Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі, у якому посилається на те, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 12 жовтня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Магдалинівського районного управління юстиції Дніпропетровської області по 01 вересня 2011 року , який розірвано згідно рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2011 року. Від спільного подружнього життя мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], який після припинення шлюбно-сімейних відносин у 2011 році проживає разом з нею. Після припинення шлюбно-сімейних відносин відповідач на протязі останніх трьох років не надає достатньої матеріальної допомоги на утримання дитини в добровільному порядку, хоча є працездатним та інших осіб на його утриманні не має, працює по найму та отримує дохід, розмір якого від неї приховує, тому для захисту прав неповнолітньої дитини вона вимушена звернутись до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини в примусовому порядку у твердій грошовій сумі в розмірі 500 гривень до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня звернення до суду. Відповідач [PERSON] та його мати [PERSON] звернулись 25 лютого 2014 року до суду із зустрічною позовною заявою до відповідачки про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною і її вихованні, в якому посилаються на те, що до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Викладені [PERSON] у її позовній заяві факти та обставини не відповідають дійсності. А саме: з часу припинення шлюбних відносин між [PERSON] та [PERSON], дитина [PERSON] [INFO] у період із вересня 2011 року по квітень 2012 року проживав у бабусі [PERSON] та відвідував Магдалинівський дошкільний навчальний заклад № 2, про що свідчать квитанції сплати за дитячий садок; кошти на утримання дитини перераховувалися, що підтверджується квитанціями. У період проживання дитини з бабусею та батьком, вони дуже прив'язалися один до одного і те, що відповідачка без пояснень та попереджень, таємно забрала дитину із дитячого садка, заборонила бачитися, було для дитини та них великою психологічною травмою. Відповідачка заявила, що у дитини тепер інший батько і від них їй нічого не потрібно та щоб її з дитиною залишили у спокої. Тому, що на даний час вона проживає з іншим цивільним чоловіком. Перед днем народження дитини у 2013 році вони їздили до Гупалівського дитячого садка провідати хлопчика, але завідувачка їм пояснила, що мати дитини заборонила спілкування і їм необхідно звернутися до Гупалівської сільської ради. При сприянні посадових осіб Гупалівської сільської ради їм вдалося побачитися з дитиною та вони всі дуже раділи цьому короткому п'ятнадцятихвилиному спілкуванню. У травні 2013 року на день народження дитини вони знову їздили в [ADDRESS] до місця проживання хлопчика, але відповідачка, протримавши їх дві години під дверми будинку, на 20 хвилин дозволила побачення з дитиною у присутності її цивільного чоловіка. Враховуючи вищевикладене, в своєму зустрічному позові вони просять суд зобов'язати відповідачку [PERSON] усунути перешкоди у спілкуванні [PERSON] та [PERSON] з дитиною [PERSON], [INFO], визначивши систематичні побачення із 10.00 години щосуботи до 18.00 години щонеділі з можливістю відвідування дитиною місця окремого проживання батька та бабусі; зобов'язати [PERSON] сприяти щотижневому доправленню дитини [PERSON], [INFO] до місця проживання його бабусі [PERSON] та у зворотному напрямку, а також [PERSON] просить встановити щомісячний розмір аліментів, який необхідно сплачувати на утримання дитини [PERSON], [INFO] у розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а саме 310 гривень в місяць. Ухвалою Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2014 року вказані позови об'єднані в одне провадження та призначені для їх спільного розгляду (а.с. 25). Ухвалою Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2014 року (а.с. 66) за заявою [PERSON] (а.с. 45) провадження по зустрічній позовній заяві [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною і її вихованні в частині зобов'язання [PERSON] сприяти щотижневому доправленню дитини [PERSON], [INFO], до місця проживання його матері (бабусі дитини) - [PERSON] та у зворотному напрямку закрито. У судове засідання позивачка, будучи належним чином повідомленою про час та місце проведення судового засідання 26 грудня 2014 року, не з'явилась, до суду надала заяви (а.