Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

Позивачка звернулася в суд із позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право на користування житлом по [ADDRESS] , мотивуючи тим, що відповідач в будинку не проживає з 2013 року, і в зв`язку із вибуттям не знявся із реєстраційного обліку. Ухвалу про відкриття провадження у справі від 01.11.2021 року сторонам надіслано по місцю реєстрації. Відзив на позовну заяву від відповідача на адресу суду не надходив, що не перешкоджає подальшому розгляду справи. Представник позивачки в судове засідання не з`явився, згідно позовної заяви вбачається, що просить суд розглядати справу у його відсутності та відсутності позивача, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоч належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, шляхом оголошення про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, тому суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та оцінивши письмові докази, суд встановив наступні обставини. Згідно ч.1 ст.279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. [PERSON] є власником житлового будинку, який знаходиться по [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 23.07.2020 року. Згідно довідки № 228 від 13.10.2021, виданої Бучацькою міською радою, вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] , проте з 2013 року по даний час не проживає по місцю реєстрації. Із Акту опиту свідків [PERSON] та [PERSON] від 13.10.2021 вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] , проте не проживає по місцю реєстрації з 2013 року. Згідно рішення Бучацького районного суду від 02.03.2020 року у справі № 595/139/20 визнано за [PERSON] право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , а саме на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Згідно постанови Верховної Ради України № 807-IX від 17.07.2020 року «Про утворення та ліквідацію районів», утворено Чортківський району у склад територій якого увійшов Бучацький район. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Як передбачено приписами ст.ст. 386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї , інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, у разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло у якості членів сім`ї, суд враховує, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України, зокрема сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи понад один рік у спірному житловому приміщенні. Судом не здобуто жодних доказів про поважність причин не проживання відповідача у спірному будинку. Також, аналізуючи вищевказане суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житлом. На підставі викладеного, враховуючи той факт, що відповідач понад один рік не користується житловим приміщенням (будинком), що по [ADDRESS] , який належить на праві власності позивачці [PERSON] , обов`язки по утриманню житла не здійснює, суд вважає, що відповідача слід визнати таким, що втратив право користування вказаним житлом.

Outcome: approved