Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно у вигляді земельної частки (пай) розміром 2,55 умовних кадастрових гектара, після смерті бабусі [PERSON], померлої [INFO]. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є спадкоємцем першої черги після смерті матері [PERSON]., яка успадкувала земельну частку (пай) після смерті матері [PERSON]. У встановлений законодавством строк не звернулась із заявою про прийняття спадщини, однак прийняла спадщину в порядку ст. 1268 ч. 3 ЦК України, інших спадкоємців не має. Пізніше, 25.10.2017 р., позивачка звернулась до державної нотаріальної контори за оформленням спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину її було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно. За клопотанням позивачки з відділу у Ренійському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області була витребувана інформаційна довідка про нормативно - грошову оцінку земельної частки (пай) розміром 2,55 умовних кадастрових гектарів на території Орлівської сільської ради Ренійського району Одеської області. Представник відповідача по справі, у підготовче судове засідання не з'явився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть [PERSON], померла - [INFO].; копія свідоцтва про смерть [PERSON], померла - [INFO].; копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя, згідно якого 10.11.1965 р. було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON], прізвище дружини після укладення шлюбу - «[PERSON]»; копія свідоцтва про народження [PERSON], мати - [PERSON], батько - [PERSON]; копія свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON], прізвище дружини після укладення шлюбу - «[PERSON]»; копія свідоцтва про народження [PERSON], мати - [PERSON], батько - [PERSON]; копія постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії, підстава - відсутність правовстановлюючих документів на нерухоме майно; довідка про нормативну грошову оцінку земельної частки (пай) розміром 2,55 умовних кадастрових гектарів на території Орлівської сільської ради Ренійського району Одеської області, власник [PERSON], сертифікат серії [NUMBER] від 17.032000 р., вартість складає 53953,08 грн.; довідка Орлівської сільської ради Ренійського району Одеської області від 23.02.20018 р. № 02-23/108, згідно якої на час смерті [PERSON] разом з нею мешкала [PERSON] Дослідивши надані докази, судом було встановлено, що [INFO] померла [PERSON] Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді земельної частки (пай) розміром 2,55 умовних кадастрових гектара, на підставі сертифікату на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 17.03.2000 р. Під час життя [PERSON] заповідального розпорядження не залишила, у зв'язку з чим спадкоємство здійснювалось за законом. Спадкоємцем першої черги була донька - [PERSON], яка прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння майном, в порядку ст. 549 ЦК України (1963 р.), однак не оформила її відповідно до вимог законодавства. [INFO]. померла [PERSON], після її смерті відкрилась спадщина у вигляді земельної частки (пай) розміром 2,55 умовних кадастрових гектара, яку вона успадкувала після [PERSON] Заповідального розпорядження [PERSON], не залишила, у зв'язку з чим спадкоємство здійснюється за законом. Спадкоємцем першої черги за законом є донька - [PERSON], яка є позивачкою по справі. У встановлений законодавством строк, позивачка не звернулась до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак прийняла її в порядку ст. 1268 ч. 3 ЦК України, оскільки на момент відкриття спадщини постійно проживала разом із спадкодавцем. 25.10.2017 р. [PERSON] звернулась до нотаріуса за оформленням спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину, їй було відмовлено, у зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документу на нерухоме майно, що підтверджується постановою про відмову у вчинені нотаріальної дії. Це пояснюється тим, що сертифікат на право на земельну частку (пай) [PERSON] не встигла отримати у відділі земельних ресурсів і у видачі даного сертифікату позивачці було відмовлено, у зв'язку з тим, що в неї відсутнє свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] Ця обставина змусила позивачку звернутися до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно. Таким чином, позивачка прийняла спадщину, що залишилася після смерті матері, шляхом постійного проживання із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інших спадкоємців не має. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв'язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.ст. 1270 ЦК України, він не заявив відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, позивачка у справі є спадкоємцем за законом першої черги (ст. 1261 ЦК України). Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивачка прийняла спадщину, шляхом постійного поживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, інших спадкоємців не має. Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України оскільки постійно мешкала із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, однак оформити її не може у зв'язку з обставинами, які не залежать від неї. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивачка є суб'єктом набуття права власності на земельну частку (пай) з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. З урахуванням викладених позивачкою та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Outcome: approved