Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-04 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, у якій прохає суд визнати недійсним рішення ХХХVI сесії VI скликання Печенізької селищної ради Печенізького району Харківської області від 05 грудня 2013року «Про затвердження матеріалів технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. [PERSON] та гр.[PERSON] із землі житлової та громадської забудови для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в смт. Печеніги, вул. Берегова, 27 для передачі у власність». Скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Печенізького районного управління юстиції Харківської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 15691177 від 10 вересня 2014року: про державну реєстрацію права власності із формою власності «приватна», вид спільної власності «спільна часткова», розмір частки «?» на земельну ділянку, що розташована за адресою: Харківська область, Печенізький район смт. Печеніги, вулиця Берегова, земельна ділянка 27, кадастровий номер земельної ділянки: 6324655100:10:006:0258 за субєктом: [PERSON]. Визнати недійсним Свідоцтво про право власності на нерухоме майно №26611942, на ? частину земельної ділянки, що розташована за адресою: Харківська область, Печенізький район, смт. Печеніги, вулиця Берегова, земельна ділянка 27, кадастровий номер земельної ділянки: 6324655100:10:006:0258, видане Реєстраційною службою Печенізького районного управління юстиції Харківської області 10 вересня 2014року [PERSON]. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що в порушення вимог ст. 120 Земельного кодексу України спірним рішенням Печенізької селищної ради Печенізького району Харківської області від 05.12.2013 року було надано у приватну власність [PERSON] та [PERSON] у спільну часткову власність земельну ділянку, розмір частки кожного складав ?, чим було порушено право [PERSON], як співвласника розташованого на ній будинку, а відтак і її права, як правонаступника, на здійснення безоплатної приватизації зазначеної земельної ділянки, яка пропорційна належній їй частці (2/3) будинку № 27 з надвірними будівлями і спорудами, що розташований по вул. Берегова в смт. Печеніги, Харківської області. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на підстави зазначені в заяві, прохала позов задовольнити. Відповідачка - [PERSON] в судове засідання зявилася, позовні вимоги визнала в повному обсязі, проти задоволення позову не заперечувала. Представник відповідача - Печенізької селищної ради Печенізького району Харківської області в судове засідання не зявився, про час та день розгляду справи був повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи без його участі та ухвалення рішення відповідно до чинного законодавства України. Представник третьої особи Реєстраційної служби Печенізького районного управління юстиції у Харківській області в судове засідання не зявився, про час та день розгляду справи був повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи без його участі та ухвалення рішення відповідно до чинного законодавства України. Представник третьої особи Відділу Держземагенства у Печенізькому районі Харківської області в судове засідання не зявився, про час та день розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. За таких підстав, за згодою сторін та відповідно до положень ст.169 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність не зявившихся представників відповідача та третіх осіб, на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Суд, заслухавши пояснення позивачки та відповідачки, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 215.04.2015 року, виданого державним нотаріусом Печенізької державної нотаріальної контори Харківської області, зареєстрованого в реєстрі за № 74 [PERSON], [INFO] успадкувала після смерті [PERSON], яка померла 02 вересня 2014 року 2/3 часток житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель і споруд, розташованого за адресою: Харківська область, Печенізький район, смт. Печеніги, вул. Берегова, будинок № 27 ( а.с. 11). Згідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом (додаткове) від 20 листопада 2000 року, видане державним нотаріусом сьомої Харківської державної нотаріальної контори, зареєстроване в реєстрі за № 4-2049 [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] 1\\3 частину житлового будинку, з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: Харківська область, Печенізький район, смт. Печеніги, вул. Берегова, будинок № 2. Житловий будинок з надвірними будівлями, житловою площею 43.1 кв.м. розташований на земельній ділянці розміром 931 кв.м. ( а.с.16). Пленум Верховного Суду Україні в п. 22-1 Постанови № 7 від 16.04.2004 року( зі змінами і доповненнями, внесеними Постановою Пленуму ВСУ від 19.03.2010 року) розяснив, що відповідно до статей 1225 Цивільного кодексу України та 131 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщенні, а також право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший розмір не визначений заповітом. Згідно з ч.4 ст.120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Відповідно до розяснень, які містяться в під. «г». п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року( зі змінами і доповненнями, внесеними Постановою Пленуму ВСУ від 19.03.2010 року) при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 Земельного кодексу України до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. В разі переходу права власності на будівлі та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначалось пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено в договорі відчуження останніх, а при переході права власності на будівлі та споруди до фізичних або юридичних осіб, які не могли мати у власності земельні ділянки, до них переходило право користування земельною ділянкою. З 1 січня 2010 р. до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК і статті 120 ЗК в редакції Закону України від 5 листопада 2009 р. № 1702-VІ. Положення ч.1 ст. 116 Земельного кодексу України передбачає, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексу або за результатами аукціону. До повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу (ст.12 Земельного кодексу України). Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше -0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара, тощо ( ч.1 ст.121 Земельного кодексу України). Статтею 118 Земельного кодексу України визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Так, за змістом частин першої, другої, шостої - девятої цієї статті громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень , визначест.122 цього Кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення садівництва,будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд ( присадибної ділянки) у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Рішенням Печенізької селищної ради Печенізького району Харківської області від 05 грудня 2013 року ХХХVI сесії VI скликання було затверджено матеріали технічної документації із землеустрою щодо встановлення ( відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON] та [PERSON] із земель житлової та громадської забудови для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1500 га за адресою: смт. Печеніги, вул. Б ерегова,27. Передано у спільно-часткову (по 1\\2 частини) власність земельну ділянку [PERSON] та [PERSON] із земель комунальної власності, землі житлової та громадської забудови для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), загальною площею - 0,1500 га, за адресою: смт. Печеніги, вул. Берегова, 27. ( а.с.46) На підставі зазначеного рішення Печенізтької селищної ради Печенізького району Харківської області [PERSON] отримала Свідоцтво про право власності на нерухоме майно ( земельна ділянка 0,15 га, яка знаходиться за адресою: Харківська область, Печенізький район, смт. Печеніги, вул. Берегова,27) , серія та № 26611942, видане 10.09.2014 року Державним реєстратором прав на нерухоме майно [PERSON], Реєстраційної служби Печенізького районного управління юстиції Харківської області ( а.с.19). Як було встановлено в судовому засіданні житловий будинок № 27, з надвірними будівлями і спорудами, що розташований по вул. Берегова в смт. Печеніги, Печенізького району, Харківської області, на час видачі спірного рішення селищної ради -05.12.2013 року належав на праві спільної часткової власності: [PERSON] - 2\\3 частки, на підставі рішення Печенізького районного суду Харківської області від 06 серпня 2012 року та зареєстровано КП «Печенізьке БТІ» 30.08.2012 року за № 1598 в книзі № 13 та [PERSON] Іванівні-1\\3 частки, на підставі Свідоцтва про право на спадщину по закону, виданого 7-ю харківською державною нотаріальною конторою 3 листопада 1977 року по реєстру № 5-7548, зареєстрованого у Печенізькому малому державному підприємстві технічної інвентаризації 30.06.2000 року за реєстровим № 1598. В порушення зазначених вимог закону Печенізька селищна рада Печенізького району Харківської області своїм рішенням від 05.12.2013 року незаконно передала у спільно-часткову ( по 1\\2 частини) власність земельну ділянку [PERSON] та [PERSON] із земель житлової та громадської забудови для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1500 га., чим позбавила [PERSON], а від так і [PERSON], як її правонаступника права на користування та на безоплатну приватизації спірної земельної ділянки в частках ( 2\\3), які відповідають частці власності кожного співвласника у житловому будинку, що є порушення прав гарантованих їм Конституцією України. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України ( ст.19 Конституції України). Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльність органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб ( ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України). Згідно ч.1 ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не повязанні з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення права; визнання угоди недійсною; визнання недійсним рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом способів ч.3 ст.152 Земельного кодексу України). Відповідно до ч.1 ст.155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушується права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Стаття 126 Земельного кодексу України (у редакції Закону України від 07.07.2011 № 3613-VI) встановила, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Положенням ст.9, ч.1 ст.18 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 р. № 1952-IV передбачено, що з 01.01.2013 р. право власності на земельну ділянку, при її формуванні, посвідчується на загальних засадах посвідчення права власності на обєкти нерухомого майна, тобто свідоцтвом про право власності, що видає державний реєстратор прав з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. До 01.01.2013 року, документ, який підтверджував право приватної власності на землю був державний акт. Записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав ( ст.26 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 р. № 1952-IV). Пленум Верховного Суду Україні в Постанові № 7 від 16.04.2004 року( зі змінами і доповненнями, внесеними Постановою Пленуму ВСУ від 19.03.2010 року) розяснив, що оскільки захист прав громадян на земельну ділянку здійснюється шляхом визнання недійсним рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, то визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю без визнання недійсним рішення, на підставі якого видано цей державний акт, є порушенням закону. Відповідно до правового висновку, який Верховний Суд України зробив в постановах від 18.08.2013 р. у справі № 6-92цс13 та від 23.10.2013 р. у справі № 6-93ц13 державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акту залежить від законності рішення на підставі якого такий акт виданий, і дотримання вимог, передбачених ст.ст.116,118 Земельного кодексу України. Згідно до ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як по зверненню фізичної чи юридичної особи, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи. Враховуючи вищезазначене, те, що спірне рішення ХХХVI сесії VI скликання Печенізької селищної ради Печенізького району Харківської області від 05 грудня 2013року прийняте з порушенням норм діючого законодавства України та порушує права позивачки, суд вважає за необхідне визнати вказане рішення та Свідоцтво про право власності на нерухоме майно (1\\2 частину земельної ділянки), видане Реєстраційною службою Печенізького районного управління юстиції Харківської області 10.09.2014 р.- недійсними. Скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Печенізького районного управління юстиції Харківської області про державну реєстрацію права та їх обтяжень, індексний номер 15691177 від 10.09.2014 року.

Outcome: approved