с. 57, 61), згідно яких просила справу розглянути в її відсутність, підтримала свої позовні вимоги, при цьому в раніше проведених судових засіданнях свої первісні позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі та заперечувала щодо задоволення позовних вимог [PERSON] та [PERSON], оскільки [PERSON] як батько дитини на протязі 2012 - 2014 років не цікавиться сином, не приймає участі в його матеріальному забезпеченні та вихованні, не провідує його, з'являючись лише один раз на рік на його День народження та в останній раз прийшов до дитячого садка в 2011 році в нетверезому стані, влаштував сварку з нею, при цьому дитина бачила все це та просила, щоб відповідач не ображав її. Також, пояснила, що дійсно деякий час в 2011 році вона залишала дитину у [PERSON], що було пов'язано з її роботою, так як вона працювала по змінам на хлібозаводі. Ніяких перешкод вона не створює для спілкування як для батька дитини [PERSON] та його бабусі [PERSON], однак вони ніяких заходів щоб провідати дитину та прийняти участь в її вихованні, спілкуванні з нею, утриманні не приймають. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання 26 грудня 2014 року не з'явився, до суду надав заяву (а.с. 64), згідно якої просив справу розглянути в його відсутність, при цьому в раніше проведених судових засіданнях первісні позовні вимоги щодо стягнення з нього на користь позивачки [PERSON] аліментів на утримання дитини в розмірі 500 гривень щомісячно, визнав в повному обсязі, надавши відповідні заяви (а.с. 45, 46), а також підтримав свої позовні вимоги стосовно усунення з боку позивачки за первісним позовом [PERSON] перешкод у спілкуванні ним та [PERSON] з дитиною [PERSON], відмовившись від своїх позовних вимог стосовно зобов'язання [PERSON] сприяти щотижневому доправленню дитини [PERSON], [INFO], до місця проживання його матері (бабусі дитини) - [PERSON] та у зворотному напрямку (а.с. 45). При цьому також пояснив, що після розлучення з [PERSON] він бачив свого сина один раз на рік на День його народження в 2012 році, а в 2013 - 2014 роках його зовсім не бачив та не провідував його, що не пов'язано з перешкодами створеними саме [PERSON], а пов'язано з тим, що він проживає в м. Дніпропетровську, де неофіційно працює та навчається. Крім того, пояснив, що дійсно ним ніяких мір по улагодженню спірних відносин стосовно побачень з дитиною не приймались, до відповідної служби у справах дітей для визначення днів побачення з дитиною не звертався, матеріальної допомоги на протязі останніх років він на утримання дитини не надає. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання з'явилась, позовні вимоги стосовно усунення відповідачкою перешкод у її та [PERSON] спілкуванні та вихованні з внуком [PERSON] підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Також, пояснила, що в період з вересня 2011 року по квітень 2012 року дитина [PERSON] відвідувала Магдалинівський дитсадок № 2, перебування в якому оплачувалось ними. Та потім [PERSON] забрала дитину в [ADDRESS] за місцем свого мешкання і перестала дозволяти їм бачитись з дитиною, створюючи різні перешкоди в цьому. З питаннями щодо усунення перешкод в побаченнях з дитиною до відповідних служб у справах дітей вона і [PERSON] не звертались. Її син [PERSON] часто не може бачитись з дитиною, оскільки працює в м. Дніпропетровську, навчається і тому має змогу лише на вихідних приїжджаючи до неї бачитись із сином. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є хрещеною матір'ю [PERSON], [INFO]. З 2011 року по грудень 2012 року проживала вона разом з [PERSON] по [ADDRESS]. Потім [PERSON] переїхала разом з сином в [ADDRESS]. Під час проживання в [ADDRESS] вона допомагала [PERSON] по догляду за дитиною, оскільки працювали по змінах на хлібозаводі та також восени 2011 року відводили одного разу дитину до [PERSON] щоб та пригледіла за ним, що було пов'язано з їх роботою. На скільки їй відомо та вона саме бачила, що [PERSON] не надавав допомоги на утримання дитини, не приїздив до дитини та не цікавився її життям. Також пояснила, що одного разу в 2011 році вона стала свідком того як [PERSON] в нетверезому стані прийшов до дитячого садку, де знаходився [PERSON] та [PERSON], вчинив сварку, при цьому дитина казала йому, щоб він не ображав маму [PERSON] Крім того, пояснила, що вона не бачила як [PERSON] та яким чином створює перешкоди для спілкування [PERSON] та [PERSON] з дитиною, при цьому з боку останніх вона, проводячи значний час із [PERSON], не бачила жодних заходів спрямованих на спілкування, виховання та допомогу по утриманню дитини. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідка [PERSON], вивчивши матеріали справи та надані сторонами докази, вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а зустрічний позов задоволенню не підлягає за наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Матеріалами цивільної справи та поясненнями [PERSON], [PERSON], свідка [PERSON] підтверджено, що [PERSON], [INFO] (а.с. 2) та [PERSON], [INFO] року народження, перебували в зареєстрованому шлюбі з 12 жовтня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Магдалинівського районного управління юстиції Дніпропетровської області (а.с. 4) по 01 вересня 2011 року , який розірвано згідно рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2011 року (а.с. 6). Від спільного подружнього життя сторони [PERSON] та [PERSON] мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO] (а.с. 5), який після припинення шлюбно-сімейних відносин у 2011 році проживає разом з позивачкою по [ADDRESS] (а.с. 8). Судом беззаперечно встановлений той факт, що після припинення шлюбно-сімейних відносин відповідач [PERSON] на протязі останніх трьох років не надає достатньої матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в добровільному порядку, хоча є працездатним, працює неофіційно отримуючи дохід від праці та інших осіб на його утриманні не має, тому для захисту прав неповнолітньої дитини позивачка за первісним позовом [PERSON] звернулась до суду з даним позовом про стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини в примусовому порядку у твердій грошовій сумі в розмірі 500 гривень до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня звернення до суду (а.с. 1). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. В силу ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення, при цьому мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Статтею 184 СК України передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Беручи до уваги викладене, враховуючи обставини вказані у ст. ст. 182, 184 СК України, а саме враховуючи стан здоров'я та матеріальне становище неповнолітньої дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, який є працездатним, однак офіційно не працює; відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення, а також положення ч. 2 ст. 182 СК України та визнання відповідачем за первфісним позовом [PERSON] позовних вимог щодо стягнення з нього аліментів у розмірі 500 гривень щомісячно на утримання дитини [PERSON] на користь [PERSON], суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] та необхідність стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 500 гривень до досягнення дитиною повноліття, в судовому порядку, починаючи стягнення з 2 серпня 2014 року, тобто з моменту звернення позивачки до суду, тобто з 03 лютого 2014 року. Таку допомогу відповідач може надавати, оскільки є працездатним, інших осіб на його утриманні не має. Згідно до ст. 367 ЦПК України рішення суду підлягає обов'язковому негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Що стосується зустрічних позовних вимог [PERSON] та [PERSON] щодо зобов'язання в [PERSON] усунути перешкоди у спілкуванні [PERSON] та [PERSON] з дитиною [PERSON], [INFO], визначивши систематичні побачення із 10.00 години щосуботи до 18.00 години щонеділі з можливістю відвідування дитиною місця окремого проживання батька та бабусі, суд вважає за необхідним відмовити в їх задоволені виходячи з наступного. Відповідно до ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Судом під час розгляду справи не було встановлено, що відповідач [PERSON], якимось чином перешкоджає спілкуватись з дитиною та брати участь у її вихованні, яке б могло свідчити про можливий негативний вплив батька на дитину та які б перешкоджали її нормальному розвиткові. Згідно до ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини, місце та час їхнього спілкування. В судовому засіданні згідно пояснень сторін, свідка, беззаперечно встановлено, що [PERSON] як батько дитини на протязі 2012-2014 років, та її бабуся [PERSON] не здійснювали ніяких заходів для зустрічі з дитиною, побачення з нею, виховання її, спілкування з нею, надання будь-якої допомоги на її утримання. [PERSON] бачив останній раз дитину на її День народження в 2012 році. Також встановлено, що а ні [PERSON], а ні [PERSON] не звертались до служби у справах дітей для вирішення ними питання стосовно встановлення днів зустрічей з дитиною окремо від її матері [PERSON], так як вони посилаються на те, що остання чинить їм в цьому перешкоди. Відповідно до встановлених в судовому засіданні обставин суд приходить до переконання, що у [PERSON], як батька дитини, відповідно до встановленої судом його поведінки в останні роки, відсутнє навіть бажання спілкуватись з дитиною та її виховання. [PERSON] зазначалось та не заперечувалось позивачами за зустрічним позовом, що більше двох років [PERSON] не спілкується з сином. [PERSON] пояснюється це тим, що сам [PERSON] та його мати [PERSON] не з'являються, що в свою чергу не заперечують і самі позивачі за зустрічним позовом, крім того а ні [PERSON], а ні [PERSON] до відповідних служб не звертались щодо порушення їх права на спілкування з дитиною і її виховання, таким чином суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимог в повному обсязі, оскільки питання щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком відповідними службами не вирішувалось та доказів про створення [PERSON] перешкод у спілкуванні з дитиною не надано. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача за первісним позовом [PERSON] необхідно стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 243 гривні 60 копійок. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved