Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом до Маріупольської міської ради із вимогою визнати за нею в порядку спадкування після смерті матері, [PERSON], яка померла [INFO], право власності на кооперативну квартиру [ADDRESS] посилаючись на те, що померла була членом ЖБК «Орджонікідзевський - 147», та за час свого життя придбала вказану квартиру на підставі ордеру та шляхом повної сплати пайових внесків за квартиру. На даний момент позивачка бажає оформити свої спадкові права, як спадкоємець після смерті [PERSON], однак відсутній правовстановлюючий документ на спірну квартиру, що для позивачки є перешкодою для оформлення спадщини на вказане майно. В судовому засіданні позивачка надала суду пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві, та на задоволені позову наполягала у повному обсязі. Представник відповідача, Маріупольської міської ради, яка діє на підставі довіреності, Іванченко Н. О., у судове засіданні не з'явилась, надавши заяву з проханням вирішити справу за відсутності представника відповідача. Однак проти задоволення позовних вимог заперечувала, посилаючись на письмові пояснення, за якими зазначала, що спадкодавець належним чином не зареєструвала своє право власності на [ADDRESS] Оскільки право власності на нерухоме майно виникає з часу проведення державної реєстрації такого права, то позовні вимоги [PERSON] є такими, що не підлягають задоволенню, бо у передбачений законом спосіб за час свого життя спадкодавець не зареєстрував право власності на спірне майно на момент його виникнення. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, надавши суду заяву з проханням вирішити спір у відсутність представника ЖБК «Орджонікідзевський - 147». Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що подана позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 182 ЦК України (2003 року) право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Згідно ч. 4 ст. 334 ЦК України (2003 року) права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. За ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 1 січня 2013 року) державна реєстрація прав є обов'язковою, права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Положення ст. 328 діючого Цивільного кодексу України (2003 року) передбачають, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5 вбачається, що суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, у разі повного внесення пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства. За положеннями ст. 15 Закону України «Про власність» (1991 року), який діяв до набрання чинності Цивільного кодексу України (2003 року), передбачалось, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. В п. 5-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» зазначалось, що згідно із ст. 15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд. Вказані норми дублюються у ст. 384 ЦК України (2003 року), де зазначено, що в разі викупу квартири член житлово-будівельного кооперативу стає власником квартири. Суд встановив за матеріалами справи, що за ордером від 2 квітня 1984 року на підставі рішення виконкому Жданівської міської ради від 15 лютого 1984 року [PERSON] була надана у користування трикімнатна [ADDRESS] на родину з 3-х осіб: [PERSON], [PERSON] (син), [PERSON] (донька) (а. с. 6). Відповідно до довідок ЖБК «Орджонікідзевський - 147» вбачається, що [PERSON] була членом ЖБК «Орджонікідзевський - 147» з 1984 року, мешкаючи [ADDRESS], якою було сплачено повну вартість пайових внесків за трикімнатну [ADDRESS] в розмірі 10707 рублів (останній внесок сплачено 19 березня 1992 року) (а. с. 15, 32, 33). На підставі технічного паспорту від 21 січня 2014 року, складеного Маріупольським БТІ на квартиру [ADDRESS] вбачається, що загальна площа квартири становить 76,8 кв. м., а житлова - 47,3 кв. м. (а. с. 12-14). Суд вважає, що таким чином в судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] правомірно набула право власності на кооперативну [ADDRESS] згідно діючого на той момент законодавства України (ст. 15 Закону «Про власність»). Згідно свідоцтва про смерть, виданого [INFO] Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, [PERSON] помер [INFO], актовий запис № 1379 від [INFO] (а. с. 7). Згідно свідоцтва про смерть, виданого 24 липня 2013 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, [PERSON] померла [INFO], актовий запис № 934 від 24 липня 2013 року (а. с. 5). Зі свідоцтва про народження, виданого Приморським районним бюро РАЦС міста Жданова Донецької області, актовий запис № 446 від 18 травня 1970 року, вбачається, що [PERSON] народилась [INFO] року, матір'ю якої зазначена [PERSON] (а. с. 10). З витягу з державного реєстру актів цивільного стану про шлюб від 28 вересня 2013 року вбачається, що 17 жовтня 1992 року, актовий запис № 392, відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Світловодськ Світловодського міськрайонного управління юстиції Кіровоградської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], після чого дружині було присвоєно прізвище - [PERSON] Зазначений шлюб було розірвано, про що свідчить копія свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого Орджонікідзевським відділом реєстрації цивільного стану міста Маріуполя Донецької області, актовий запис № 105 від 14 березня 1997 року. Після розірвання шлюбу прізвище позивачки було залишено без змін - [PERSON] (а. с. 8, 9). Зі свідоцтва про одруження, виданого Маріупольським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції слідує, що [PERSON] та [PERSON] одружились, актовий запис № 105 від 27 березня 2004 року, на підставі чого дружині було присвоєно прізвище - [PERSON] (а. с. 11). Відповідно до відомостей Маріупольського БТІ від 4 березня 2014 року вбачається, що станом на 1 січня 2013 року право власності на [ADDRESS] не було зареєстровано (а. с. 29-30). Постановою від 10 лютого 2014 року державним нотаріусом, Одерій Г. В., було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на [ADDRESS] на підставі відсутності правовстановлюючого документа (а. с. 17). При цьому за довідкою 4-ї державної нотаріальної контори міста Маріуполя від 26 лютого 2014 року вбачається, що після смерті [INFO] [PERSON], заведена спадкова справа № 305/2013, за якою була зареєстрована заява від 13 серпня 2013 року [PERSON] про прийняття спадщини за законом. Заяв від інших осіб не надходило. Свідоцтво про право на спадщину за законом на [ADDRESS] не видавалось (а. с. 31). Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі смерті члена житлово-будівельного кооперативу, який повністю вніс пайовий внесок за квартиру, вона включається до складу спадкового майна. На підставі переліченого суд дійшов того, що [ADDRESS] входить до складу спадкового майна, що залишилось після смерті [PERSON], бо остання набула на законних підставах права власності на зазначену квартиру. За «Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР», затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, реєстрацію проводили Бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих рад. Однак квартира, як відокремлений об'єкт нерухомості, не входила на той момент до об'єктів, що підлягали такій реєстрації органами БТІ, бо до таких об'єктів відносилися будинки та домоволодіння з окремим порядковим номером по вулиці, провулку, площі. Враховуючи викладене, суд встановив, що на момент набуття права власності [PERSON] на спірну кооперативну квартиру законодавством України не була передбачена державна реєстрація такого права власності. Суд при цьому зазначає, що виникнення права власності на нерухоме майно не залежало від державної реєстрації такого права до набрання чинності Цивільним кодексом України (2003 року) та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (2004 року). При цьому законодавцем у 1992 році не визначалось необхідності отримання власником кооперативної квартири правовстановлюючого документа на відповідне нерухоме майно. Згодом, з часу набрання чинності «Правил державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб» від 13 грудня 1995 року № 56, «Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб» від 9 червня 1998 року № 121, «Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно» від 7 лютого 2002 року № 7/5, вже передбачалось оформлення права власності на квартири для членів ЖБК, якими було повністю внесено пайові внески, на підставі отримання свідоцтва про право власності місцевих органів державної виконавчої влади, місцевого самоврядування. Таким чином суд не може погодитись з доводами представника Маріупольської міської ради, наданими за письмовими запереченнями, щодо необхідності обов'язкової державної реєстрації [PERSON] права на належну останній [ADDRESS], бо право власності на цю квартиру в неї виникло ще 19 березня 1992 року, що підтверджується довідкою ЖБК «Орджонікідзевський - 147». Також суд не погоджується із запереченнями представника відповідача з огляду на те, що обов'язкову наявність правовстановлюючого документа на спірну кооперативну квартиру цивільне законодавство України не вимагало у 1992 році. З урахуванням того, що позивачка має спадкові права на нерухоме майно спадкодавця, набуте [PERSON] на законних підставах, що було підтверджено в судовому засіданні сукупністю зібраних по справі доказів, то суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності на кооперативну [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. На підставі викладеного та

Outcome: approved