Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом вказавши, що 20.01.2015 року керівник [PERSON] ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області в порушення ч.3 ст.36, ч.3,4, 24 КзпП України самовільно встановила строк дії безстрокового трудового договору та 04 листопада 2015 року видала наказ про звільнення її з займаної посади начальника управління доходів і зборів з фізичних осіб [PERSON] ОДПІ за ч.2 ст.36 КзпП України. Не погодившись з неправомірними діями керівника [PERSON] ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області вона звернулася до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, зобовязання вчинити певні дії та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 28.01.2016 року її було поновлено на займаній посаді начальника управління та визнано нікчемною трудову угоду, укладену з нею 20.01.2015 року, в частині встановлення строку. Незважаючи на незаперечні докази порушення її прав гарантованих ст. 43 Конституції України, відповідачем було подано апеляційну скаргу на законне рішення суду. Ухвалою апеляційного суду рішення суду від 28.01.2016 року залишено без змін. Не зважаючи на те, що на час розгляду апеляційної скарги її було вдруге незаконно звільнено 14.03.2016 року, [PERSON] ОДПІ подала касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду, де зазначила завідомо неправдиву інформацію стосовно фактичних обставин справи. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 03.11.2016 року касаційну скаргу [PERSON] ОДПІ відхилено, а постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 07.04.2016 року залишено без змін, ухвала вступила в законну силу 14.11.2016 року. Сума витрат, які їй довелося здійснити для відновлення свого порушеного права за період з 04.11.2015 року по 03.11.2016 року становить 3977,40 грн. Під час розгляду справ в адміністративних судах щодо поновлення на займаній посаді, нею не заявлялися позовні вимоги про стягнення з [PERSON] ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області матеріальної та моральної шкоди. Діями відповідача їй було завдано також немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які спричинили негативні зміни в її житті : негативні переживання і спогади, насторогу, тривогу, емоційні переживання при згадуванні, важкість виконання повсякденних обовязків, фіксованість уваги на проблемі відсутності роботи та коштів для одужання, відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційну напругу, нервозність, дратівливість, реакції замикання в собі, побоювання щодо майбутнього стану здоровя, переживання фізичних незручностей в результаті погіршення стану здоровя від отриманого стресу. В момент коли вона дізналася про своє звільнення 04.11.2015 року через самовільне встановлення відповідачем строку дії трудового договору, вона знаходилася в тяжкому психологічному шоці, перенесла значний емоційний стрес. В подальшому вимушена була проходити стаціонарне та амбулаторне лікування з періодичними відвідуваннями лікувального закладу з метою огляду, отримання консультацій щодо подальшого лікування. Через відсутність коштів впродовж всього лікування почувалася незручно, не могла самостійно пересуватися із-за постійного коливання тиску, викликаного стресом та повноцінно харчуватися із-за втрати заробітку в результаті звільнення. Внаслідок незаконного звільнення вона безпідставно була позбавлена права на отримання заробітку, постійно думала з приводу працевлаштування, бо звільнення відбулося раптово без будь-яких законних підстав, що спричинило значні моральні страждання. Посадові особи відповідача під час звільнення та під час розгляду справ в судах посилалися та надавали завідомо неправдиву інформацію, чим посилювали її моральні страждання. В період з 04.11.2015 року по 19.04.2016 року у звязку з незаконним звільненням та невиплатою середнього заробітку за час вимушених прогулів їй доводилося шукати гроші для свого існування та лікування. Розмір завданої їй моральної шкоди оцінює в 109 836 грн. Ціна шкоди враховує в себе усі страждання, які їй довелося пережити : порушення звичайного способу життя, негативного впливу на стан здоровя, а також моральних страждань, повязаних з незаконним звільненням. Окрім того їй завдано матеріальної шкоди, що складається з витрат, які їй довелося здійснити за період з 04.11.2015 року по 03.11.2016 року в сумі 3977,40 грн. Просила суд стягнути з відповідача [PERSON] ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області на користь позивачки в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 3977,40 грн. , моральну шкоду в сумі 109 836 грн. В судових засіданнях позивачка збільшила позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди, просила стягнути на її користь матеріальну шкоду в сумі 27 865, 64 грн., з них 15 922,17 грн. середній заробіток за затримку розрахунку коштів за вимушені прогули за період з 29.01.2016 року до 18.04.2016 року, 6684,86 грн. упущена вигода, що утворилася в результаті неправильного розрахунку середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні, виходячи з розміру посадового окладу без застосування коефіцієнту підвищення, оскільки в період її звільнення працівникам встановлювалися нові посадові оклади, витрати на проїзд в сумі 281,21 грн., решта - витрати на проїзд до адміністративних судів, витрати на правову допомогу, витрати на поштові відправлення та витрати на виготовлення копій документів. Представник відповідача в судовому засіданні позову не визнала, пояснивши, що позивач заявляє вимогу про стягнення з [PERSON] ОДПІ матеріальної шкоди у спорі, що виник з трудових правовідносин, де відповідач виступає як роботодавець, а не субєкт владних повноважень. Крім того, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення : протиправної поведінки, шкоди та її розміру, причинного звязку між протиправною поведінкою заподіювача шкоди і шкодою. З позовної заяви неможливо встановити в чому саме полягає шкода, завдана їй, наявність причинного звязку між діями [PERSON] ОДПІ та спричиненою шкодою. Вважає безпідставним твердження позивачки про затримку на 81 день виплати коштів за постановою Херсонського окружного адміністративного суду у справі № 821/3669/15-а від 28.01.2016 року, оскільки судом було допущене негайне виконання рішення суду лише в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку у межах суми за один місяць, що було виконано 01.02.2016 року. Решта суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу сплачено після набрання рішенням законої сили 07.04.2016 року, а саме 14.04.2016 року, бо повний текст ухвали суду підписано 12.04.2016 року. Крім того, позивачка пропустила тримісячний строк позовної давності для позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, передбачений ст. 233 КзпП України, бо постанова суду у справі № 821/3669/15-а набрала чинності 07.04.2016 року. Представник відповідача заперечувала проти стягнення на користь позивачки упущеної вигоди, оскільки всі необхідні докази стосовно розміру посадового окладу [PERSON] були надані суду під час розгляду справи про поновлення на роботі, позивачка не оскаржувала рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Просила в позові відмовити в повному обсязі. Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі приходить до наступного висновку. Судом встановлено наступне. Постановою Херсонського окружного суду Херсонської області від 28 січня 2016 року скасовано наказ [PERSON] обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області від 04.11.2015 року № 88-о «Про звільнення». Поновлено [PERSON] на посаді начальника управління доходів і зборів фізичних осіб [PERSON] обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області з 05.11.2015 року. Стягнуто на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 11 597,63 грн., допущене негайне виконання рішення суду в частині поновлення [PERSON] на посаді начальника управління доходів і зборів фізичних осіб [PERSON] обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області з 05 листопада 2015 року та стягнення заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 4226,25 грн. В іншій частині позову відмовлено. Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 07.04.2016 року апеляційну скаргу [PERSON] обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області залишено без задоволення, а постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 28.01.2016 року без змін. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 03.11.2016 року касаційну скаргу [PERSON] обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області відхилено, а постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 28.01.2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 07.04.2016 року залишено без змін. Позивачкою надано розрахунок матеріальних витрат, здійснених у період захисту порушених прав в судах першої, апеляційної та касаційної інстанції по справі № 821/3669/15-а, з яких вартість проїзду становить 392,51 грн., вартість проїзду до суду апеляційної інстанції 362,99 грн., вартість паперу 100 грн., вартість ксерокопій та роздрукування текстів 100 грн., вартість надсилання листів до Вищого адміністративного суду 21,90 грн., вартість юридичних послуг 3000 грн., всього 3977,44 грн. З розрахунку моральної шкоди, зробленого позивачкою слідує, що завдана їй моральна шкода незаконним звільненням становить 109 836 грн. згідно п.6.4 Методичних рекомендацій «Відшкодування моральної шкоди», викладених в листі Міністерства юстиції від 13.05.2004 року №35-13/797. З розрахунку середнього заробітку за весь час затримки виплати коштів за Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 28.01.2016 року № 821/3669/15-а по день фактичного розрахунку слідує, що за період затримки 81 день (з 29.01.2016 року до 18.04.2016 року) середній заробіток складає 15 922,17 грн. Позивачкою надано суду чеки, що підтверджують придбання нею квитків на проїзд до м. Херсону та м. Одеси, квитки на проїзд в маршрутному таксі по м. Херсону та м. Одеса, товарний чек на придбання паперу та виготовлення ксерокопій на 200 грн., договір про надання правової допомоги, укладений з ФОП [PERSON], в якому зазначено про отримання ним коштів від [PERSON] в сумі 2000 грн. 02.12.2015 року та 2000 грн. -28.01.2016 року. До договору долучено свідоцтво про державну реєстрацію ФОП [PERSON] та свідоцтво ФОП [PERSON] як єдиного платника податку. Суд вважає, що надані представником відповідача документи накази про попередження щодо наступного звільнення, попередження про наступне звільнення [PERSON], наказ про призначення працівників від 17.01.2015 року, попередження про наступне звільнення [PERSON], заяви [PERSON] про звільнення з посади та призначення на посаду, доповідна записка від 20.01.2015 року [PERSON]. наказ від 20.01.2015 року про призначення працівника № 6-о, акт відмови від підписання від 20.01.2015 року, наказ від 04.11.2015 року № 200-в, наказ від 04.11.2015 року №88-о, акт відмови від підписання про ознайомлення з наказом були предметом розгляду в Херсонському адміністративному окружному суді під час розгляду позову про поновлення на роботі [PERSON] і не мають відношення до вказаної справи. Постанова Херсонського оружного адміністративного суду від 28.01.2016 року (вступна та резолютивна частина) про поновлення [PERSON] на посаді отримана відповідачем 29.01.2016 року, повний текст постанови виготовлений 02.02.2016 року, про що зазначено в самій постанові. Наказом № 9-о від 01 лютого 2016 року [PERSON] поновлено на посаді начальника управління доходів і зборів з фізичних осіб з 05.11.2015 року, з окладом згідно штатного розкладу. Цим же наказом зобовязано відділ фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку виплатити [PERSON] заробітну плату в межах суми стягнення за один місяць у розмірі 4226,25 грн. з відрахуванням обовязкових платежів, підстава заява [PERSON], постанова Херсонського окружного адміністративного суду від 28.01.2016 року. Відповідно до платіжного доручення № 49 від 01.02.2016 року та зведеної відомості сум для зарахування на картрахунки [PERSON] сплачено грошові кошти за постановою суду з утриманням обовязкових платежів в сумі 3402,13 грн. Із супровідного листа Одеського апеляційного адміністративного суду слідує, що ухвалу від 07.04.2016 року на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 28.01.2016 року на адресу [PERSON] ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області та [PERSON] надіслано 13.04.2016 року, відповідачем вона отримана 21.04.2016 року. На підставі платіжного доручення №209 від 14 квітня 2016 року [PERSON] ОДПІ перераховані грошові кошти в сумі 6 118,09 грн. на користь [PERSON] З довідки про доходи [PERSON] за період з січня грудня 2015 року та січня-лютого 2016 року слідує, що заборгованості по заробітній платі перед позивачкою у відповідача немає. Штатні розписи на 2015 рік, 2016 рік та зміни до них [PERSON] обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області не є належними доказами по справі про стягнення матеріальної та моральної шкоди, бо мають відношення до проходження позивачкою публічної служби, що вже розглянута адміністративним окружним судом. Постановою Херсонського окружного адміністративного суду Херсонської області від 11.05.2016 року позов [PERSON] задоволено частково. Поновлено її на посаді начальника управління доходів і зборів фізичних осіб [PERSON] обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області з 15.03.2016 року та стягнуто на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15.03.2016 року по 11.05.2016 року у сумі 5 226 грн. з відрахуванням обовязкових платежів, допущене негайне виконання в частині поновлення на роботі та середнього заробітку за один місяць в сумі 1876 грн. У задоволенні решти вимог, зокрема визнання неправомірними дій відповідача щодо ненадання їй частини щорічних відпусток, відмовлено. Вказана постанова ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2016 року залишена без змін. З акту перевірки Головного управління Держпраці в Херсонській області додержання субєктами господарювання [PERSON] ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування №21-04-226/21 від 31.05.2016 року порушень трудового законодавства не виявлено. Позивачкою надано суду рішення суду від 29.10.2007 року про розірвання шлюбу, біографічну довідку про підтвердження трудового стажу: загальний трудовий стаж з 26.01.1984 року, стаж державної служби з 01.11.1984 року, сертифікат про проходження підвищення кваліфікації та подання щодо погодження призначення її на посаду начальника управління доходів і зборів з фізичних осіб [PERSON] обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області, погодження призначення її на вказану посаду заступником начальника ГУ ДФС у Херсонській області, на підтвердження відповідності своїй посаді та заподіяння їй моральної шкоди незаконними діями відповідача. Окрім того, позивачкою надано суду заяви про надання їй додаткової відпустки, доповідні записки, листок непрацездатності за період з 22.04.2015 року до 01.05.2015 року, заяву про продовження відпустки у звязку з перебуванням на лікарняному з 22.04.2015 року, обстеження 04.05.2015 року, на підставі якого їй встановлено діагноз - гастрит, дуоденіт, епікріз про перебування на стаціонарному лікуванні з 05.05.2015 року до 14.05.2015 року і терапевтичному відділенні БТМО, заяву про продовження відпустки у звязку з перебуванням на лікуванні з 05.05.2015 року по 14.05.2015 року, заяву про надання їй додаткової відпустки за період роботи з 01.08.2013 року по 01.08.2014 року з 15.06.2015 року для продовження лікування в санаторії м. Трускавець на підтвердження тривалості моральних страждань та їх глибини, пояснюючи хоробливий стан як наслідок незаконного звільнення з посади, неправомірних дій начальника з приводу ненадання їй відпусток для відновлення стану здоровя. 01.02.2016 року після поновлення на роботі позивачка звернулася з заявою про надання їй відпустки з 02.02.2016 року за період часу з 01.08.2015 року по 01.02.2016 року, на що їй було відмовлено. 19.02.2016 року [PERSON] у звязку з погіршенням стану здоровя було доставлено каретою швидкої допомоги до лікарні, попередній діагноз ВСД по гіпертонічному типу. 19.02.2016 року лікарем приймального відділення [PERSON] встановлено діагноз невроз, того дня позивачка відвідала лікаря психіатра та отримала призначення з лікування, з 22.02.2016 року до 01.03.2016 року перебувала на лікуванні в Бериславській районній лікарні з приводу вегетосудинної дистонії по гіпертонічному типу, що підтверджується епікризом та листом непрацездатності. 24.02.2016 року [PERSON] зверталася до Головного управління ДФС у Херсонській області щодо оперативного розгляду її заяви про порушення трудових прав щодо надання відпустки. Представником відповідача суду надано копії листів непрацездатності [PERSON] та розрахунки, відповідно до яких за всіма вказаними листами непрацездатності проведено оплату. З довідки за результатами позапланової безвиїзної перевірки [PERSON] обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області щодо розгляду інформації, наведеної у зверненні [PERSON] з 15 по 30 грудня 2016 року від 05.01.2017 року вбачається, що робочою групою Міжрегіонального управління Національного агентства України з питань державної служби в Одеській, Миколаївській, Херсонській області проведено перевірку, в ході якої випадків підробки документів, надання недостовірної інформації з боку [PERSON] ОДПІ не підтвердилося. За клопотанням позивача, представником відповідача надано суду витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань відповідно до якого [PERSON] ОДПІ ГУ Міндоходів у Херсонській області 30.09.2015 року припинила своє існування як юридична особа, а 03.11.2014 року було зареєстровано юридичну особу [PERSON] ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області, керівник [PERSON] 30.10.2014 року. Відповідно до наказу № 1 від 02.11.2015 року розпочато діяльність [PERSON] ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області. Наказом № 417 від 10.11.2014 року Голови комісії з реорганізації [PERSON] ОДПІ ГУ Міндоходів у Херсонській області розпочато реорганізацію [PERSON] ОДПІ ГУ Міндоходів з у Херсонській області шляхом приєднання до [PERSON] ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області. Представником відповідача також надані суду докази за клопотанням позивача що стосуються введення в дію структури та штатних розписів ОДПІ Головного управління ДФС у Херсонській області, підсумків роботи органів ГУ ДФС у Херсонській області у 2015 році, у січні вересні 2015 року, службову записку від 04.02.2016 року [PERSON] щодо надання пояснень [PERSON] з приводу результатів роботи підрозділу, очолюваного нею за період роботи 2015 року, пояснювальну записку [PERSON], наказ від 15.02.2016 року «Про підсумки роботи [PERSON] ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області у 2015 році та завдання із забезпечення надходжень до бюджетів усіх рівнів на 1 квартал 2016 року», акт відмови [PERSON] від підписання про ознайомлення з наказом №51 від 15.02.2016 року, докази відправлення вказаного наказу [PERSON] за місцем проживання, наказ № 3-о від 30.12.2014 року «Про призначення працівників», звіт про укомплектованість [PERSON] ОДПІ станом на 16.01.2015 року, наказ № 1-о «Про затвердження графіку відпусток працівників [PERSON] ОДПІ на 2015 рік», графік відпусток працівників [PERSON] ОДПІ на 2015 рік, наказ № 21-о від 10.03.2015 року «Про внесення змін до наказу [PERSON] ОДПІ від 05.01.2015 року № 1-о «Про затвердження графіку відпусток працівників [PERSON] ОДПІ на 2015 рік», наказ №1-о від 11.01.2016 року «Про затвердження графіку відпусток працівників [PERSON] ОДПІ на 2016 рік» та графік відпусток працівників на 2016 рік, лист про наявність вакансій від 18.02.2016 року, заяву [PERSON] від 18.02.2016 року та відповідь начальника [PERSON] ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області на заяву позивачки про відсутність вакантних посад у новій структурі, наказ 3 33-о від 14.03.2016 року «Про звільнення [PERSON]Р.», заяву [PERSON] від 01.06.2016 року про звільнення з займаної посади за ч.3 ст. 38 КзпП України. На думку суду всі перелічені документи не мають доказового значення під час розгляду даного позову, були предметом дослідження під час розгляду інших позовів [PERSON] в адміністративних судах, їм надано правову оцінку, викладену в постановах та ухвалах суду. З табелів обліку робочого часу за січень лютий 2016 року вбачається, що 29.01.2016 року [PERSON] вказано робочий день, 19.02.2016 року зазначено, що позивачка знаходилася на лікарняному. Представником відповідача надано копію апеляційної скарги на постанову Херсонського оружного адміністративного суду від 28.01.2016 року, яка отримана Херсонським окружним адміністративним судом 24.02.2016 року. Відповідно до супровідного листа від 09.03.2016 року Одеський апеляційний адміністративний суд направив копію ухвали про залишення апеляційної скарги без руху на адресу [PERSON] ОДПІ ДФС у Херсонській області. Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 24.03.2016 року було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою [PERSON] ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 28.01.2016 року. 27.04.2016 року представником відповідача було подано касаційну скаргу на ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 07.04.2016 року та 12.05.2016 року касаційну скаргу було залишено без руху у звязку з несплатою судового збору, а 08.06.2016 року ухвалою Вищого адміністративного суду України відкрите касаційне провадження за касаційною скаргою [PERSON] ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області по справі № 821/3669/15-а за позовом [PERSON] Заява позивачки від 01.02.2016 року та відповідь на неї щодо відмови в наданні відпустки та накази № 58в від 22.04.2015 року та № 84-в від 29.05.2014 року «Про надання відпустки» досліджувалися судами під час рогляду інших позовів [PERSON], в яких вона оскаржувала дії керівника щодо ненадання їй відпусток, та не мають відношення до вказаного позову. Позивачкою надано суду докази, що підтверджують її числені звернення як до керівника [PERSON] ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області так і до керівника вищестоящої установи щодо незаконного звільнення з метою захисту свого трудового права та відновлення порушеного права з наступного дня після її звільнення 04.11.2015 року та до подачі позову 01.12.2015 року. З відповіді в.