Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою про визнання - [PERSON], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, зокрема, квартирою [ADDRESS], у зв'язку з тим, що останній не проживає за вищевказаною адресою. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що згідно свідоцтва про право власності від 20.02.2006 року вона є власником квартири [ADDRESS]. У квартирі зареєстрований відповідач, але він виїхав з квартири та його місцезнаходження не відоме. З вказаного часу він у квартирі не проживає, особистих речей його не має, комунальні послуги не сплачує. Така ситуація створює перешкоди у користуванні позивачкою належним їй об'єктом нерухомості, ускладнює реалізацію її прав, як власника житла. У зв'язку з цим, вона була вимушена звернутися до суду для вирішення спірного питання. Позивачка надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. З огляду на те, що в матеріалах справи досить даних про права і взаємини сторін, справа розглянута за відсутністю відповідача. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв'язку із розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені такі факти та відповідні їм відносини. 20 лютого 2006 року Управлінням міського майна було видано Свідоцтво на право власності на житло ([NUMBER] від 20.02.2006 року) - квартиру [ADDRESS], відповідно до якого вона належить на праві сумісної власності [PERSON] та [PERSON]. Загальна площа квартири складає 31,3кв.м. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно [NUMBER] від 06.04.2006 року, квартира [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частці кожному. Згідно витягу про державну реєстрацію прав [NUMBER] від 28.03.2011 року, [PERSON] належить ? частка квартира [ADDRESS] на підставі договору дарування від 21.03.2011 року. Згідно інформації №54-126-163 виданої 02.08.2018 року Центром надання адміністративних послуг Департаменту адміністративних послуг ММР, у квартирі [ADDRESS], зареєстровані: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Згідно акту по фактичне місце проживання від 10.08.2018 року складеного Комітетом самоорганізації населення «Хмельницький», у квартирі [ADDRESS] фактично проживає тільки [PERSON], [INFO], що підтверджують сусіди. Статтями 317, 319, 321 і 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним право користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців та у відповідності до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться у судовому порядку. Статтею 405 Цивільного Кодексу України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право користування жилим приміщенням у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад 1 рік. Відповідач не проживає у [ADDRESS], а відповідно втратив право користування житлом, у зв'язку з чим, суд вважає обґрунтованими твердження позивачки про порушення її прав, як власника спірного житла, з боку відповідача, за захистом якого вона звернулася до суду. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved