Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-21 00:00:00

позивачка звернулася до суду з позовом, де просить розірвати шлюб між нею та [PERSON], укладений 26 березня 2013 року, зареєстрований виконавчим комітетом Юнокомунарської міської ради м. Єнакієво Донецької області, актовий запис за № 39. Позов мотивує тим, що 26.03.2013 року вони зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають двох неповнолітніх доньок - [PERSON] та [PERSON], [INFO], які проживають разом з нею та знаходиться на її утриманні. Зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося з тих причин, що в них різні типи характерів і відносин між ними після народження дочок ставали ще більше напруженими. З цих причин між ними не було взаєморозуміння з питань ведення сумісного господарства, укладу сім'ї, у них зникло почуття любові та поваги один до одного. Коли дітям було по 2 місяці, відповідач повідомив, що буде влаштовувати своє життя самостійно, зібрав свої речі і перейшов проживати до своїх батьків. Позивач на примирення з відповідачем не згодна, так як вони стали сторонніми людьми і втратили інтерес один до одного. В жовтні 2014 року з-за бойових дій, вона з дітьми вимушена була переїхати з м.Єнакієво до м.Олександрії. Крім того вона більше року проживає з іншим чоловіком і фактично вони створили іншу сім'ю. а в даний час вона вагітна. Спору щодо поділу спільного майна не мають. Сторони про день, час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивачка подала заяву про розгляд справи без її участі, де зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, строк на примирення просить не надавати. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву де вказав, що на день розгляду справи він проживає на тимчасово окупованій території України та просить розглянути справу без його участі, з позовними вимогами познайомився повністю, визнає їх. За таких обставин, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Дані правовідносини регулюються ст., ст.110, 112 Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 26 березня 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.5). Від спільного життя мають двох малолітніх дочок: [PERSON] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження дітей (а.с. 6, 7), які після розірвання шлюбу будуть проживати з позивачкою. В питанні щодо місця проживання дітей сторони визначились самі. Шлюбні відносини між подружжям фактично припинені, спільного господарства вони не ведуть, проживають окремо, спільним побутом та бюджетом не пов'язані. Згідно позовної заяви Причиною розірвання шлюбу є те, що спільне життя з відповідачем не склалося з тих причин, що в них різні типи характерів і відносин між ними після народження дочок ставали ще більше напруженими. З цих причин між ними не було взаєморозуміння з питань ведення сумісного господарства, укладу сім'ї, у них зникло почуття любові та поваги один до одного, внаслідок відповідач залишив сім'ю та пішов проживати до своїх батьків. Відповідач подав заяву, де вказав, що з позовними вимогами познайомився повністю, просить їх задовольнити, а згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, а тому суд вважає, що позовні вимоги щодо розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Спору щодо поділу майна сторони не мають. Позивачка просить не надавати їм строк на примирення, оскільки фактично їх сім'я перестала існувати. Суд також не вбачає підстав для застосування ст.111 СК України, так як сторони припинили сімейні стосунки, проживають окремо, заяв про надання їм строку на примирення не подали. Суд вважає, що при даних обставинах шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, суперечить інтересам позивачки.

Outcome: approved