Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути аліменти на неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше одного мінімального прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, щомісячно. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення [PERSON] - трьох років. В обґрунтування позову зазначає, що з батьком дітей вона перебуває в шлюбі з 08.06.2012 р. Проживає з дітьми вона окремо, у своєї матері в Дніпропетровській області. На даний час вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та немає можливості працювати. Відповідач ніякої матеріальної допомоги не надає та самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, хоча є працездатного віку, працює, інших осіб на утриманні немає. В зв`язку з цим вважає, що з нього слід стягувати аліменти в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше одного мінімального прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, щомісячно. Крім того, просить стягувати аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця і до досягнення [PERSON] - трьох років. Ухвалою Золочівського районного суду Львівської області від 21.01.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач у судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, про розгляд справи без її участі, вказавши, що позов підтримує та просить його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні вимоги позову визнав частково та погодився сплачувати аліменти згідно чинного законодавства на утримання дітей, однак не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. На утримання дружини згідний сплачувати аліменти-як просить позивачка. У письмовому відзиві та в усних поясненнях пояснив, що він перебуває у шлюбі із позивачкою, від якого у них народилося двоє дітей. До жовтня 2020 року, вони проживали всі разом в м. Золочеві. У дітей були належні умови для проживання. Дружина з дітьми була повністю на його утриманні. Однак, в жовтні 2020 року, позивачка, таємно, забрала дітей та поїхала проживати до своїх батьків в м. Верхньодніпровськ Дніпропетровської області. Не відповідає дійсності пояснення позивачки, що він, ніби-то, не хоче утримувати дітей. Окрім цього, зазначив, що він немає постійної роботи, працює сезонно. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні підтримав пояснення відповідача. Заслухавши пояснення відповідача та представника відповідача [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] , з 08.06.2012 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Позивачка та відповідач є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтвержується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] . Як зазначено в позовній заяві, діти постійно проживають з позивачем в м. Верхньодніпровськ Дніпропетровської області. В підтвердження цього позивачка представила акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, складеного провідним спеціалістом з питань сім`ї дітей та молоді Сулимою В.О. Судом встановлено, що угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Доказів про місце праці та доходи відповідача, жодна сторона суду не представила. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частини 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до вимогст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 Сімейного кодексу України, визначено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. При цьому, відповідно до положень ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Частиною 4 статті 206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підтав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи вимоги закону, обов`язок відповідача утримувати неповнолітніх дітей, суд вважає за можливе стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на неповнолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] , в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, однак не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, (позивачка у своїх позовних вимогах просила не менше одного прожиткового мінімуму) та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, щомісячно. Тому в цій частині вимоги позову підлягають частковому задоволенню. Також, згідно ч. 2, 4 ст. 84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка-батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 77 Сімейного кодексу України, утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. за рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило,у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно. Статтею 79 Сімейного кодексу України визначено час, протягом якого сплачуються аліменти одному з подружжя. Зокрема, відповідно до ч.1 ст.79 Сімейного кодексу України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Згідно ч. 1, 2 ст. 80 Сімейного кодексу України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і(або) у твердій грошовій сумі. За таких обставин, оскільки дитина сторін проживає з позивачкою, яка не працює, здійснює догляд за дитиною, а тому потребує матеріальної допомоги, суд знаходить підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача, в розмірі в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця і до досягнення [PERSON] - трьох років. Крім того, на підставі статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення, а відповідно до статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved