Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-05 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на земельну ділянку, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), площею 0,1607 га, кадастровий номер 2310700000:02:032:0008, розташовану за адресою : вул. Берегова 76 м. Мелітополь Запорізької області в порядку спадкування за заповітом після [PERSON], померлої 26 жовтня 2014 року; визнати недійсним та скасувати Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку ІІ-ЗП № 030285, виданий 17.10.2002 року на імя [PERSON] Мелітопольським міським управлінням земельних ресурсів на підставі договору купівлі продажу ВАВ № 110059 від 14 жовтня 2002 року, зареєстрований у книзі записів державних актів за № 0999, з кадастровим номером 2310700000:02:032:0008, площею 0, 101270 га, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку; скасувати державну реєстрацію здійснену Державним реєстратором Мелітопольського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області [PERSON] про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 4885217 від 09 серпня 2013 року права власності на земельну ділянку, площею 0,10127 га кадастровий номер 2310700000:02:032:0008, за [PERSON]; скасувати запис у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію земельної ділянки, площею 0,10127 га кадастровий номер 2310700000:02:032:0008, власник [PERSON], дата державної реєстрації 26 липня 2013 року. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав суду письмову заяву в якій просить розглядати справу у його відсутності, позов підтримує в повному обсязі та не заперечує щодо заочного розгляду справи. Представник Мелітопольської міської ради Запорізької області в судове засідання не зявився, подав заяву з проханням розглянути справу у його відсутність. Надав письмові пояснення з приводу викладених у позовній заяві обставинах. Представник Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області в особі міжрайоного управління у Мелітопольському районі та м. Мелітополі в судове засідання не зявився, подав заяву з проханням розглянути справу у його відсутність. Надав письмові пояснення з приводу викладених у позовній заяві обставинах. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася. Про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суд не сповістила. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволенню\~з наступних підстав. Відповідно до положень\~ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У відповідності до ст. 81 Земельного кодексу України громадяни набувають право власності на земельні ділянки внаслідок прийняття спадщини. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у п. 7 постанови № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з ч. 3 ст. 152 ЗК України шляхом: визнання прав; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (ст. 16 ЦК). При цьому, виходячи з положень ст. 16 ЦК України особа звертається до суду за захистом свого порушеного права. Так, Згідно із ч.1 Статті 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: державного акта на право приватної власності на землю або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; Відповідно до Статті 29 вищезазначеного Закону ч.2. Державна реєстрація права власності на земельну ділянку у разі подання заяви про державну реєстрацію прав набувачем похідного речового права на таку земельну ділянку може здійснюватися без подання заявником документа, на підставі якого виникло право власності, за умови наявності інформації про зареєстровану земельну ділянку в Державному земельному кадастрі та до моменту автоматизованого перенесення до Державного реєстру прав записів (відомостей) про речові права та обтяження на земельні ділянки з Державного реєстру земель. Відповідно до п.59 Порядку про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно \~для державної реєстрації права власності на земельну ділянку в разі, коли в документах, що подаються для такої реєстрації, відсутні відомості про її кадастровий номер, а також у разі, коли в результаті доступу до Державного земельного кадастру державним реєстратором встановлено відсутність відомостей про відповідну земельну ділянку, також подається витяг з Державного земельного кадастру про таку земельну ділянку. Згідно ст. 1 Закону України «Про державний земельний кадастр» № 3613-УІ від 07.07.2011 року: кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування. Разом з тим, у Прикінцевих та перехідних положеннях Закону України «Про Державний земельний кадастр» зазначено, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності). Відповідно до ч.ч.1,3\~ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього\~Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно\~ст. 79-1 ЗК України\~державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Відповідно п.4 розділу У11 «Прикінцеві та\~перехідні положення Закону України «Про Державний земельний кадастр»\~у разі присвоєння декільком земельним ділянкам однакових кадастрових номерів), такі помилки за згодою власника земельної ділянки можуть бути виправлені на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або за матеріалами інвентаризації земель,. Позивачка по справі являється спадкоємцем за заповітом після смерті її матері [PERSON], [INFO], яка померла 26 жовтня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про її смерть І-ЖС №309441 від 27.10.2014 року./а.с.7/ За життя [PERSON], 25.08.1946 р.н, на підставі свідоцтва про право власності від 03.03.1982 р., зареєстрованого в БТІ за № 19772, належав житловий будинок за адресою вул.. Берегова, 76 у м. Мелітополі, а також на підставі державного акту ІІ-ЗП № 030277 від 10 жовтня 2002 року виданого на підставі рішення Мелітопольської міської ради № 1\\19 від 26.06.2002 року, земельна ділянка, площею 0,160683 га кадастровий номер 2310700000:02:032:0008, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд, яка розташована за тією ж адресою. /а.с.12/ У відповідності до заповіту все своє майно [PERSON] заповіла позивачці по справі, що підтверджується копією заповіту, посвідченого 18.04.2002 року. Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина, до складу якої входить в тому числі і вищезазначена земельна ділянка. У встановлений законом спосіб, передбачений нормами ЦК України, позивачка прийняла спадщину за заповітом, спадкова справа № 164 -2015 заведена у Мелітопольській міській державній нотаріальній конторі. За заявою позивачки на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, земельна ділянка з кадастровим номером 2310700000:02:032:0008 була зареєстрована у Державному земельному кадастрі 23.12.2015 року, про що заявнику спадкоємцю було видано витяг з ДЗК № НВ-2301867172015./а.с.8/ 14 грудня 2016 року в Мелітопольській державній нотаріальній конторі позивачка отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом р. № 2-1876 на житловий будинок №76 по вул.. Береговій у м. Мелітополь після смерті [PERSON] /а.с.13/ У Державному реєстру речових прав кадастровий номер 2310700000:02:032:0008 обліковується за земельною ділянкою яка належить [PERSON], проживаючій [INFO], якій належить вказана земельна ділянка за адресою вул.. Дружби 164\\2 у м. Мелітополі Запорізької області на підставі державного акту виданого 17.10.2002 року на підставі договору купівлі продажу від 14 жовтня 2002 року, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав від 12.01.2017 року./а.с.9/ Отже, встановлено наявність фактичної видачі та реєстрації двох Державних актів на різні земельні ділянки під одним і тим же присвоєним кадастровим номери, що суперечить діючим нормам законодавства України та порушує право позивача у повній мірі здійснювати права в порядку спадкування, щодо земельної ділянки, що залишилась після смерті її власника [PERSON] що і підлягає судовому захисту. [PERSON] отримала у власність свою земельну ділянку пізніше ніж отримано земельну ділянку [PERSON], відповідно вказаний кадастровий номер було присвоєно раніше [PERSON], ніж [PERSON], відповідно державний акт про право власності на земельну ділянку виданий [PERSON] містить не достовірну інформацію про кадастровий номер, тобто інформацію що не відповідає дійсності, (з ідентичним кадастровим номером земельної ділянки) є помилковим, оскільки не може бути двох земельних ділянок з одним кадастровим номером. 26 липня 2013 року державним реєстратором Реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області [PERSON] було зареєстроване право власності на земельну ділянку громадянки [PERSON]В, тобто було проведено державну реєстрацію речового права, незважаючи на відсутність на той час земельної ділянки з таким кадастровим номером в Державному земельному кадастрі. 24 червня 2017 року Державним нотаріусом Мелітопольської державної нотаріальної контори Запорізької області [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії про що прийнято постанову про неможливість оформлення спадщини на земельну ділянку після спадкодавця [PERSON] з тих підстав що під таким же кадастровим номером що присвоєний земельній ділянці спадкодавця у державному реєстрі речових прав, що сформований у 2013 році, зареєстрована інша земельна ділянка, належна зовсім іншому власнику [PERSON] Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності та видавалися на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 22 травня 2013 року (справа № 6-33цс13). Вирішуючи спірні правовідносини у даній справі слід керуватися положеннями ч.1 ст.393 ЦК України про те, що правовий акт органу державної влади, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна (земельної ділянки) визнається судом незаконним та скасовується. Згідно ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. За таких обставин, згідно з положеннями ст.132, 152 ЗК України, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог [PERSON], а тому вважає можливим задовольнити їх у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved