Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-07 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідачки, в якому просить позбавити останню батьківських прав відносно її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги мотивує тим, що вона є матір`ю [PERSON] , [INFO] . [PERSON] мешкав з [PERSON] , [INFO] . [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] [INFO] [PERSON] помер. До 4-го класу [PERSON] мешкав разом з відповідачкою, зарекомендував себе незадовільно, систематично спізнювався та не відвідував школу. Часто приходив неохайно одягненим, мав низький рівень знань. З 4-го класу [PERSON] мешкає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Мати не справляється зі своїми батьківськими обов`язками, у вихованні дитини участі не приймає, ніякої матеріальної допомоги дитині не надає, змінювати своє відношення до дитини не збирається. Враховуючи викладене, з метою захисту прав дитини, позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом. В судове засідання позивачка не з`явилась, надала суду заяву, в якій зазначила, що не заперечує щодо розгляду справи у відсутності відповідачки, просила судове засідання провести за її відсутністю. Представник третьої особи, а саме Органу опіки та піклування Кілійської міської ради Одеської області до судового засідання не з`явився, надав заяву, в якій зазначив, що не заперечує щодо задоволення вимог позивачки та розгляду справи у відсутності відповідачки, просив судове засідання провести за його відсутністю. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, викликалась належним чином за адресою фактичного мешкання, а саме : квартира [ADDRESS] . На адресу суду від відповідачки повернулись зворотні поштові повідомлення з відміткою «по истечению срока хранения». Пунктом 4 частини 8 статті 128 ЦПК України передбачено, що днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Враховуючи наведе, відповідачка [PERSON] належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи. Пунктом 1 частини 3 статті 223 ЦПК України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. У справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи (ч. 1 ст. 42 ЦПК України). Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (ч. 1 ст. 48 ЦПК України). Враховуючи, що відповідачка [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про судове засідання, відзиву на позовну заяву не подала, в судове засідання не з`явилась та не повідомила причини неявки, суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю відповідачки. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача без повідомлення причини, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло відзиву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення спору. Враховуючи, що п позивачка не заперечує щодо розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачки в порядку ст. 280 ЦПК України та ухвалити заочне рішення по справі. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку. [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 22 квітня 1983 року Дмитрівською сільською радою Кілійського району Одеської області (а.с.7). [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 12 квітня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кілійського районного управління юстиції Одеської області (а.с.8). Тож, судом встановлено, що позивачка [PERSON] є бабусею [PERSON] , [INFO] . [INFO] помер [PERSON] , [INFO] у віці 34 роки, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 07 лютого 2018 року Кілійським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с.9). З листа депутата Кілійської міської ради Силаевої Н.О . вбачається, що [PERSON] , [INFO] виявив бажання мешкати разом з бабусею [PERSON] , яка в свою чергу має фінансову можливість забезпечити дитину (а.с.10). З показів свідків [PERSON] (а.с.12), [PERSON] (а.с.13), [PERSON] (а.с.14) вбачається, що дійсно [PERSON] , [INFO] мешкає разом зі своєю бабусею [PERSON] в дружній, порядній родині, матеріально забезпечений, що в сукупності позитивно впливає на психічне здоров`я дитини. З характеристики [PERSON] , наданої директором Кілійської УСНВК «ЗОШ І-ІІІ ст. №1-ліцей» вбачається, що відколи вихованням останнього займається бабуся [PERSON] поведінка дитини значно змінилась в хороший бік, бабуся відвідує батьківські збори, підтримує тісний зв`язок з вчителями, приділяє належну увагу навчанню та вихованню онука (а.с.15). З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №36453257 від 18 квітня 2015 року вбачається, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] (а.с.17). 07 травня 2019 року Кілійська міська рада, як орган опіки та піклування, надала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , у відношенні малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.113). Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Проте жодного з покладених законом на батьків обов`язків відповідачка не виконує, з дитиною не проживає, станом здоров`я, успіхами сина, його долею не цікавиться, участі у вихованні не приймає, вихованням не займається, самоусунулась від виконання батьківських обов`язків. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 164 СК України, мати та батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України у п.п. 15,16 Постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив судам, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини від інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального усвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно статті 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позивачка в даному конкретному випадку є суб`єктами звернення до суду з питань позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо її малолітньої дитини [PERSON] , оскільки є бабусею [PERSON] та останній мекає разом з нею, перебуває на її утриманні. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що зазначений позов слід задовольнити, так як позбавлення відповідачки батьківських прав відносно її малолітньої дитини [PERSON] є доцільним та відповідає найвищим інтересам останньої. Статтею 168 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду особам, які позбавлені батьківських прав, може бути дозволено побачення з дитиною. Якщо поведінка такої особи щодо утримання та виховання своєї дитини зміниться, за правилами ст. 169 Сімейного кодексу України остання не позбавлена права звернутися до суду з позовом про поновлення у батьківських правах. На підставі викладеного,

Outcome: approved