Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-02 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, в обґрунтування якого вказала, що з 12.10.1996р. перебувала у шлюбі з [PERSON], який було зареєстровано Демидівською сільською радою Вишгородського району Київської області, актовий запис № 12. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 29.12.2015р. шлюб між сторонами розірвано. Від шлюб сторони мають двох неповнолітніх дітей, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які перебувають на повному утриманні позивачки. [PERSON] добровільно не оказує матеріальної допомоги на утримання їх дітей, але вони її потребують, тому позивачка вимушена звернутися до суду та просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей щомісячно в розмірі 1/2 частини усіх видів заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Позивачка та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити. Крім того, позивач наголосила, що на її утриманні на теперішній час перебуває двоє неповнолітніх дітей. Старший син навчається у коледжі, що потребує додаткових витрат пов'язаних з проїздом, харчуванням та придбанням підручників, у той же час вказала, що відповідач надає кошти на проїзд дитині, а також за його кошти було здійснено благодійний внесок на ремонт класу. Молодша донька відвідує школу, має захворювання, які потребують додаткових матеріальних витрат, а також дитина відвідує додаткові уроки з англійської мови та танцювальний гурток. Також позивач не заперечувала того факту, що відповідачем впродовж усього часу сплачуються комунальні платежі за проживання позивача та дітей у будинку, купуються продукти харчування, зошити та одяг, але відповідач не вживає заходів щодо проходження донькою медичного обстеження. Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, а саме не заперечували проти стягнення аліментів, але у розмірі 1/3 частини від доходів відповідача. В обґрунтування зазначили, що відповідач проживає однією сім'єю без реєстрації шлюбу з іншою жінкою та здійснює утримання малолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. Крім того, відповідач надає матеріальну допомогу своїм батькам - [PERSON], 1950 року народження, та [PERSON], 1952 року народження. Також відповідач пояснив, що протягом усього часу, як до розірвання шлюбу, так і після, він надає матеріальну допомогу, зокрема, сплачує усі комунальні платежі, сину надає кошти на проїзд до коледжу та звідти до дому; за власні кошти придбаває необхідні підручники та зошити для навчання дітей; щомісячно придбаває продукти харчування, які відвозить за місцем проживання позивачки та дітей. Крім того, ним записано доньку на необхідне медичне обстеження на 06.06.2016 року та він жодним чином не ухиляється щодо надання допомоги на утримання дітей, а тим паче на лікування та їх обстеження. Представник відповідача також наголосив, що відповідач є державним службовцем, та інших доходів, окрім заробітної плати на має, тому з врахуванням зазначеного просив суд стягнути аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів доходів відповідача. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та їх представників, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. У ст. 10 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що сторони з 12.10.1996р. перебували у шлюбі, який було зареєстровано Демидівською сільською радою Вишгородського району Київської області, актовий запис № 12. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 29.12.2015р. шлюб між сторонами розірвано (а.с. 6). Від шлюб сторони мають двох неповнолітніх дітей, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідними свідоцтвами про їх народження, де батьками зазначено - [PERSON] та [PERSON] (а.с.4,5). Статтею 180 СК України, визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно довідки наданої Демидівською сільською радою, разом із [PERSON] проживають неповнолітні діти - [PERSON], 2000 року народження, та [PERSON], 2007 року народження (а.с. 23 ). Також позивачем до суду надано довідку про те, що вона на теперішній час перебуває на обліку, як безробітна, у Вишгородському районному центрі зайнятості з 05.02.2016 року (а.с. 24). Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року, визначено, що відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених ст.198,199 СК України, і своїх повнолітніх дочку, сина. Пунктом 17 даної Постанови передбачено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Коледжем інформаційних систем та технологій ДВНЗ «Київській Національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» надано довідку про те, що [PERSON] є студентом 1 курсу денного відділення (а.с. 25). Згідно квитанцій наданих до судуд позивачем вбачається, що у 2016 році було здійснено оплату за придбання підручників для навчання [PERSON] у Демидівський ЗОШ (а.с. 26), а згідно медичної довідки № 30, вбачається, що [PERSON], з 2011 року та по теперішній час знаходиться на диспансерному обліку у зв'язку із рядом захворювань (а.с. 27). Надані відповідачем та його представником пояснення з приводу того, що відповідач мешкає з іншою жінкою однією сім'єю, має на утримання дитину 2016 року народження, а також батьків, судом сприймаються критично, оскільки відповідно до вимог ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, до суду не надано належних та допустимих доказів, з врахуванням вимог ст.58,59 ЦПК України, щодо даних обставин. У судовому засіданні позивач та відповідач не заперечували того факту та тих обставин, що відповідач постійно надає матеріальну допомогу позивачці, зокрема сплачує комунальні платежі, несе витрати пов'язанні з проїздом сина на навчання, здійснює купівлю необхідних підручників, продуктів харчування. Статтею 61 ЦПК України визначено, що обставини, визнанні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню, з врахуванням чого суд вважає, що вказані факти доказуванню не підлягають у зв'язку із визнанням сторонами по справі. Згідно довідки від 01.06.2016 року наданої Службою безпеки України, [PERSON] є військовослужбовцем СБУ та загальне його грошове забезпечення з грудня 2015 року по травень 2016 року склало 64000,96 гривень (а.с. 28). Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року, визначено, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч.3 ст.70 Закону України від 21.04.1999 р. «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Крім того, п 18 даної Постанови визначено, що до передбаченої ст.185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо. У зв'язку із тим, що відповідач є дієздатним, на утриманні інших неповнолітніх дітей не має, оскільки відповідних документів з приводу дитини 2016 року суду надано не було, надає добровільно матеріальну допомогу, суд вважає, що з нього можуть бути стягнути аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], щомісячно в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення [PERSON], [INFO], повноліття, оскільки позовних вимог щодо стягнення з відповідача додаткових витрат, до яких зокрема відносяться витрати на лікування дитини, витрати пов'язанні із навчанням дитини у учбовому закладі та відвідування додаткових гуртів для розвинення здібностей дитини, позивачем не заявлено. Також з відповідача, у відповідності до ст.88 ЦПК України, на користь держави підлягають стягненню судові витрати у розмірі 551 гривні 20 копійок. Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць. На підставі Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року, ст.ст.75, 84, 180-184 СК України, ст.ст. 10,11,60, 130, 174, 212-215, 367 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial