overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до Бучацької центральної комунальної районної лікарні про стягнення грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки в розмірі 980,67 грн., мотивуючи тим, що 31.12.2013 року її звільнено з роботи у зв'язку з переведенням в Комунальний заклад охорони здоров'я, проте грошова компенсація за невикористані щорічні відпустки їй не виплачена. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, суду пояснила, що вона з 01.11.2011 року працювала на посаді медичної сестри Язловецької АЗПСМ. 31 грудня 2013 року її звільнено з роботи у зв'язку з переведенням в Комунальний заклад охорони здоров'я «Бучацький районний центр первинної медико-санітарної допомоги», однак при звільненні грошова компенсація за невикористані щорічні відпустки в сумі 980,67 грн. не виплачена їй по даний час. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнала. Заслухавши пояснення позивачки та представника відповідача, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні обставини: З 01 листопада 2011 року по 31 грудня 2013 року позивачка працювала в Бучацькій центральній комунальній районній лікарні на посаді медичної сестри Язловецької АЗПСМ; 31 грудня 2013 року позивачку звільнено з роботи у зв'язку з переведенням в Комунальний заклад охорони здоров'я «Бучацький районний центр первинної медико-санітарної допомоги»; В день звільнення грошова компенсація за невикористані позивачкою щорічні відпустки становила 980,67 грн. Згідно ч.1 ст.83 КЗпП України та ч.1 ст.24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. За встановлених обставин і визначених відповідно до них правовідносин суд приходить до переконання, що порушено право позивачки на отримання грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки при звільненні, яке підлягає захисту в судовому порядку, а тому позов слід задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до Верхньостанівецької сільської ради про визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] помер її батько [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з: земельної ділянки згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЧВ № 004085, площею 0,60 га для будівництва і обслуговування жилого будинку та ведення особистого підсобного господарства. Зазначає, що вона являються єдиним спадкоємцем цього спадкового майна за законом. Інших спадкоємців та утриманців у померлого, передбачених законом немає. Вказує на те, що вона своєчасно прийняла спадщину, так як поховала батька та розпорядилася його речами. Однак, оформити право власності на це спадкове майно не може, так як пропустила встановлений законом строк для подання заяви про прийняття спадщини, а тому просить задовольнити позов. Позивачка в судове засідання не з'явилася, однак подала заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутність. Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не з'явилися, однак подали заяву про визнання позову та розгляд справи без їхньої участі Згідно із ч. 4 ст. 130 ЦПК України ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст. 174 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи наведене, суд вважає, що вказану цивільну справу можливо розглянути при проведенні попереднього судового засідання та ухвалити рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову не суперечить закону і не порушує законних прав, свобод та інтересів сторін та інших осіб. На підставі ст. ст. 317, 328, 392, 1222, 1233, 1268, 1299 ЦК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповіда про розірвання шлюбу. На підставу своїх вимог спирається на те, що 1 листопада 1986 року позивачка уклала шлюб з відповідачем, який вони зареєстрували у Молодецькій сільській рада Маньківського району Черкаської області, актовий запис № 17. Неповнолітніх дітей у позивачки з відповідачем немає. З березня 2014 року сімейно-шлюбні стосунки позивачки з відповідачем фактично припинені, оскільки вони не зійшлись характером, що і змусило позивачку звернутись з відповідним позовом до суду. Позивачка в судове засідання не з'явилася, але надала суду письмову заяву згідно якої підтримує позовні вимоги та просить суд розглянути справу у її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, але згідно письмової заяви позовні вимоги позивачки визнав та просить справу слухати у його відсутності. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню відповідно до вимог ст. 56 СК України, виходячи із того, що як дійсно встановлено в судовому засіданні, що 1 листопада 1986 року позивачка уклала шлюб з відповідачем, який вони зареєстрували у Молодецькій сільській рада Маньківського району Черкаської області, актовий запис № 17. Неповнолітніх дітей у позивачки з відповідачем немає. З березня 2014 року сімейно-шлюбні стосунки позивачки з відповідачем фактично припинені, оскільки вони не зійшлись характером, а тому зберегти сім'ю неможливо і такий шлюб повинен бути розірваний. Майновий спір не вирішувався. Відповідно до ст. 113 СК України, особа яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем, тому за бажанням позивача, після розірвання шлюбу її слід залишити прізвище - [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-13 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON], за участю третьої особи Служби у справах дітей Виконавчого комітету Октябрської районної у м.