Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом та просила позбавити [PERSON], батьківських прав відносно його малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Під час шлюбу, [INFO] року у сторін народилася донька [PERSON]. Вказує, що 27 березня 2008 року шлюб між сторонами був розірваний шлюб, однак з моменту розлучення сторони намагалися встановити дружні стосунки та продовжували проживати як подружжя. Позивачка зазначає, що [INFO] року у неї з відповідачем народилась донька [PERSON], але дитина записана на її прізвище, тому що відповідач, пішов з родини на п'ятому місяці її вагітності. З того моменту відповідач, як батько [PERSON] не спілкується з нею, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Таким чином, позивачка стверджує, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, навіть не цікавиться її життям, не відвідує її вдома, в школі, на курсах англійської мови. Позивачка в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, а також пояснила суду, що в зв'язку з неналежним виконанням відповідачем обов'язку щодо утримання дитини, рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 13.01.2010 по справі № 2-3733-1/2009 р. було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 850 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 24.09.2009р. та до повноліття дитини, до [INFO] року. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти позбавлення його батьківських прав та просив суд відмовити у задоволенні позову. Пояснив, що дійсно понад два роки він не бачив своєї дочки, не займався її вихованням та не цікавився життям, оскільки був зайнятий роботою, однак сплачував аліменти. Також пояснив, що має ще одну дочку з позивачкою, яку бачив лише під час виписки з пологового будинку. Представник третьої особи в судовому засіданні підтримала заявлені позивачкою позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно з ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Дитині повинні бути надані всі можливості та сприятливі умови для фізичного, розумового, духовного, морального розвитку, дитина повинна зростати під піклуванням та відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, морального та матеріального забезпечення, дитина має право на освіту, яка має бути обов`язковою, сприяти її загальнокультурному розвитку, відповідальність за освіту та навчання дитини лежить перш за все на її батьках. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, тощо) , що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Судом встановлено, що позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу, [INFO] року у сторін народилася донька [PERSON], що підтверджується свідоцтвом серії [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис № 2838 (а.с. 6). 27 березня 2008 року шлюб між сторонами був розірваний шлюб, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис № 267 (а.с. 7). Як вбачається з матеріалів справи, малолітня [PERSON], [INFO], зареєстрована та проживає з 11.07.2006 разом з позивачкою за адресою [ADDRESS], що підтверджується довідкою ЖЕД № 906 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» №5670 від 16.11.2015 (а.с.5). Судом встановлено, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем обов'язку щодо утримання дитини, рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 13.01.2010 по справі № 2-3733-1/2009 р. було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 850 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 24.09.2009р. та до повноліття дитини, до [INFO] року. Суд відзначає, що вході судового розгляду на підставі пояснень відповідача встановлено, що хоча відповідач і надає кошти на утримання [PERSON], [INFO], однак доньку не бачив понад два роки, хоча і має для цього вільний час, працює та проживає в м. Києві, а позивачка зі свого боку не чинить перешкод у спілкуванні батька і доньки. Зазначені обставини підтверджується показами свідків [PERSON] та [PERSON], допитаних у судовому засіданні. Згідно висновку органу опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві адміністрації Комісія з питань захисту прав дитини при Солом`янській районній в м. Києві державній адміністрації вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої [PERSON], [INFO], обґрунтовуючи таке рішення тим, що відповідач тривалий час не спілкувався із донькою, не цікавився її життям та здоров`ям. Виключно мати дитини створила належні умови для проживання, повноцінного та всебічного розвитку. Відтак в матеріалах справи знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що відповідач самоусунувся від виховання власної доньки. Згідно вимог ст. ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Таким чином, на основі з'ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з того, що обставини визначенні п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України судом встановлені, та позивачем належним чином доведені і відповідачем не спростовані.

Outcome: approved