Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-03 00:00:00

позивачка звернулася до суду з даним позовом, в якому посилалася на те, що з відповідачем зареєструвала шлюб 26 листопада 2006 року. Від шлюбу є двоє неповнолітня дитина - донька [PERSON], [INFO]. За причину розпаду сім»ї вказувала те, що починаючи з грудня 2011 року між ними постійно виникали сварки, оскільки кожен з них мав своє бачення щодо сімейного життя та ведення спільного господарства, що призвело до того, що у січні 2012 року вона зверталася з позовом до суду про розірвання шлюбу, однак забрала свою заяву, повіривши відповідачу щодо зміни свого відношення до неї та поведінки в цілому. Крім того, вказувала, що з вересня 2015 року подружні стосунки між ними припинені, спільного господарства вони не ведуть. Вважала, що одруження з відповідачем виявилося не вдалим, спільне проживання з ним і збереження сім»ї є неможливим, а тому просила шлюб розірвати. Також вказувала, що донька проживає з нею і залишається на її утриманні та вихованні. Інших неповнолітніх дітей немає. Угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто. Посилаючись на вимоги ст.ст. 105, 110, 112, 180, 184 СК України просила розірвати шлюб між нею та відповідачем і стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 1 000 грн. щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення повноліття. В судовому засіданні, яке відбулося 4 грудня 2015 року, оголошувалася перерва за клопотанням відповідача для прийняття ним мір для примирення. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, пославшись на обставини, викладені в позовній заяві, та пояснила, що примирення не можливе. Відповідачем ніяких мір для цього не приймалося. Нічого у їх відносинах не змінилося, а тому просила шлюб між ними розірвати та стягнути аліменти у твердій грошовій сумі на утримання дитини у розмірі 1 000 грн. га місяць. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, погодившись на сплату аліментів та просив ще раз надати строк для примирення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши свідоцтво про шлюб між сторонами, копії свідоцтва про народження дитини, паспорту позивачки, суд вважає, що позов обгрунтований і підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що сторони не підтримують подружніх стосунків з вересня 2015 року, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, на примирення позивачка не згодна. Одного разу позивачка вже зверталася до суду з аналогічним позовом. Відповідно до вимог ч.1 ст.55 СК України дружина та чоловік забов»язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім»ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч.ч.3,4 ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування для їх збереження - є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. А відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу - не допускається. За таких обставин сім»ю сторін слід вважати такою, що розпалася остаточно і зберегти її не можливо, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. Крім цього, суд вважає, що з відповідача на користь позивачки слід стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини, в розмірі 800 грн. на щомісяця до досягнення повноліття, оскільки добровільно він допомоги на утримання дитини не надає, хоча в змозі це робити, бо є працездатним.

Outcome: partial