Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-08 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовною заявою про визнання [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на проживання у будинку [ADDRESS], у зв'язку з їх відсутністю у цьому будинку понад один рік. В судовому засіданні позивачка зменшила позовні вимоги та просила зняти з реєстраційного обліку лише [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а позов в частині зняття з реєстрації [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] просила залишити без розгляду. Посилається на те, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом та витягу з державного реєстру правочину їй на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS]. У вказаному будинку вона проживає сама, що стверджується довідкою Тячівської міської ради № 426 від 06.02.2015 р. Вона звернулася до відділу соціального захисту населення про оформлення субсидії і виявилося, що в її будинку зареєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які з 90-х років 20-го сторліття не проживають у вказаному будинку і втратили право на користування ним. Відповідачі відмовляються добровільно знятися з реєстрації у їй будинку, що порушує її права власника. Відповідачі у судове засідання не з'явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник Тячівського РВ ГУ ДМС України Закарпатської області у судове засідання не з'явився та не повідомив суду прични неявки. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що у позові слід відмовити виходячи з наступного. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Статтею 11 цього ж кодексу передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У статті 27 ЦПК, поряд з іншими правами та обов'язками осіб, які беруть участь у справі вказано і право брати участь у судових засіданнях, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів. Згідно ст.ст. 57-59 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст.ст. 60, 61 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. У статті 64 ЦПК вказано, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом та витягом з Державного реєстру правочинів позивачці на праві приватної власності належить 1/2 будинку [ADDRESS]. Таким чином, всупереч положенням ст. 60 ЦПК України, [PERSON] не надала суду належних та допустимих доказів, які б дійсно підтверджували, що будинок [ADDRESS] належить їй праві приватної власності в цілому, а також не повідомила суду кому належить друга половина будинку. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивачки є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Тому,

Outcome: dismissed