Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з 06 січня 1999 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Хортицького району м. Запоріжжя, актовий запис №03, в період якого у них народилася дитина: донька [PERSON], [INFO]. 25 лютого 2003 року, шлюб між ними було розірвано, після чого відповідач долею доньки не цікавився, вихованням не займався, жодного разу не подзвонив, не намагався зустрітися з донькою, поспілкуватися, та поцікавитися станом її здоров'я, фізичним та морально-психічним розвитком, не приймав участі в утриманні, фактично припинив будь-яке спілкування. Рішенням Хортицького районного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2003 року з відповідача стягнуто на її користь аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 20 червня 2003 року до повноліття дитини, та на утримання позивачки в розмірі ? частина всіх видів заробітку до досягнення дитиною трьох років. Рішення суду відповідач не виконував, аліментів не сплачував, в наслідок чого утворилася заборгованість по аліментам у розмірі 2211 грн. 00 коп., в зв'язку з чим державним виконавцем Орджонікідзевського ВДВС була винесена постанова про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження. Накладено арешт на ? частину квартири [ADDRESS], яка належить відповідачеві, із забороною здійснювати її відчуження. Рішенням Хортицького районного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2005 року, було змінено спосіб сплати аліментів з частки на тверду грошову суму, на утримання доньки в розмірі 167 грн. 50 коп., починаючи з 27 жовтня 2004 року до повноліття дитини, та на утримання позивачки в розмірі 150 грн. 00 коп., до досягнення дитиною трьох років. Через несплату відповідачем аліментів, утворилася заборгованість у розмірі 5678 грн. 88 коп. Рішенням Хортицького районного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2005 року, з відповідача на користь позивачки було стягнуто пеню за несплату аліментів на утримання доньки та утримання позивачки, у розмірі 2037 грн., 64 коп. Рішенням Хортицького районного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2006 року, було збільшено розмір аліментів, стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки в розмірі 300 грн., щомісячно до повноліття дитини. Через несплату відповідачем аліментів, утворилася заборгованість близько 10216 грн. 74 коп., зазначила, що фактично з самого народження доньки, вона одноособово вирішує всі питання пов'язані з розвитком, вихованням доньки, яка проживає з нею, та знаходиться на її утримані. Нею, як матір'ю створені всі належні умови для нормального виховання доньки, в зв'язку з чим, прохала задовольнити позовні вимоги, та позбавити відповідача батьківських прав. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Пояснила, що після народження їх спільної доньки [PERSON], відповідач участі у житті дитини не приймає, не цікавиться її життям, здоров'ям, успіхами у навчанні та матеріально не забезпечує. Рішенням суду з нього стягнуто аліменти на утримання доньки, через систематичну їх несплату, утворилася значна заборгованість. Відповідач, жодного разу не приїздив до дитини, він навіть не бачив її, в зв'язку з чим, вважає, що відповідача потрібно позбавити батьківських прав. Відповідач [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, прохав відмовити в їх задоволенні. 03 січня 2018 року відповідачем надано відзив на позовну заяву згідно якого, позовні вимоги він не визнав, заперечував проти задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав, оскільки ствердження позивачки, щодо створення одноособово нею належних умов проживання, для їх спільної дитини, не відповідають дійсності. За час спільного проживання, частково за його кошти була придбана квартира, в якій проживає донька на даний час, після розірвання шлюбу він не заявляв вимог, щодо поділу спільного майна, набутого у шлюбу, оскільки розумів, що в квартирі проживає його дитина. Поточні платежі по аліментам він сплачує регулярно, але дійсно, має певний борг за минулі роки, але вважає, що несплата аліментів не є підставою для позбавлення батьківських прав. Він бажає спілкуватися з донькою, але позивачка постійно перешкоджає в цьому. Коли він намагався побачитися з дитиною, то йому погрожували поліцією. Його мати, [PERSON], спілкується з дитиною, дарує подарунки, сплачує іноді за нього аліменти, коли він відсутній на території України. Зазначив, що він має ще двох дітей від різних шлюбів. З сином [PERSON], [INFO] від першого шлюбу він постійно спілкується, цікавиться його життям та підтримує матеріально, оскільки його мати не перешкоджає цьому. [PERSON], [INFO], проживає з ним, та знаходиться на його повному утриманні. Позивачкою подано відповідь на відзив відповідача 28 грудня 2017 року, згідно якого вказала, що відповідач зазначає, що квартира була придбана частково за його кошти, що не відповідає дійсності. Оскільки квартира [ADDRESS], придбана нею до шлюбу з відповідачем. На час придбання квартири, згідно договору купівлі-продажу, відповідач знаходився у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], матір'ю його сина [PERSON], від першого шлюбу, який розірвано в 1998 році, та проживав у неї вдома. Після реєстрації шлюбу 06 січня 1999 року, вони з відповідачем зробили ремонт, купили автомобіль. Коли шлюб було розірвано, від відповідача почали надходити погрози на її адресу. Доводи відповідача, щодо бажання спілкуватися з донькою не відповідають дійсності, оскільки він жодного разу не зателефонував їй, не бачив її. Його мати, за 15 років, бачила свою онуку близько 10 разів, а вона позивачка, жодного разу не відмовила їй в даному бажанні, як і відповідачеві, якби він його виявив. Після розірвання шлюбу, відповідач один раз, прийшов без попередження до квартири, вона не відчинила двері, оскільки він знаходився в стані алкогольного сп'яніння. Відповідач, має заборгованість по аліментам, коли дитина тяжко хворіла, та знаходилася на стаціонарному лікуванні в Запорізькій обласній дитячій лікарні у відділенні травматології, та після виписки з лікарні була півтора року на домашньому навчанні, в гіпсі, то відповідач жодним чином не допоміг матеріально, та не провідав доньку. Представник відповідача [PERSON], в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував. Пояснив, що причина не спілкування відповідача з донькою, це погані відносини між сторонами, і тому відповідач, щоб не травмувати дитину скандалами, не звертався до позивачки з проханням про надання можливості спілкуватись з дитиною. Представник третьої особи орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району Салтан В.Ю., в судовому засіданні, проти задоволення позовних вимог не заперечував, вважав, що відповідача необхідно позбавити батьківських прав. Представник третьої особи Солонянська районна державна адміністрація Дніпропетровської області (як орган опіки та піклування) Полторацька О.В., в судовому засіданні, проти задоволення позовних вимог не заперечувала, вважала, що відповідача доцільно в інтересах дитини позбавити батьківських прав. Згідно наданого до суду висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], прохала врахувати, що з часу припинення між сторонами сімейно-шлюбних відносин, відповідач не займається вихованням своєї доньки [PERSON], її розвитком та станом здоров'я, фактично самоусунувся від виконання батьківських обов'язків по відношенню до дитини. За інформацією Запорізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №32 Запорізької міської ради Запорізької області від 29 червня 2017 року №162, учениця 9-а класу [PERSON] проживає разом з матір'ю. Батько не відвідує батьківські збори і не співпрацює з класним керівником у питанні навчання та виховання дитини. Мати самотужки створює для дитини належні умови для проживання, забезпечує матеріально. Згідно з інформацією КЗ «Запорізький центр первинної медико-санітарної допомоги №5» від 28 вересня 2017 року №170/01-10 [PERSON], має рад захворювань та потребує постійного лікування. З пояснень самої дитини, вбачається, що вона свого батька не пам'ятає, оскільки він з нею не спілкується, не вітає з днем народження та іншими святами. В зв'язку з чим, є доцільним позбавити відповідача батьківських прав, оскільки це буде відповідати інтересам дитини (а.с. 203-204). Суд, заслухавши сторони, представника відповідача, представників третіх осіб, свідка, та неповнолітню [PERSON], дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року передбачено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної забезпеченості. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст. 155 СК України - здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 164 СК України - мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 18 червня 2002 року, [PERSON] є батьком [PERSON] - [INFO] (а.с. 8). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 03 квітня 2003 року, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського районного управління юстиції м. Запоріжжя, шлюб між сторонами розірвано (а.с. 9). Відповідно до характеристики виданої Житлово-будівельним кооперативом «Монтажник-2» [PERSON], мешкає разом з донькою [PERSON], в [ADDRESS], відповідальна, уважна, з мешканцями будинку підтримує добросусідські відносини (а.с. 12). Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2005 року з відповідача [PERSON] стягнуто на користь позивачки пеню за прострочення сплати аліментів на утримання доньки [PERSON], [INFO] та на утримання позивачки до досягнення дитиною трьох років, в розмірі 2037 грн. 64 коп. (а.с. 10). Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 28 лютого 2006 року, було збільшено розмір аліментів на утримання дитини, та стягнуто з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON], аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 300 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 20 січня 2006 року, на підставі якого було видано виконавчий лист №2-503/2006 р. (а.с. 11). В зв'язку з несплатою відповідачем аліментів на утримання дитини, та наявністю заборгованості по сплаті аліментів, державним виконавцем Орджонікідзевського районного управління юстиції м. Запоріжжя від 05 лютого 2004 року, винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с. 15), яким згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек ,Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкту нерухомого майна №91215324, є ? частина квартири, за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16). Відповідно до висновку Солонянської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, як органу опіки та піклування, від 21 березня 2018 року, орган опіки та піклування, вважає, що позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні дитини [PERSON], є доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини, оскільки батько ухиляється від своїх батьківських обов'язків, не відвідує дитину, не цікавиться її життям та станом здоров'я (а.с. 203-204). Згідно довідки Запорізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №32 Запорізької міської ради Запорізької області від 26 червня 2017 року №162, учениця 9-А класу [PERSON], проживає з матір'ю [PERSON], батько дитини не відвідує батьківські збори і не співпрацює з класним керівником у питанні навчання та виховання дитини (а.с. 13, 209). Зі змісту довідки-характеристики Військової сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області №72/03-15 від 19 лютого 2018 року, випливає, що [PERSON], зареєстрований в [ADDRESS], одружений та має неповнолітню доньку, не працює, в побуті характеризується з позитивної сторони, користується повагою серед односельців. До вживання алкогольних напоїв не схильний (а.с. 205). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], показала, що вона є матір'ю відповідача, та рідною бабусею [PERSON]. Позивачка, після розірвання шлюбу перешкоджає її синові в спілкуванні з дитиною. Її син, аліменти сплачує по міру можливості, іноді, вона сплачувала їх за нього. Також зазначила, що останній раз коли вона намагалась поспілкуватись з онукою, на її дванадцятий день народження, [PERSON] не виявила до неї інтересу, і тому вона припинила шукати спілкування з онукою, оскільки вважає, що вона їй не потрібна. Також показала, що не пам'ятає коли останній раз її син, відповідач, спілкувався з дочкою [PERSON]. Всі намагання поспілкуватись з дочкою припинялись позивачкою, з якою у відповідача вкрай негативні стосунки. Допитана в судовому засіданні неповнолітня [PERSON], пояснила, що батька вона не знає, ніколи його не бачила. Проти позбавлення батьківських прав батька вона не заперечує. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться в п. 16 постанови від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» - ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України - обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідач не цікавиться життям своєї доньки [PERSON], обов'язок щодо утримання дитини виконує нерегулярно, участь у вихованні дитини не приймає. На спростування зазначеного відповідач та його представник не надали суду жодних належних та допустимих доказів, як і доказів звернення до органу опіки та піклування з приводу перешкоджання позивачкою участі відповідача у вихованні дитини. Частиною 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Оцінивши надані позивачкою докази, суд вважає, що заявлені вимоги позивачки про позбавлення батьківських прав відповідача відносно її неповнолітньої доньки [PERSON] є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідач, жодним чином не цікавиться долею своєї дитини, не відвідує її не турбується про її стан здоров'я, не цікавиться її навчанням, не займається її духовним вихованням, що в своїй сукупності дають підстави для висновку про ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Тому суд вважає, що є всі підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітньої дитини - [PERSON], і таке позбавлення прав буде відповідати інтересам дитини. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приходить до таких висновків. Відповідно ст. 133 ЦПК України, до судових витрат пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Щодо вимог позивачки про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 800 грн., судом встановлено, що згідно квитанції від 05 липня 2017 року позивачкою сплачено 800 грн. за надання правової допомоги згідно договору б/н від 05 липня 2017 року, проте до позовної заяви доданий договір від 05 лютого 2017 року, в зв'язку з чим суд вважає, що позивачкою не надано доказів витрат на правову допомогу і тому вимоги про стягнення на користь позивачки з відповідача витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають (а.с. 17, 20). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, у зв'язку із частковим задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір сплачений нею під час звернення з позовом до суду (а.с. 1). На підставі викладеного, ст.ст. 150, 155, 160, 164 СК України та

Outcome: partial