Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання особи, такою що втратила право користування жилим приміщенням. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що їй на праві приватної власності згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом серія ВЕМ №612874 від 06 лютого 2007 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №13660091 від 22 лютого 2007 року, належить житловий будинок №20 по вул. Горького в с.Башмачка Солонянського району Дніпропетровської області. Позивачка зазначає, що відповідач [PERSON] був зареєстрований у належному їй на праві власності житловому будинку 12 лютого 2001 року за згодою [PERSON]. При цьому будь-якої згоди на його реєстрацію позивачка не надавала, а відповідач мешкав у житловому будинку до травня 2017 року, потім залишив житлове приміщення, забрав свої речі і з травня 2017 року без поважних причин не проживає в належному їй будинку. На теперішній час позивачка, як новий власник, має намір розпоряджатися майном будинком №20 по вул. Горького в с.Башмачка Солонянського району Дніпропетровської області, у звязку з чим на підставі ст.391 ЦК України має право на усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном. Тому вона \~змушена звернутися до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням. У судове засідання позивачка [PERSON], яка належним чином повідомлена про день та час розгляду справи (а.с. 42) не зявилася, про причини неявки суд не повідомила. Представник позивачки адвокат [PERSON], яка належним чином повідомлена про день та час розгляду справи, у судове засідання не зявилася. Згідно заяви прохала проводити розгляд справи за відсутності позивачки та її представника, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, прохала задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення (а.с. 46). Відповідач [PERSON], який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи за зареєстрованим місцем його проживання (а.с.44, 45), в судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив, як не подав і відзиву на позов та доказів, що їх обґрунтовують. Представник третьої особи . Башмачанської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив (а.с. 43). Суд ухвалив здійснювати розгляд справи за відсутності третьої особи, оскільки її неявка не перешкоджає розгляду справи. Ухвалою суду від 16 жовтня 2018 року постановлено здійснення розгляду справи в заочному порядку відповідно до ст. 280 ЦПК України. У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши наявні у справі докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. \~ \~ \~ \~ Положеннями ч.1\~\~ст. 4 ЦПК України\~передбачено, що\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а ч. 1 ст. 15 ЦК України \~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. У судовому засіданні встановлено, що позивачці [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06 лютого 2007 року серії ВЕМ №612874, виданого державним нотаріусом Солонянської нотаріальної контори Дніпропетровської області, за реєстровим номером 437 належить житловий будинок №20 по вул. Горького, в с.Башмачка Солонянського району Дніпропетровської області та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №13660091 від 22 лютого 2007 року, виданого товариством з обмеженою відповідальністю «Абріс» (а.с.9-10) та технічного паспорту на житловий будинок (а.с. 11-15). Відповідно до виписки з погосподарської книги в будинку №20 по вул. Горького в с. Башмачка Солонянського району Дніпропетровської області з 12 лютого 2001 року зареєстрований [PERSON], [INFO] (а.с.20-21), тобто реєстрація його місця проживання в даному житловому приміщенні проведена ще до виникнення права власності на будинок у позивачки [PERSON] Згідно довідки виконавчого комітету Башмачанської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області від 14 серпня 2018 року №879 (а.с. 24), довідки про реєстрацію місця проживання особи від 14 серпня 2018 року (а.с. 19), та акта обстеження помешкання від 14 серпня 2018 року, складеного депутатом Башмачанської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області за участю свідків, відповідач [PERSON] зареєстрований у [INFO], та з 17 травня 2017 року не проживає у ньому (а.с.25). Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2018 року, яке набрало законної сили 28 липня 2018 року, розірвано шлюб між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] (а.с. 23). Таким чином, судом було встановлено, що відповідач був зареєстрований в житловому будинку, власником якого є позивачка, зі згоди попереднього власника [PERSON], який помер 08 лютого 2006 року та після смерті якого позивачка успадкувала житловий будинок (а.с.9). Тому суд вважає, що спірні відносини сторін регулюються ст. ст. 386,391 ЦК України та ст. ст. 71,72 ЖК України. В силу\~ст. 386 ЦК України\~власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню, а відповідно\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України\~та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року» та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що передбачено і положеннями ст. ст. 316, 317, 319, 321\~ЦК України, а обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. За змістом частини першої\~статті 16 ЦК\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а ч. 2 цієї статті визначені способи здійснення цивільних прав та інтересів судом. Відповідно до\~ст. 71 ЖК України\~при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сімї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сімї понад шість місяців у випадках, зазначених у пунктах 1-7 ч.3 цієї статті. Згідно\~ст. 72 ЖК України\~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Таким чином, дослідженими в судовому засіданні доказами встановлено, що\~вимоги позивачки про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, є обґрунтованими і такими, що\~\~підлягають задоволенню. Крім того, у звязку із задоволенням позовних вимог, згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, у звязку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір сплачений нею під час звернення з позовом до суду .

Outcome: approved