Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом в якому просить розірвати шлюб з відповідачем. При цьому позивачка посилається на те, що 25 листопада 2006 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, від якого сторони мають двох спільних дітей: сина - [PERSON], [INFO], та сина - [PERSON], [INFO]. Позивачка зазначає, що її спільне життя з відповідачем не склалося, у зв'язку з різними поглядами на сімейне життя. Протягом тривалого часу подружні відносини між нею та відповідачем фактично відсутні, сторони не спілкуються, відповідач не бере участі у веденні спільного домашнього господарства та не приймає участь у вихованні дітей. Місце проживання відповідача, позивачці не відомо. Позивачка зазначає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам. Позивачка у судове засідання не з'явилася, про час та місце проведення повідомлялася судом належним чином, згідно поданої до суду заяви просить справу розглядати у її відсутності, позов підтримує у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення та після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище - «[PERSON]». Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив. Зі згоди позивачки, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25 листопада 2006 року Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено запис №561 (що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], видане 25 листопада 2006 року, оригінал якого міститься в матеріалах справи). Від шлюбу сторони мають двох спільних дітей: сина - [PERSON], [INFO]; сина - [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, які мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Суд вважає, що оскільки сім'я фактично розпалась та існує формально, надання строку для примирення є безпідставним. Враховуючи те, що однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, суд вважає, що у зв'язку з відсутністю вільної згоди позивачки на продовження шлюбу, подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам, а також принципу добровільності шлюбу, у зв'язку з чим, є неможливим. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved