Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-06 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , за участю третьої особи: Галицької районної адміністрації Львівської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивує тим, що квартира [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] . Згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки № 231 від 24.02.2021 року у квартирі зареєстровано дві особи: [PERSON] , [INFO] , співвласник, дата реєстрації 14.10.2003 року, та [PERSON] , [INFO] , дата реєстрації 14.10.2003 року. Однак, [PERSON] ніколи не проживала у зазначеній квартирі. З народження вона проживала у квартирі [ADDRESS] , обслуговувалася у Комунальній міській поліклініці № 4 за місцем фактичного проживання, що знаходиться на проспекті Червоної Калини, 68 , а також навчалася у середній загальноосвітній школі № 98 м. Львова, що знаходиться у Сихівському районі м. Львова. Відповідач не проживає у кв. [ADDRESS] , не сплачує комунальні платежі, участі в утриманні житла не бере, її особистих, речей у квартирі немає, взагалі квартирою не цікавиться. Перешкод в користуванні квартирою власники жодного разу відповідачу не чинили. Позивачка зазначає, що факт реєстрації відповідача за даної адресою порушує її право на вільне розпорядження та користування майном, вона позбавлена можливості оформити субсидію. Вважає, що [PERSON] , [INFO] , втратила право користування житловим, приміщенням квартири [ADDRESS] у зв`язку з тривалою, понад один рік без поважної причини відсутністю за місцем реєстрації, крім того із самоусуненням від участі у витратах по утриманню квартири. З підстав наведених у позовній заяві, просить позовні вимоги задовольнити. 18.05.2021 року позивачка подала до суду заяву про уточнення позовних вимог з якої вбачається, що відповідач [PERSON] , без відома [PERSON] , зареєструвала у спірній квартирі свого сина, [PERSON] , [INFO] . Однак, відповідач не проживає у кв. [ADDRESS] , не сплачує комунальні платежі, участі в утриманні житла не бере, її особистих речей у квартирі немає, взагалі квартирою не цікавиться. Після народження її дитини ситуація не змінилися. Ні відповідач, ні її син жодного дня не перебували у спірній квартирі, та навіть не виявляли такого бажання. Перешкод у користуванні жилим приміщенням відповідачу ніхто не чинив. Тому просить позовні вимоги задовольнити та визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 18.03.2021 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу час для усунення недоліків. 05.05.2021 року позивачем усунено недоліки зазначені в ухвалі суду від 18.03.2021 року. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 06.05.2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. 18.05.2021 року до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог. 01.06.2021 року представник третьої особи скерував на адресу суду письмові пояснення. Позивачка та її предстанвик в судове засідання не з`явилася, подали до суду заяву про слухання справи у їх відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечують, просять позовні вимоги задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час, дату та місце проведення судового засідання, шляхом скерування на адресу проживання рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення а розміщення на офіційному сайті суду оголошення про виклик відповідача в судове засідання. За згодою позивача, у відповідності до вимог ст.280 ЦПК України, суд ухвалив справу розглядати у заочному порядку. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, подала до суду письмові пояснення в яких просить розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги заперечує частково, просить відмовити у визнанні малолітнього [PERSON] таким, що втратив право користування кв. [ADDRESS] , оскільки будуть порушені його права. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що квартира [ADDRESS] на праві власності належить [PERSON] та [PERSON] . З довідки наданої Відділом житлового господарства ЛКП «Княже місто» №474 від 13.05.2021 року вбачається, що у квартирі [ADDRESS] зареєстровано троє осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] /а.с. 27/. Згідно акту від 19.05.2021 року затвердженого директором ЛКП «Княже місто» вбачається, що комісією в складі майстрів дільниць : [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] встановлено, що [PERSON] , 2001 року народження, за адресою: [ADDRESS] не проживає. Відповідно до акту від 05.07.2021 року затвердженого директором ЛКП «Княже місто» комісією в складі майстрів дільниць: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] встановлено, що зареєстрована [PERSON] , 2001 року народження, разом з своїм сином [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] не проживає. Відповідно до ч.1 ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 379 Цивільного кодексу України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.3 Закону України «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. За ст.7 Закону України «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні»зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України порядок визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідач [PERSON] є дочкою позивачки [PERSON] та зареєстрована у спірній квартирі та набула право користуванням чужим майном. Відповідач [PERSON] є внуком позивачки [PERSON] та зареєстрована у спірній квартирі та набула право користуванням чужим майном. Однак судом встановлено, спільно з власниками квартири відповідачі не проживають, спільним побутом з ними не пов`язані. Договору щодо оренди спірного житла між сторонами не укладалося. Тобто відповідачі перешкоджають позивачу у здійсненні своїх прав користування та розпорядження власністю. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. В п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України від 12 квітня 198 5року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснив судам, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК) необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Поважних причин, які б могли бути підставою для продовження строку, передбаченого ст. 71 ЖК України, збереження за відповідачами спірного жилого приміщення судом не встановлено. При цьому, суд вважає необхідними зазначити про те, що відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.(ч.2 ст.29 ЦК України). Згідно ч.4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що неповнолітня дитина - [PERSON] - немає права обирати самостійного місця проживання, місцем його проживання є місце проживання одного з батьків. Права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання неповнолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для неповнолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків. Проаналізувавши наведені правові норми, суд приходить до висновку, що інтереси дитини даним рішенням не порушуються з огляду на те, що неповнолітній [PERSON] у спірній квартирі не проживає, а проживає з матір`ю [PERSON] за іншою адресою, що підтверджується поданими у справі доказами. Залишення неповнолітнього зареєстрованим в спірній квартирі суперечило б ст.9 Конвенції про права дитини та ст.160 СК України. Відповідно до ст.1 та ст.11 Законом України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Згідно ч. 2 ст.18 цього Закону діти мають право користуватися займаним приміщенням як члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення. Зі змісту ст.12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Положеннями ч. 1 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] , разом із його законним представником відповідачем [PERSON] , добровільно залишили приміщення хоча перешкод у користуванні житлом їм не чинилось, не проживають у ньому більше 6-ти місяців без поважних причин, не цікавляться житлом, не оплачують та не утримують його, не зберігають майна та речей, втратили з ним зв`язок, тому позов слід задовольнити повністю.

Outcome: approved