - виробничого відділу. Заборгованість з виплати їй заробітної плати, згідно бухгалтерської довідки, становить 16 179грн. 35коп. Наявність заборгованості по заробітній платі суттєво порушує її конституційні права на працю та отримання достойної винагороди за неї. В судове засідання позивачка не з'явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність в якій зазначила, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій зазначив, що визнає позовні вимоги в повному обсязі. Дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст. 43 Конституції України кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом… Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Судом встановлено, що з 2012 позивачка працює у ДП ЦКБ «Ізумруд». З 01.08.2013 року працює на даному підприємстві на посаді начальника планово - виробничого бюро, що підтверджується копією наданої нею трудової книжки. З трудової книжки вбачається, що [PERSON] була звільнена з 07.10.2013 року. Згідно довідки № 05-135 від 18.08.2014 року, що видана ДП ЦКБ «Ізумруд» заборгованість вказаного підприємства перед позивачкою виникла та станом на 01.08.2014 року складає 16 179грн. 35 коп. Таким чином, не виплата заробітної плати позивачці порушує її конституційні права та права, встановлені Кодексом законів про працю України, що є підставою для стягнення з відповідача на користь позивачки нарахованої, але не виплаченої їй заробітної плати. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243,60 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом в якому просила: стягнути з ДП ЦКБ «Ізумруд» на її користь заборгованість по заробітній платі, що склалася станом на 01.10.2014 року в розмірі 21762грн. 56 грн. В обґрунтування позову посилалась на те, що вона з 1986 року працює у Державному підприємстві ЦКБ «Ізумруд» на посаді заступника головного бухгалтера. Заборгованість з виплати їй заробітної плати, згідно бухгалтерської довідки, становить 21 762грн.56 коп. Наявність заборгованості по заробітній платі суттєво порушує її конституційні права на працю та отримання достойної винагороди за неї. В судове засідання позивачка не з'явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність в якій зазначила, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій зазначив, що визнає позовні вимоги в повному обсязі. Дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст. 43 Конституції України кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом… Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Судом встановлено, що з 1986 року позивачка працює у ДП ЦКБ «Ізумруд». З 16.02.2006 року працювала на даному підприємстві на посаді заступника головного бухгалтера, що підтверджується копією наданої нею трудової книжки. З трудової книжки вбачається, що [PERSON] була звільнена з 31.10.2010 року. Згідно довідки № 05-165 від 13.10.2014 року, що видана ДП ЦКБ «Ізумруд» заборгованість вказаного підприємства перед позивачкою виникла та станом на 01.10.2014 року складає 21 762грн.56 коп. Таким чином, не виплата заробітної плати позивачці порушує її конституційні права та права, встановлені Кодексом законів про працю України, що є підставою для стягнення з відповідача на користь позивачки нарахованої, але не виплаченої їй заробітної плати. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243,60 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути зі [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO] та дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини його заробітку щомісячно та до повноліття дітей, вказавши, що з відповідачем знаходиться у зареєстрованому шлюбі з 30.09.2008 року. З січня 2015 року відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Позивачка у судове засідання не з'явилася, направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, наполягала на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав до суду письмову заяву з проханням розглянути справу за його відсутністю, позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно наданих копій свідоцтв про народження, відповідач є батьком [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до довідки № 1-15 від 27.01.2015 року, виданої ЖБК «Луна», діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], проживають разом з матір'ю [PERSON] Згідно зі ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Одним із способів утримання, відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України, є стягнення аліментів за рішенням суду. У відповідності з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності зі ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO] та дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно починаючи з дня подачі позовної заяви та до повноліття дітей.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з публічного акціонерного товариства «Полонський гірничий комбінат» (далі Підприємство) на її користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 1181,19 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з дня звільнення по день ухвалення судового рішення та моральну шкоду в сумі 500 грн. В обґрунтування позову [PERSON] вказувала, що 16 грудня 2013 року вона звільнена з роботи згідно ч.1 ст.38 КЗпП України за власним бажанням, однак в день звільнення та в послідуючому Підприємство не виплатило їй заборгованість по заробітній платі, що створює додаткові життєві труднощі та завдає їй моральної шкоди, тому вона змушена звернутися з цього приводу до суду. В судове засідання сторони не з`явилися. Представник відповідача про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить розписка про отримання судової повістки. Від нього не надійшло клопотання про перенесення розгляду справи, тому відповідно до ст.224 ЦПК України суд, за згодою позивача, проводить заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази, суд вважає, позов слід задовольнити частково. Встановлено, що 16 грудня 2013 року позивачка звільнився з роботи згідно ч.1 ст.38 КЗпП України, за власним бажанням. В день звільнення та в послідуючому відповідач, в порушення вимог ст.116 КЗпП України, не провів з [PERSON] розрахунку по заробітній платі в розмірі 1181,19 грн., котра підлягає стягненню. Відповідно зі ст.117 КЗпП України законною є вимога позивачки щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Підлягає стягненню сума 8481,14 грн. (116,18 грн. середньоденний заробіток х на 73 дні затримки при п`ятиденному робочому тижні), а саме за період з дня звільнення 16 грудня 2013 року по день ухвалення судового рішення 01 квітня 2014 року. На підставі ст.237-1 КЗпП України [PERSON] має право на стягнення з відповідача моральної шкоди, оскільки через несвоєчасне отримання заробітної плати та проведення розрахунку вона несла моральні переживання. При визначені розміру такої шкоди, суд враховує характер та обсяг моральних страждань, їх тривалість, розмір заборгованості, а тому встановлює його в сумі 300 грн.

Outcome: partial