Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-20 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 29 січня 2011 року вона уклала шлюб з відповідачем, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солонянського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, був зроблений відповідний актовий запис №20. В період шлюбу у них народилося двоє дітей - донька [PERSON], [INFO] року, та син [PERSON], [INFO]. Позивачка зазначає, що подружні стосунки між нею та відповідачем не склалися, вони зрозуміли, що мають різні характери, погляди на сімейна життя, на побудову сімейних стосунків, що призвело до втрати почуттів між ними. Сімейно-шлюбні стосунки припиненні з березня 2018 року, проживають окремо. Позивачка вважає, що їх сім'я з відповідачем розпалася і зберегти її неможливо, подальше перебування у шлюбі суперечить їхнім інтересам та моральним засадам суспільства. Спір про розподіл майна, та місце проживання дітей - відсутній. Аліменти будуть стягуватися за окремим позовом. Позивачка [PERSON] у судове засідання 21 серпня 2018 року не з'явилася, заявою просила розглянути справу за її відсутності, позов підтримала, просила розірвати шлюб (а.с.24). Відповідач [PERSON] у судове засідання 21 серпня 2018 року не з'явився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позов визнав (а.с.25). У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 29 січня 2011 року, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солонянського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, про що був зроблений відповідний актовий запис №20 (а.с.10). Мають спільних малолітніх дітей - доньку [PERSON], [INFO] року, та сина [PERSON], [INFO] (а.с.11,12), які проживають разом з матір'ю, та знаходиться на її утриманні (а.с.13, 14). Спільне життя подружжя не склалося через відсутність взаєморозуміння, що призвело до втрати почуттів між ними. Сімейно-шлюбні стосунки між подружжям припинені з березня 2018 року, проживають окремо. Спір про поділ майна, місце проживання та утримання дітей - відсутній. Примиритися сторони не бажають, про що свідчить та обставина, що сторони припинили сімейно-шлюбні відносини з березня 2018 року та до цього часу не поновили їх, а також подали до суду заяви, в яких просили розірвати шлюб (а.с.24, 25). Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). За таких підстав, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам як позивачки, так і відповідача, тому є достатні підстави для задоволення позову відповідно до ст.ст.105, 112 Сімейного Кодексу України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, у зв'язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір у розмірі 704 гривні 80 копійок, сплачений нею під час звернення з позовом до суду (а.с. 1). На підставі викладеного, ст.ст. 105, 112 СК України,

Outcome: approved