Полтаві ради про визначення місця проживання дитини. Позивачка та її адвокат в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] не заперечував проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особи Шаповал Ю.С. не заперечувала проти задоволення позову. Суд, заслухавши сторони, дослідивши докази по справі приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 08.12.2007 року. Від вказаного шлюбу мають спільну малолітню дитину доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою. Згідно ч.1 ст.160 Сімейного кодексу України , місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч.1,2 ст.161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов»язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини , стан її здоров»я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальної поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання малолітньої дитини по місцю проживання матері для дитини створено комфортні умови для проживання, виховання та розвитку дитини. Для дитини відведена окрема кімната , одяг, іграшки. Враховуючи ту обставину . що позивачка займається вихованням дитини, піклується про неї, має постійне місце роботи ат проживання, в квартирі , де мешкає позивачка створені усі належні умови для виховання дитини позов слід задовольнити. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню та необхідно визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] разом з матір»ю [PERSON], що буде відповідати інтересам дитини , а також сторін по справі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про зняття його з реєстрації за адресою с.Забереж. вул. В.Івасюка,№96, Хустського району. Позов мотивовано тим, що позивачка є власником будинку, що розташований за адресою с.Забереж. вул. В.Івасюка,№96, Хустського району. Підстава виникнення права власності свідоцтво про право власності від 02.03.2011 року за № 1279, видане Драгівською сільською радою. У даному будинку також зареєстрований відповідач [PERSON], яка є колишнім зятем позивачки. 30.03.2017 року рішенням Хустського районного суду шлюб між дочкою позивачки [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач [PERSON] залишився проживати в будинку позивачки. Відповідач вчиняв постійні сварки, що негативно впливало на всіх членів сімї, в тому числі на неповнолітніх дітей дочки позивачки та відповідача. Більше шести місяців відповідач за вказаною адресою не проживає оскільки виїхав на сезонні роботи. Відповідач жодним чином не приймає участі в утриманні будинку та оплаті комунальних послуг. На вимогу позивачки про зняття з реєстрації відповідач не реагує та в добровільному порядку змінити реєстрацію свого місця проживання не бажає. Дана обставина заважає позивачці повноцінно користуватись будинком. В судове засідання представник позивачки [PERSON]- [PERSON] подала письмову заяву, в якій просила провести розгляд справи без її участі та участі позивачки, позовні вимоги в частині зняття відповідача з реєстраційного обліку підтримала та просила їх задоволити. Представник відповідача [PERSON]- [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи у їх з відповідачем відсутності, проти задоволення вимог в частині зняття з реєстраційного обліку не заперечила, вимогу в частині виселення з житлового будинку просила відстрочити.0 Представник Драгівської сільської ради, Хустського району в судове засідання не зявився, причини неявки суду не відомі, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає, що справу можливо вирішити у відсутності сторін, без фіксування судового процесу. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню. Згідно ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону, та не порушує прав, свобод чи інтереси інших осіб. За таких підстав позовні вимоги підлягають до задоволення, оскільки визнання відповідачами позову не суперечить закону та інтересам інших осіб. Враховуючи наведене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON], про стягнення аліментів. В позовній заяві зазначає, що 06 березня 2008 року, у відділі РАЦС Бродівського РУЮ вона зареєструвала шлюб з відповідачем по даній справі [PERSON] Актовий запис №31. Від даного шлюбу в цій сім'ї народився син [PERSON], [INFO] Понад три роки позивачка з відповідачем не проживають. З того часу відповідач не бере ніякої участі у вихованні та утриманні дитини. До дитини не навідується. Дитина повністю перебуває на утриманні та вихованні позивачки. В даний час позивачка звернулася з позовом до суду про розірвання шлюбу з [PERSON], та одночасно бажає вирішити питання про стягнення з нього аліментів на утримання їхнього сина. Добровільної згоди про розмір та порядок надання матеріальної допомоги між ними не досягнуто. Оскільки відповідач по справі ніде не працює і не має фіксованого доходу, але має можливість забезпечувати дитину матеріально, є працездатною особою, інших утриманців не має, тому позивачка просить суд стягувати з нього аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 600 гривень на утримання сина [PERSON] щомісячно до досягнення ним повноліття. В судове засідання позивачка не з'явилася, але подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала, просить стягувати аліменти на свою користь на утримання сина в розмірі 450 (чотириста п'ятдесят) гривень,а не 600, та у разі неявки відповідача - винести заочне рішення. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце проведення судового засідання, про причини неявки суд не повідомив, від нього не надходила заява про відкладення розгляду справи. Суд врахувавши заяву позивачки ухвалив провести заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.224-226 ЦПК України та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч.2 ст.197 ЦПК України. З'ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення виходячи з наступного: Судом встановлено, що сторони в процесі розірвання шлюбу, згідно свідоцтва про народження від цього шлюбу у подружжя народився син [PERSON], [INFO](а.с.5), який проживє разом з позивачкою. Згідно чинного законодавства відповідач зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.182 ч.2 СК України розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виходячи з вищенаведеного, враховуючи матеріальне становище дитини, яка перебувають на утриманні матері, суд прийшов до висновку, що слід стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 450 гривень (але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку), щомісячно до досягнення ним повноліття. Таким чином, суд вважає, що є всі правові підстави для задоволення позовних вимог. На підставі ст.ст.180,181,182,183, СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-16 00:00:00

позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON], про стягнення аліментів. В позовній заяві зазначає, що 30 жовтня 2010 року між нею та відповідачем у Пониковицькій сільській раді було зареєстровано шлюб, про що було зроблено актовий запис № 21. Від даного шлюбу в цій сім'ї народилося двоє дітей: сини [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO], які проживають з позивачкою. З серпня 2012 року позивачка не підтримує з відповідачем жодних стосунків, відповідно з того часу відповідач не надає ніякої допомоги дітям, не приїжджає до дітей, не цікавиться ними, не допомагає матеріально. Діти повністю перебувають на утриманні позивачки. Позивачка в даний час не має змоги працювати, так як доглядає дітей, і її матеріальне становище важке. Відповідач відповідно може працювати та допомагати дітям, тому позивачка просить стягувати з нього аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 500 гривень на утримання сина [PERSON] та в розмірі 500 гривень на утримання дочки [PERSON] щомісячно. В судове засідання позивачка не з'явилася, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала, просить стягувати аліменти на свою користь на утримання сина [PERSON] в розмірі 500 (п'ятсот) гривень, та на утримання дочки [PERSON] в розмірі 500 (п'ятсот) гривень, та у разі неявки відповідача - винести заочне рішення. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце проведення судового засідання, про причини неявки суд не повідомив, від нього не надходила заява про відкладення розгляду справи. Суд врахувавши заяву позивачки ухвалив провести заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.224-226 ЦПК України та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч.2 ст.197 ЦПК України. З'ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення виходячи з наступного: Судом встановлено, що між сторонами було зареєстровано шлюб, про що було зроблено актовий запис № 21 у Пониковицькій сільській раді, (а.с.4), згідно свідоцтва про народження від цього шлюбу у подружжя народилися син [PERSON], [INFO] р.н.(а.с.5) та дочка [PERSON], [INFO] р.н.(а.с.6) які проживають разом з матір'ю. Згідно чинного законодавства відповідач зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Виходячи з вищенаведеного, враховуючи матеріальне становище дітей, які перебувають на утриманні матері, суд прийшов до висновку, що слід стягувати з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 500 гривень та дочки [PERSON] в розмірі 500 гривень (але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку) щомісячно до досягнення ними повноліття. Таким чином, суд вважає, що є всі правові підстави для задоволення позовних вимог. На підставі ст.ст.180,181,182,184, СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-22 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] та просить розірвати шлюб між сторонами., з наступних підстав: 19.10.2006 року сторони уклали шлюб в Сокальському відділі РАЦС Львівської області, актовий запис № 227 Від шлюбу у сторін є неповнолітня донька [PERSON],[INFO]. На протязі останніх семи місяців подружнє житт з відповідачем погіршилось, що призвело до фактичного розпаду шлюбних відносин. В судове засідання сторони не прибули, проте подали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, просять шлюб розірвати Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. . Дослідивши докази по справі, суд позов задовольняє з наступних підстав. Із свідоцтва про шлюб вбачається, що такий між сторонами зареєстровано 19.01.2006 р. Від даного шлюбу у сторін є дочка [PERSON],[INFO] Сторони не ведуть спільного гос¬подарства, не підтримують подружніх стосунків. Між сторонами втрачено любов та взаємоповагу. Сім'я розпалася остаточно, зберегти її неможливо, а тому, шлюб слід розірвати.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача, вказавши в ньому, що з відповідачем 23 вересня 2005 року уклали шлюб. 06 серпня 2007 року між [PERSON] та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Право власності на квартиру було оформлено за відповідачем. Квартира [ADDRESS] була придбана за спільні грошові кошти, хоча оформлена була на відповідача, однак вважає, що дане майно є спільним їх майном, оскільки було набуте за час шлюбу. Вказала, що на даний час між нею та відповідачем почали виникати суперечки щодо права власності на дану квартиру і під час вказаних суперечок відповідач заявляє, що дана квартира належить тільки йому. Однак з такими твердженням вона погодитися не може, оскільки квартира придбавалась ними за спільні кошти і має належите їм обом. Просить визнати за нею право власності на ? квартири [ADDRESS], яка складається з двох житлових кімнат, загальною площею 54,10 кв.м., в тому числі житловою 33 кв.м. Позивачка в судове засідання не з*явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить шлюб розірвати. Відповідач в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, просить шлюб розірвати. Представник третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача АКІБ «УкрСиббанк» в судове засідання не з*явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Згідно ст.. 60 ч.1 СК України та ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Норма ст.. 70 ч.1 СК України передбачає, що у разі поділу майна, що є об*єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно цих вимог закону судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 23 вересня 2005 року. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 06 серпня 2007 року [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS], яка складається з двох житлових кімнат, загальною площею 54,10 кв.м., в тому числі житловою 33 кв.м. Згідно ст. 174 ч.4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідач позов визнав, що є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову. Виходячи з того, що зазначена квартира [ADDRESS] була набута під час шлюбу, суд приходить до висновку, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON]. Виходячи з принципу рівності часток, за позивачкою слід визнати право власності на 1/2 частину спірної квартири. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача в якому зазначила, що 03.02.2003 року вона з відповідачем по справі уклали шлюб, який був зареєстрований виконкомом Кирданівської сільської ради Овруцького району Житомирської області, актовий запис № 1. Від спільного проживання мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Під час перебування в шлюбі між ними почали виникати непорозуміння, що призвело до припинення шлюбних відносин. При таких обставинах сумісне життя і збереження сім'ї стали неможливими. Тому просила суд шлюб розірвати. Позивачка в судове засідання не з'явилася, хоча про день та час розгляду справи повідомлена судовою повісткою, однак надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує з підстав зазначених у позові та просила розглянути справу без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоч про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, однак надав суду заяву, в якій позовні вимоги визнає та просив розглянути справу без його участі. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши їх в сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 03.02.2003 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований виконкомом Кирданівської сільської ради Овруцького району Житомирської області, актовий запис № 1. Від спільного проживання мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є різні погляди на життя, а також те, що між сторонами почали виникати непорозуміння. Вони припинили подружні стосунки і тому цей шлюб існує формально. При таких обставинах, сумісне життя і збереження сім'ї суд вважає неможливим, а тому шлюб слід розірвати, а неповнолітнього сина слід залишити на вихованні та утриманні матері. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved