Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 23 грудня 1999 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] , про що Піщанською сільською радою Красноградського району Харківської області був зроблений актовий запис №43. В період шлюбу у них народилися малолітні діти: син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] . Позивачка зазначає, що причиною позову стало те, що відповідач постійно вчиняє сварки, ображає та принижує її, вчиняє домашнє насильство, що негативно впливає на психіку дітей, доказом про що є постанова Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2018 року про притягнення відповідача до відповідальності за ст. 173? КУпАП. Сімейно-шлюбні стосунки припиненні з 22 травня 2020 року, проживають окремо. Позивачка вважає, що їх сім`я з відповідачем розпалася і зберегти її неможливо, подальше перебування у шлюбі суперечить їхнім інтересам та моральним засадам суспільства. Спір про розподіл майна та утримання дітей буде вирішуватися за окремим позовом. Діти будуть проживати з нею. Позивачка [PERSON] у судове засідання 15 жовтня 2020 року не з`явилася, заявою просила розглянути справу за її відсутності. Позов підтримала, просила розірвати шлюб (а.с.24). Відповідач [PERSON] у судове засідання 15 жовтня 2020 року не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позов визнав (а.с.26). У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 23 грудня 1999 року, який зареєстрований Піщанською сільською радою Красноградського району Харківської області, актовий запис №43 (а.с.7). В період шлюбу у них народилися діти: син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] (а.с.8,9,10). Спільне життя подружжя не склалося через відсутність взаєморозуміння, що призвело до втрати почуттів між ними. Сімейно-шлюбні стосунки між подружжям припинені, проживають окремо. Спір про поділ майна, місце проживання та утримання дітей - відсутній, про що зазначили сторони у поданих заявах 15 жовтня 2020 року. Примиритися сторони не бажають, про що свідчить та обставина, що сторони припинили сімейно-шлюбні відносини у травні 2020 року та до цього часу не поновили їх, а також подали до суду заяви, в яких просили розірвати шлюб (а.с.24,26). Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). За таких підстав, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам як позивача так і відповідача, а тому є достатні підстави для задоволення позову відповідно до ст.ст.105, 112 Сімейного Кодексу України. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, у зв`язку із визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, і задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір у розмірі 420 гривень 40 копійок, сплачений нею під час звернення з позовом до суду, а інші 50% судового збору в розмірі 420 гривень 40 копійок слід повернути позивачці з державного бюджету (а.с. 4). На підставі викладеного, ст.ст. 105, 112 СК України,

Outcome: approved