Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-07 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 05.12.1997 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб. 21.11.2014 року рішенням Подільського районного суду м. Києва шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. В період шлюбу сторони придбали наступне майно: квартиру загальною площею 68,0 кв.м. за адресою - [ADDRESS]; земельну ділянку площею 0,2016 га, кадастровий [NUMBER], що знаходиться за адресою - [ADDRESS]. Рішення №240 про приватизацію зазначеної земельної ділянки прийнято Абрамівською сільською радою 29.09.2010 року. Позивачка вважає, що це майно є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу. Позивачка просить визнати за нею та за відповідачем право власності за кожним на 1/2 частину вказаних квартири та земельної ділянки. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали з тих же підстав, просили позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, не заперечував проти розподілу квартири, а земельну ділянку вважає особистою власністю. Відповідач просив позов задовольнити частково. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, сторони з 05.12.1997 року перебували у шлюбі, зареєстрованому у відділі реєстрації актів громадянського стану Мінського району м. Києва, актовий запис за №1747 (а.с.4-копія свідоцтва про шлюб). Від шлюбу у сторін [INFO] народилася донька [PERSON]. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 21.11.2014 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.5-копія рішення). За час перебування у шлюбі сторони придбали майно, а саме квартиру [ADDRESS] (загальна площа 68,0 кв.м.), право власності на яку зареєстроване за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 24.07.1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Решетніковою С.І. (а.с.6-копія договору), інвентаризаційна оцінка якої 25 885 гривень 16 копійок. Рішенням Абрамівської сільської ради №240 25 сесії 5 скликання від 29.09.2010 року [PERSON] передано у власність земельну ділянку площею 0,2016 га, яка розташована у [ADDRESS]. Цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. 21.12.2011 року на земельну ділянку видано Державний акт на право власності на земельну ділянку на ім'я [PERSON] (а.с.7-копія акту). Відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно з ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Аналізуючи вказані норми чинного законодавства, суд вважає, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є зазначена вище квартира, оскільки вона була придбана за час шлюбу. Що стосується земельної ділянки, то вона не може бути об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки набута відповідачем, як зазначили сторони в судовому засіданні, внаслідок приватизації. За змістом положень статей 81, 116 ЗК земельна ділянка, одержана грмадянином під час шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки така земельна ділянка не є майном, набутим подружжям під час шлюбу, а отримана громадянином у власність шляхом здійснення свого права на приватизацію. Така правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 15.02.2012 року у справі №6-98цс11, від 22.02.2012 року у справі №6-99цс11. Отже, поділу підлягає набута за час шлюбу квартира [ADDRESS]. Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Шлюбний договір між сторонами не укладався, домовленості щодо розміру часток не було. За таких обставин в порядку поділу майна кожен з подружжя має право на 1/2 частину спірної квартири. А тому за позивачкою слід визнати право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Оскільки квартира зареєстрована на праві власності за відповідачем, немає необхідності у визнанні за ним права власності на 1/2 частину квартири. Таким чином, враховуючи викладене вище, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні частково, а тому підлягають частковому задоволенню. На підставі наведеного ст.ст. 57, 60, 61, 69, 70, 71 СК України,

Outcome: partial