о. начальника [PERSON] від 04.11.2015 року вбачається, що під час звільнення [PERSON] їй було виплачено компенсацію за невикористані основні щорічні та додаткові відпустки за відпрацьований час з 01.08.2014 року по 31.07.2015 року у сумі 1438,84 грн., з 01.08.2014 року по 05.11.2015 року у сумі 885,44 грн., з 01.08.2015 року по 31.07.2016 року у сумі 1660, 20 грн. З довідки про середньомісячну заробітну плату [PERSON] слідує, що її середній заробіток на посаді начальника управління доходів і зборів з фізичних осіб [PERSON] обєднаної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області з 01.01.2015 року по 04.11.2015 року становив 3466,17 грн., за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року 4634,90 грн. З довідки про нараховану заробітну плату [PERSON] вбачається, що з січня 2015 року до липня 2015 року їй не нараховувалася надбавка за високі досягнення у праці в розмірі 50 %. Позивачка 29.01.2016 року звернулася до начальника [PERSON] ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області з заявою про надання їй відповіді про час виконання рішення суду про поновлення її на роботі від 28.01.2016 року, яке підлягає негайному виконанню та з заявою від 13.04.2016 року про виплату коштів відповідно до постанови Херсонського окружного адміністративного суду від 28.01.2016 року, залишеної без змін ухвалою апеляційної інстанції, яка отримана ними 13.04.2016 року. До клопотання про збільшення розміру позовних вимог позивачкою надано розрахунок упущеної вимоги внаслідок недоотримання заробітної плати через підвищення посадових окладів працівникам в період вимушених прогулів в сумі 6 684,86 грн.,, чеки на придбання квитків для проїзду до Новокаховського міського суду Херсонської області для участі в розгляді справи та ознайомлення з матеріалами справи та до м. Херсону для ознайомлення з матеріалами адміністративної справи в сумі 281,21 грн. Відповідно до ст. 22, 23 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно із ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ст. 237-1 ЦПК України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до ст. 233 КзпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Згідно із ст. 236 цього Кодексу, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Згідно із ст. 117 КзпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. П.13,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної немайнової шкоди)» передбачено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. До вимог про відшкодування моральної шкоди у випадках, передбачених трудовим законодавством, - тримісячний строк (ст. 233 КЗпП). До інших вимог про відшкодування моральної шкоди, як вимог, що випливають з порушення особистих немайнових прав, строки позовної давності відповідно до ст.83 ЦК України не застосовуються. Згідно із ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно із ст. 87 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать: 1) витрати на правову допомогу; 2) витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; 3) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; 4) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів на місці та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи. З матеріалів справи вбачається, що позивачка [PERSON] працювала на посаді начальника управління доходів і зборів з фізичних осіб [PERSON] ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області та незаконно звільнена з посади 04.11.2015 року, постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 28.01.2016 року позивачку поновлено на посаді з 04.11.2015 року та стягнуто на її користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 04.11.2015 року до 28.01.2016 року, рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку в межах одного місяця підлягало негайному виконанню. 01.02.2016 року начальником [PERSON] ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області видано наказ, яким поновлено [PERSON] на посаді начальника управління доходів і зборів з фізичних осіб з 05.11.2015 року, цього ж дня [PERSON] перераховано грошові кошти в сумі 3402,13 грн. відповідно до постанови суду від 28.01.2016 року в частині, що підлягала негайному виконанню. В подальшому після розгляду апеляційної скарги представника відповідача на постанову суду від 28.01.2016 року та отримання ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 07.04.2016 року, повний текст якої було виготовлено 12.04.2016 року, на підставі платіжного доручення № 209 від 14.04.2016 року позивачці було виплачено решту суми середнього заробітку за вимушений прогул відповідно до постанови суду від 28.01.2016 року в сумі 6118,09 грн. Позивачка зазначає, що внаслідок її незаконного звільнення 04.11.2015 року вона зазнала моральних страждань, що полягали в її приниженні, порушенні звичайного способу життя, необхідності відновлювати свої права через суд, відсутності коштів для існування, втрати життєвих звязків, відчутті страху за неможливість працевлаштуватися, моральну шкоду оцінює в 109 836 грн. Суд дослідивши докази в їх сукупності вважає, що позивачці внаслідок незаконного звільнення 04.11.2015 року, факт якого встановлено постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 28.01.2016 року, завдано моральної шкоди, яка полягає в порушенні її трудових прав, неможливості отримувати винагороду за працю, погіршенні стану здоровя, переживаннях, зміні звичайних умов життя, необхідності відстоювати свої права в судових органах, що підтверджується її зверненнями, клопотаннями, скаргами до керівництва з метою збору доказів щодо незаконності її звільнення з посади, проте враховуючи тривалість страждань, їх глибину, принципи розумності, виваженості та справедливості, період вимушеного прогулу з 04.11.2015 року до 28.01.2016 року, вважає підставним розмір моральної шкоди, завданий позивачці в сумі 5 000 грн. Проте, виходячи з того, що позивачка дізналася про порушення свого права 04.11.2015 року після її звільнення, яке вона з самого початку вважала незаконним, звернулася до суду з позовом після спливу тримісячного строку, визначеного ст. 233 КзпП України, вимоги про позовну давність, визначені в ст. 257 ЦК України не можуть застосовуватися у спірних правовідносинах, оскільки позивачка повязує заподіяння моральної шкоди із незаконним звільненням, тобто вказані правовідносини виникли з трудових правовідносин, пропустила строк без поважних причин, тому позов в цій частині не підлягає задоволенню в звязку з пропуском строку позовної давності. Посилання позивачки на початок строку позовної давності з часу набрання чинності ухвалою Вищого адміністративного суду України від 03.11.2016 року не заслуговує на увагу, оскільки постанова суду від 28.01.2016 року про поновлення її на роботі набрала чинності 07.04.2016 року, і з цього час теж сплив 3 місячний строк, визначений ст. 233 КзпП України. Що стосується позовної вимоги про стягнення на користь позивачки середнього заробітку за час затримки виконання постанови суду від 28.01.2016 року в сумі 15 922,17 грн., в частині сплати на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то позивачкою обрано невірний спосіб захисту, бо ст..117 КзпПП України передбачено стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати у строки, передбачені ст. 116 КзпП України, а ст. 236 КзпП України передбачено стягнення середнього заробітку за весь час невиконання рішення суду про поновлення на роботі, та не є матеріальною шкодою в розумінні ст. 1166 ЦК України. До того ж судом не встановлено вини представника відповідача у несвоєчасній виплаті позивачці середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженого постановою суду, оскільки право на оскарження рішення суду сторонами є конституційним принципом. Позовна вимога про стягнення на користь позивачки упущеної вигоди в сумі 6 684,86 грн., що полягає в неотриманні нею різниці в посадових окладах за час вимушеного прогулу, то ст. 22 ЦК України не поширюється на вказані трудові правовідносини, бо за час вимушеного прогулу на користь позивачки вже стягнуто середній заробіток, який розрахований судом у постанові суду від 28.01.2016 року, його розмір не оскаржений позивачкою, тому в цьому випадку позивачкою також обрано не вірний спосіб захисту. Що стосується стягнення на її користь матеріальної шкоди, яка виражається у витратах повязаних з розглядом справи про поновлення її на роботі № 821/3669/15-а в сумі 3977,40 грн., то суд вважає, що вказані витрати відносяться до судових витрат, передбачених ст. 97 КАС України та підлягають стягненню судом, який ухвалив рішення про поновлення на роботі та є не шкодою в розумінні ст.1166 ЦК України, тому вказана вимога не підлягає задоволенню. Що стосується витрат в сумі 281,21 грн., повязаних з розглядом даної справи, які просить стягнути [PERSON] у своїх доповненнях до позовної заяви, то вони не підлягають стягненню на підставі ст. 88 ЦПК України , у звязку з тим, що в позові про стягнення матеріальної та моральної шкоди позивачці відмовлено у звязку з необґрунтованістю та пропуском строку позовної даності. З цих підстав в позові [PERSON] слід відмовити в повному обсязі. На підставі ст. 22,23,1166 ЦК України, 117, 237-1, 233, 236 КЗпП України, ст. 87 КАС України, п.13,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)»,

Outcome: dismissed