Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням - домоволодінням [ADDRESS]. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що їй на підставі рішення суду від 11.11.2010 року, реєстраційний номер витягу про державну реєстрацію прав №32732064, на праві власності належить домоволодінням [ADDRESS]. У спірному домоволодінні за даною адресою з 18.10.1996 року є зареєстрованим син позивачки [PERSON], який у квітні 2013 року зібрав свої речі та виїхав до Росії, на теперішній час його особисті речі в будинку відсутні, фактичне місце проживання невідомо. Починаючи з квітня 2013 року [PERSON] в будинку не проживає, не сплачує за комунальні послуги, перешкод у проживанні позивачка йому не чинить, тому просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - домоволодінням [ADDRESS], знявши його з реєстрації за вказаною адресою. Позивачка підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила справу слухати у її відсутність, проти постановлення заочного рішення не заперечувала, про що надала письмову заяву. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день слухання справи сповіщався належним чином, наддав лист, в якому підтвердив факт його постійного проживання в м. Севастополь. У зв'язку з цим, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, просив справу слухати за його відсутності, про що надав до суду письмову заяву. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на підставі рішення суду від 11.11.2010 року, реєстраційний номер витягу про державну реєстрацію прав №32732064, на праві власності належить домоволодінням [ADDRESS]. У спірному домоволодінні за даною адресою з 18.10.1996 року є зареєстрованим син позивачки [PERSON], який у квітні 2013 року зібрав свої речі та виїхав до Росії, на теперішній час його особисті речі в будинку відсутні, що підтверджується актом про непроживання від 10.11.2014 року, фактичне місце проживання невідомо. З листа відповідача вбачається, що він постійно проживає в м. Севастополь та займається оформленням російського громадянства. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки реєстрація відповідача за вказаною адресою не дозволяє позивачці розпорядитися своєю власністю, крім того, вона змушена нести витрати по оплаті поточних платежів з урахуванням кількості зареєстрованих осіб, тому суд вважає визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - домоволодінням [ADDRESS]. Також суд вважає стягнути з відповідача на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору 243,60 грн. Суд вважає, що не підлягають задоволенню вимоги про зняття Головним управлінням державної міграційної служби України в Дніпропетровській області з реєстрації [PERSON] в зазначеній квартирі, оскільки зняття особи з реєстраційного обліку проводиться компетентним (уповноваженим державою) органом Головного управління державної міграційної служби України, зокрема на підставі рішення суду про виселення особи з житлового приміщення або визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Спір в цій частині відсутній та ГУ ДМС України в Дніпропетровській області не є відповідачем по даній справі.

Outcome: partial