Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-21 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем. Посилається на те, що 23.09.1995 між сторонами було укладено шлюб, сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Зазначено, що шлюбно-сімейні відносини між ними фактично припиненні, а шлюб носить суто формальний характер. Причиною розірвання шлюбу є те, що сімейне життя між ними не склалося, стосунки між ними погіршилися, вони виявилися різними за характерами та поглядами на життя людьми, і тому подальше спільне проживання між ними стало неможливим. Також позивачка вказала, що 22.08.2019 між ними було укладено договір про сплату аліментів на дитину. Відповідно до умов вказаного договору, донька - [PERSON] , залишається проживати разом зі своєю матір`ю [PERSON] , при цьому, батько [PERSON] зобов`язується сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 6000 грн., щомісячно з урахуванням курсу долара США до гривні згідно з даними курсу НБУ до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді від 10.10.2019 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Позивачка подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач подав до суду заяву в якій просив провести розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав та проти задоволення позову не заперечував. Провівши підготовче судове засідання в порядку ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити за його результатами рішення, зважаючи на визнання відповідачем позовних вимог в повному обсязі. Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про укладення шлюбу, виданого Вільшанською селищною радою Городищенського району Черкаської області, було зареєстровано 23.09.1995 шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 21. Також встановлено, що у сторін є неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, серія [NUMBER] , актовий запис № 2745 від 30.11.2004. Встановлено, що 22.08.2019 між сторонами було укладено договір про сплату аліментів на дитину. Відповідно до умов вказаного договору, донька - [PERSON] , залишається проживати разом зі своєю матір`ю [PERSON] , при цьому, батько [PERSON] зобов`язується сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 6000 грн., щомісячно з урахуванням курсу долара США до гривні згідно з даними курсу НБУ до досягнення дитиною повноліття. Також встановлено, що 05.11.2019 між сторонами був укладений шлюбний договір, відповідно до якого все майно, в тому числі рухоме і нерухоме, придбане, подароване та/або набуте чоловіком та дружиною до реєстрації шлюбу, є особистим майном і належить на праві особистої приватної власності тому з подружжя на чиє ім`я воно було набуте. Судом встановлено, що сторони тривалий час не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбні стосунки. Фактичні обставини щодо взаємин подружжя свідчать, що розлад в сім`ї має не тимчасовий характер, а подальше спільне проживання в шлюбі стало неможливим, оскільки, взаєморозуміння між сторонами втрачено, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. При таких обставинах шлюб підлягає розірванню. Положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом враховано, що відповідачем визнано позов, а відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач довів ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх позовних вимог, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. З урахуванням наведеного‚ на підставі ст.ст. 24, 56, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved