Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 16 688,90 грн., вказавши, що 13.05.2013 року вона уклала з ЗОКС «Довіра» Договір № 9087 «Про надання фінансової послуги-залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок», строком на 13 місяців з сумою вкладу 16 000,00 грн. та нарахуванням відсотків 22% річних з кінцевим терміном дії 13 червня 2014 року. Після закінчення строку дії договору позивачка звернулась до відповідача з вимогою про грошову виплату, але посилаючись на відсутність грошових коштів, співробітники ЗОКС «Довіра» запропонували їй заключити додатковий Договір №1 від 13.06.2014 року до Договору № 9087 від 13.05.2013 року з продовженням строку дії договору на один місяць по 13.07.2014 року, на що [PERSON] надала свою згоду. Після закінчення строку дії додаткового Договору, 03.07.2014 року позивачка звернулась до ЗОКС «Довіра» з вимогою про виплату їй загальної суми внеску з врахуванням відсотків по вкладу, але листом від 08.07.2014 року відповідач повідомив, що повернення внеску буде відбуватись частками, щотижня по 500,00 грн. і за період з 14.07.2014 року по день звернення з позовом до суду, а саме до 08.10.2014 року виплати склали лише 1 250,00 грн. замість передбачених договором 6 000,00 грн. Крім того, загальна сума виплат, враховуючи додатковий договір, складає 20 126,00 грн., але відповідачем було частково здійснено виплату грошових коштів у розмірі 4 182,00 грн., тому загальна сума простроченої заборгованості складає 15 944,00 грн., яку позивачка просить стягнути разом з 3% річних у розмірі 117,94 грн., та індексом інфляції у розмірі 626,00 грн. В судове засідання позивачка подала заяву про слухання справи без її участі, на задоволенні позову наполягає, не заперечує проти заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання подав заяву про слухання справи без його участі та ухвалення рішення на підставі матеріалів справи. Суд за згодою позивачки, вважає можливим провести заочний розгляд справи, на підставі матеріалів справи, у відповідності зі ст. 169 ч.4, 224-226 ЦПК України, за відсутністю відповідача. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши у сукупності надані докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 319 Цивільного кодексу України, передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник може вчиняти до свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. Ст. 321 Цивільного кодексу України зазначає що, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно частини 1 статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). В судовому засіданні встановлено, що 13 травня 2013 року між [PERSON] та ЗОКС «Довіра» був укладений Договір № 9087 «Про надання фінансової послуги-залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок». На підставі даного договору позивачка передала, а Спілка прийняла на строковий депозитний рахунок № 7592 грошову суму в розмірі 16 000,00 грн. строком на 13 місяців, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №2368 від 13.05.2013 року. За користування вкладом Спілка зобов'язалася нарахувати та виплатити [PERSON] як Вкладнику 22 % річних від суми вкладу. Відповідно до п.2.3.1 укладеного договору нарахування відсотків на Внесок починається з наступного дня після отримання Спілкою Внеску та припиняється в день, визначений п. 1.2 цього Договору в якості закінчення строку дії Договору. Пунктом 3.2.5 укладеного договору передбачено, що Спілка зобов'язується повернути Вкладнику Внесок, та нараховані проценти у строки, та в розмірах, які передбачені умовами цього Договору. Даний договір був укладений строком на 13 місяців, днем закінчення строку дії договору є 13 червня 2014 року. По закінченню строку дії договору № 9087 від 13.05.2013 року позивачка звернулась в ЗОКС «Довіра» по грошову виплату, але співробітники ЗОКС «Довіра», посилаючись на відсутність коштів, відмовили у виплаті грошового внеску з урахуванням усіх нарахованих відсотків та запропонували заключити додатковий договір №1 від 13 червня 2014 року до договору № 9087 від 13.05.2013 року з продовженням строку дії договору на 1 місяць, тобто, по 13 липня 2014 року, на що [PERSON] надала згоду. Згідно листа №4993, позивачка 03.07.2014 року письмово звернулася до ЗОКС «Довіра» з проханням по закінченню строку дії додаткового договору №1 до договору № 9087 від 13 травня 2013 року, виконати свої зобов'язання та видати їй всю суму внеску з врахуванням відсотків по вкладу. У відповідь, листом №5046/14 від 08.07.2014 року ЗОКС «Довіра» повідомила, що повернення внеску буде відбуватися частками, щотижня по 500,00 грн. По закінченню терміну дії додаткового договору №1 Відповідач не дотримався взятих на себе зобов'язань вказаних у листі №5046/14 від 08.07.2014 року і за період з 14 липня 2014 року по 08 жовтня 2014 року (день звернення з позовом до суду) виплати склали лише 1250,00 грн. замість передбачених 6000,00 грн., що підтверджується копіями долученої до матеріалів справи записів у членській книжці ЗОКС «Довіра». Загальна сума виплат по договору № 9087 від 13 травня 2013 року, враховуючи додатковий договір №1 складає 20126,00 грн. На виконання умов договору за весь період починаючи з моменту підписання договору до теперішнього часу Відповідачем здійснено виплати на загальну суму 4182,00 грн., що підтверджується записами у членській книжці ЗОКС «Довіра». Загальна сума простроченої заборгованості Відповідача по договору № 9087 від 13 травня 2013 року на час звернення з позовом до суду, а саме на 08.10.2014 року становить 15944,00 грн. Згідно з п.4.1 Договору Сторони несуть відповідальність за порушення (,невиконання, або неналежне виконання) умов цього договору згідно чинного законодавства України. Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Оскільки, Відповідач не повернув [PERSON] у визначені Договором строки, суму внеску та не сплатив суму нарахованих за користування ним процентів, то він порушив умови Договору, оскільки такий його обов'язок був ним передбачений. Частина 1 статті 611 Цивільного кодексу України вказує, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник у зв'язку з простроченням виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити на його користь сум) боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Таким чином, розмір 3 % річних за користування чужими грошовими коштами складає 117,94 грн., розмір індексу інфляції складає 626,96 грн. Положеннями ст. 1 п.17 Закону України «Про захист прав споживачів», передбачено, що послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб, приймання ЗОКС «Довіра» вкладів від фізичних осіб - є ні чим іншим ніж фінансовими послугами, оскільки по-перше, вони надаються на підставі індивідуального замовлення споживача, тобто на підставі договору; по-друге, в результаті їх надання споживач отримує матеріальні блага - грошові кошти (відсотки). Разом з тим, Вкладник підпадає під поняття споживача, оскільки це -- фізична особа, яка купує, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю. Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відносини, які виникають між Вкладником (споживачем послуг) та ЗОКС «Довіра» (надавачом послуг) також регулюються Законом України «Про захист прав споживачів». Відповідно частини другої пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Згідно пункту 3 статті 22 вищевказаного Закону, п.7 статті 5 Закону України «Про судовий збір», позивачі у спорах, що пов'язані з захистом їхніх прав, звільняються від сплати судового збору. Крім того, згідно з п.17 статті 5 Закону України «Про судовий збір», Від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про відшкодування збитків, завданих внаслідок неповернення у строки, передбачені договорами або установчими документами, грошових та майнових внесків, залучених до акціонерних товариств, банків, кредитних установ, довірчих товариств та інших юридичних осіб, які залучають кошти та майно громадян. З огляду на вищевказане, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved