Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що [INFO] помер її дід - [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина, що складається з житлового будинку з надвірними спорудами в [ADDRESS] Після його смерті спадщину спільним проживанням зі спадкодавцем фактично прийняв його син [PERSON], який помер [INFO] та за життя не встиг оформити право власності на об'єкт. У свою чергу вона прийняла спадщину за своїм батьком [PERSON], оскільки на момент його смерті проживала разом з ним та була зареєстрована у спадковому будинку. Для оформлення спадщини за померлим та отримання свідоцтва про право на спадщину на вказаний житловий будинок з надвірними спорудами, вона звернулася до нотаріуса, однак їй було відмовлено в оформленні такої за відсутністю правовстановлюючих документів на дане майно, тому просить позов задовольнити. У судове засідання позивачка не з'явилася, однак подала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання також не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги залишає на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що будинок з надвірними спорудами, який розташований в [ADDRESS], належав на праві власності [PERSON], який помер [INFO], що стверджується рішенням Перечинського районного суду від 26 серпня 2010 року (а. с. 7, 8, 9, 11). Також встановлено, що на момент смерті спадкодавця та станом на 24 квітня 1999 року в дворогосподарстві за адресою: [ADDRESS] був зареєстрований його син [PERSON], [INFO] (а. с. 8, 9). Відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 01 січня 2004 року правила книги шостої ЦК України застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання цим Кодексом чинності. Як роз'яснено в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилась до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Таким чином, оскільки спадщина за спадкодавцем [PERSON] відкрилася [INFO] і строк на її прийняття закінчився до набрання чинності ЦК України (01 січня 2004 року), тому суд вважає необхідним для вирішення питання спадкування за таким застосувати норми ЦК УРСР. Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст. 549 цього Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ст. ст. 524, 525, 529 ч. 1 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно повідомлення Перечинської державної нотаріальної контори № 279/01-16 від 30 листопада 2015 року, спадкова справа стосовно спадкодавця [PERSON], який помер [INFO] у Перечинській нотаріальній конторі не заведена (а. с. 40). Відповідно до ст. 527 ЦК Української РСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Таким чином, оскільки [PERSON], як спадкоємець першої черги за законом, постійно проживав з покійним батьком - [PERSON] у спадковому будинку на час відкриття спадщини та продовжував там жити і після його смерті, протягом строку встановленого статтею 549 ЦК Української РСР (яка діяла на момент виникнення правовідносин) не відмовився від неї, а тому вважається таким, що прийняв спадщину (а.с. 8, 9). Крім цього встановлено, що батько позивачки - [PERSON] помер [INFO], що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим виконкомом Зарічівської сільської ради Перечинського району Закарпатської області [INFO], актовий запис № 09 (а. с. 10, 11). Згідно довідки Сімерської сільської ради Перечинського району Закарпатської області № 722 від 22 жовтня 2015 року [PERSON] станом на день смерті [PERSON], який помер [INFO] та був зареєстрований в [ADDRESS], дійсно проживала за вказаною адресою (а. с. 33). Згідно повідомлення Перечинської державної нотаріальної контори № 217/01-16 від 21 вересня 2015 року, спадкова справа стосовно спадкодавця [PERSON] який помер [INFO] у Перечинській державній нотаріальній конторі не заведена (а. с. 29). Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст. ст. 1216 - 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст. 1296 цього Кодексу відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 328 ч. 2 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином суд приходить до висновку, що оскільки [PERSON] на час відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем [PERSON], протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України не відмовилася від її прийняття, тому вона вважається такою, що прийняла спадщину. Разом з цим, як вбачається з повідомлення Перечинської державної нотаріальної контори № 202/01-16 від 07 вересня 2015 року, позивачці [PERSON] було відмовлено у оформленні спадщини, оскільки спадкодавцем [PERSON] свідоцтво про право власності не було виготовлено і зареєстровано у встановленому законодавством порядку та відповідно, право власності на житловий будинок у такого не виникло (а. с. 24). Як роз'яснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Отже враховуючи те, що позивачка [PERSON] прийняла спадщину за законом за спадкодавцем [PERSON], однак у неї існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд, використовуючи винятковий спосіб їх захисту - визнання права власності на спадкове майно, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved