Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи тим, що 03.07.2005 року помер [PERSON] у звязку з чим відкрилася спадщина на належне йому майно, яку вона прийняла шляхом спільного проживання, будучи спадкоємцем за законом четвертої черги. До складу спадщини ввійшла земельна ділянка, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,617 га, яка розташована на території [PERSON] сільської ради, право власності на яку було посвідчено Держаним актом серії Р3 № 703549. При зверненні до нотаріальної контори постало питання доведення факту проживання із спадкодавцем однією сімєю на протязі останніх пяти років, оскільки кровно спорідненими родичами вони не були і в шлюбі не перебували та у правовстановлюючому документі на земельну ділянку наявні незастережні виправлення. За таких обставин нотаріус не видав їй свідоцтва про право на спадщину, у звязку з чим просила встановити такий факт, що має для неї юридичне значення та визнати за нею право власності на вищевказану земельну ділянку в порядку спадкування. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав і в своїх поясненнях підтвердив обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] сільської ради в задоволенні позовної заяви не заперечував, просив справу розглянути без його участі, про що повідомили суд письмово листом. Свідки [PERSON] та [PERSON], кожний окремо, підтвердили, що [PERSON] проживала із однією сімю без реєстрації шлюбу з [PERSON] Вони мали спільний побут та інші права і обовязки між собою, притаманні подружжю. Вислухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Зокрема, судом встановлено, що 03.07.2005 року помер [PERSON], який проживав в [INFO], у звязку з чим відкрилася спадщина на його майно, що підтверджується копією актового запису про смерть. До складу спадкового майна ввійшла земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 2,617 га, з кадастровим номером 5920983600:09:003:0002, що розташована на території [PERSON] сільської ради Буринського району Сумської області, яка належала йому відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії Р3 №703549, що підтверджується копією Державного акту, витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (а.с.8, 10-14). Спадщину після смерті останньої прийняла [PERSON], яка, як встановлено судом, проживала з ним однією сімєю з 1989 року до дня смерті останнього. Вони вели спільне господарство, були повязані спільним побутом, піклувалися одне про одного і вказані обставини підтверджується показами представника позивача, свідків та довідкою [PERSON] сільської ради (а.с.7). Відповідно до ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сімєю не менше як пять років до часу відкриття спадщини. Частиною 2 статті 3 Сімейного кодексу України встановлено, що сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Як вбачається з розяснень, які містяться в п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7, При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Зазначений пятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сімєю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сімєю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обовязки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сімї, тощо. Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення. Даючи оцінку вказаним обставинам суд вважає доведеним факт проживання між спадкодавцем [PERSON] та спадкоємцем [PERSON] однією сімєю не менше як пять років до часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що [PERSON] прийняла спадщину в силу ч.3 ст.1268 ЦК України після смерті [PERSON], оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, і протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, не заявила про відмову від неї. Однак, як вбачається з розяснення нотаріуса, останній позбавлений можливості видати свідоцтво про право на спадщину на зазначену земельну ділянку, оскільки правовстановлюючий документ має виправлення в площі земельної ділянки (а.с.15). Між тим, право спадкодавця на зазначену земельну ділянку у суду сумнівів не викликає, адже воно підтверджено вищенаведеними доказами. При цьому позивачу відмовлено у видачі дублікатів чи нових Державних актів у звязку із змінами в чинному законодавстві (а.с.9) Статтею 131 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. При цьому ч. 2 ст.373 цього Кодексу встановлено, що право на землю гарантується Конституцією. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує його право власності. В силу ч.1 ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак наявні виправлення в оригіналі вищевказаного правовстановлюючого документу унеможливлює отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину, оскільки в силу п.4.15 Глави 10 Розділу ІІ «Порядку про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Мінюсту України 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно ч.1 ст.126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформляється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація прав проводиться, в тому числі, на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Частиною 3 статті 1296 ЦК України визначено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. З огляду на зміст зазначених норм матеріального права та їх аналізу, враховуючи, що позивачка прийняла спадщину після смерті [PERSON], суд приходить до висновку про обґрунтованість її вимог та необхідності задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved