Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаною позовною заявою посилаючись на те, що між ЗАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір № HEH3GA00000122 від 25.04.2007 року, відповідно до умов якого позивачка отримала кредит у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 37 800 дол. США на споживчі цілі, а саме ремонт квартири - 36 540 дол. США, а також сплату страхових платежів - 1 800 дол. США, а фактично отримано кредит у розмірі 36 000 дол. США. За умовами кредитного договору позивачка повинна сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 0,92% на місяць ( 11,04% річних), винагороди за надання фінансового інструменту 1,5% від суми наданого кредиту у момент надання кредиту, 0,2% від суми виданого кредиту щомісяця у період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту на винагороди за проведення додаткового моніторингу. Договір діє до 25.04.2012 року, у термін з 17 по 25 число кожного місяця [PERSON] повинна сплачувати ануїтетний платіж в сумі 872 дол. США. після укладення кредитного договору 25.02.2009 року була укладена додаткова угода № 10 до кредитного договору, якою було змінено відсоткову ставку у розмірі 1,09% на місяць ( 13,08% річних), щомісяця від суми виданого кредиту за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, змінено строк кредитування до 25.04.2022 року, а також змінено суму ануїтетного платежу - 357,03 дол. щомісячно. Позивачка вказує, що вказаний кредитний договір підлягає розірванню за тих підстав, що в кредитному договорі не має детальної інформації про умови споживчого кредитування, відсутній графік платежів та розмір ануїтетного платежу розрахований неправильно, розмір нарахування та погашення тіла кредиту, відсотків за користування кредитом, пені та нарахування комісії не відповідає умовам кредитного договору, що вказує на істотне порушення умов кредитного договору, дострокове списання коштів з усіх розрахункових рахунків позивачки без достатніх на це правових підстав( безпідставно набуте майно) на погашення заборгованості по кредитному договору. У зв'язку з цим позивачка просила стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на свою користь платежі, що списані у порядку договірного списання коштів з розрахункових рахунків, відкритих на ім'я [PERSON] та направлені на погашення заборгованості за кредитним договором № HEH3GA00000122 від 25.04.2007 року в загальній сумі 10283,75 грн., а також пеню за порушення умов цього кредитного договору у розмірі 1080 грн. дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 27 597,40 грн., достроково розірвати кредитний договір № HEH3GA00000122 від 25.04.2007 року, що укладений між ЗАТ «Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON], зобов'язати відповідача прийняти від [PERSON] залишок заборгованості за кредитним договором № HEH3GA00000122 від 25.04.2007 року у зв'язку з його розірванням у сумі 10099,19 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 258 066,08 грн. та стягнути з відповідача судові витрати. Позивачка та її представник в судове засідання не з'явилися, про час та місце слухання справи належним чином повідомлені, в порядку ст. ст. 74,76 ЦПК України, що підтверджується особистим підписом представника позивачки в листі повідомленні. Про поважні причини неявки суду не повідомили. Представник відповідача в судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи належним чином повідомлена, подала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Третя особа по справі [PERSON] в судовому засідання не з'явився також, подав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій також вказав, що не заперечує проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, оскільки, відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Виходячи з вимог ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі дійшли згоди з усіх істотних умов договору. Тобто, положення даної статті надають учасникам цивільного обороту право вільно, виходячи з власних інтересів, вирішувати, вступати їм у договірні відносини чи не вступати, а також вільно вибрати майбутнього контрагента у договірних відносинах. 25.04.2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № HEH3GA00000122, відповідно до умов якого остання отримала кредит у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 37 800 дол. США на споживчі цілі, а саме ремонт квартири - 36 540 дол. США, а також сплату страхових платежів - 1 800 дол. США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,5% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, 0,20 % від суми виданого кредиту щомісяця у період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно п. 3.11. кредитного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2 договору. Також, вказаним кредитним договором встановлена сума щомісячного платежу у розмірі 872 дол. США. З метою виконання [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором 25.04.2007 року між [PERSON] та відповідачем був укладений договір поруки, відповідно до п. 4 якого, у випадку невиконання боржником зобов'язання за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. 25.02.2009 року між позивачем та відповідачкою укладена додаткова угода № 10 до кредитного договору, якою було змінено відсоткову ставку у розмірі 1,09% на місяць ( 13,08% річних), щомісяця від суми виданого кредиту за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, змінено строк кредитування до 25.04.2022 року, а також змінено суму ануїтетного платежу - 357,03 дол. щомісячно. Позивачка вказує, що кредитний договір підлягає розірванню, оскільки не має детальної інформації про умови споживчого кредитування відсутній графік платежів та розмір ануїтетного платежу розрахований неправильно. Щодо цієї частини позовних вимог, то позивачка перед укладенням кредитного договору була ознайомлена із загальними умовами кредитування, погодилася на них, про що свідчить підпис у кредитному договорі HEH3GA00000122 від 25.04.2007 року. Отже позивачу надано повну, достовірну та детальну інформацію про умови кредитування та сукупну вартість кредиту відповідно до кредитного договору. Наявність чи відсутність графіку платежів з урахуванням ознайомлення позивача з умовами кредиту не може свідчити про неповідомлення останньому про суму шомісячного платежу, відсотків комісії з огляду на зазначення даних сум в кредитному договорі. У відповідності до ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав позивачів» споживач має право оскаржити дії банку щодо не повідомлення йому інформації про можливі варіанти кредитування, не надання інформації щодо сукупної вартості кредиту, можливі валютні ризики перед укладенням договору про надання споживчого кредиту. Саме ненадання відповідної інформації до укладення договору може бути предметом оскарження на підставі цієї норми закону. Уклавши кредитний договір [PERSON] погодилася на обсяг інформації та на умови кредитного договору. Таким чином, перед укладенням кредитного договору, відповідач на виконання вимог Закону України «Про захист прав споживачів» надав позивачу повну та достовірну інформацію про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, а позивачка засвідчила особистим підписом те, що вона ознайомлена з правилами надання фінансових послуг (кредитів), затверджених банком. Визнання недійсним окремих положень договору не спричиняє (не породжує) визнання недійсним всього договору. При цьому суд визнає непереконливими посилання позивачки про те, що розмір ануїтетного платежу розрахований не правильно, оскільки, саме поняття ануїтетний платіж включає в себе повернення взятих коштів з нарахованими на них відсотками рівними частинами протягом усього терміну. Як при підписанні кредитного договору так і додаткової угоди до нього банком був встановлений розмір ануїтетного платежу з розрахунку кінцевої дати повернення кредиту. Посилання позивачки про неправильний розмір нарахування погашення тіла кредиту, відсотків за користування кредитом, пені та нарахування комісї як такі, що не відповідають умовам кредитного договору та вказують на істотне порушення умов кредитного договору та є підставою для дострокового його розірвання також не підлягають задоволенню, оскільки, в п.п.3.4 кредитного договору передбачено, що нарахування відсотків здійснюється в останню дату списання відсотків, при цьому відсотки розраховуються на фактичний залишок заборгованості за кожний календарний день, виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом 360 днів у році. Тобто банк, здійснює нарахування відсотків виходячи з фактичної кількості днів користування позичальником кредитними грошима. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором ( а.с. 25-29) після внесення коштів позичальником на погашення кредитної заборгованості дані кошти банком відповідно до п.п. 3.3 кредитного договору направлялися спочатку на погашення пені (при наявності), далі комісії, відсотків, тіла кредиту. Кожного місяця після отримання коштів банком зменшувалося тіло кредиту порівняно із попередньою датою, що відображено у розрахунку заборгованості за кредитом. При цьому, суд визнає непереконливим посилання позивачки та її представника на звіт за результатами перевірки правильності розрахунку відсотків за користування кредитними коштами в рамках виконання умов кредитного договору між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] № 168/02 від 15.12.2015 року ( а.с. 12-21), оскільки, вказаний звіт складено аудиторською фірмою що не є судовим експертом. Щодо посилання позивачки на недійсність кредитного договору з тих підстав, що списання банком коштів з усіх рахунків [PERSON] без достатніх на це правових підстав на погашення заборгованості за кредитом, то відповідно до ч.2ст. 1071 ЦК України, грошові кошти можуть бути списані з рахунку клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених договором між банком і клієнтом. Згідно п. 2.2.5 кредитного договору, позичальник доручає банку списувати кошти з усіх свої поточних рахунків у валюті кредиту або у валюті, відмінної від валюти кредиту, при наявності на них необхідних суми коштів, не наданих у кредит, у межах сум, які підлягають сплаті банку за цим договором, при настанні строків платежів ( здійснювати договірне списання). При цьому, суд визнає непереконливими посилання позивачки та її представника на те, що кошти за кредитним договором банк списував з усіх рахунків позивачки, в тому числі з того, на який нараховувалася соціальна допомога на утримання дитини, оскільки, укладаючи кредитний договір позивачка своїм підписом надала ПАТ КБ «ПриватБанк» розпорядження на списання грошових коштів з усіх її рахунків при наявності на них необхідних коштів у межах сум, які підлягають сплаті банку (договірне списання), а тому, то дії банку щодо списання коштів є такими, що відповідають вимогам законодаства України та закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Оцінюючи зібрані по справі докази у їх сукупності суд дійшов висновку про те, що за вказаних позивачкою підстав позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed