Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із вказаним позовом. У заяві вказала, що 28.04.1995 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Сумісне життя з відповідачем не склалося, разом вони не проживають з вересня 2015 року, шлюбні відносини припинені, тому подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитимуть їх інтересам. Просила розірвати шлюб між нею та відповідачем. У судовому засіданні позивачка позов підтримала. Суду пояснила, що вона наполягає на розірванні шлюбу, проживати сумісно з відповідачем не бажає, бо вони мають різні погляди на життя. Судом надавався їм строк для примирення, але за цей час відповідач приходив до неї лише один раз, коли приводив додому дитину, ніяких намагань примиритися не виказував. Просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. Відповідач проти задоволення позову заперечує. Суду пояснив, що вважає, що шлюб та сім'ю можливо зберегти. За наданий судом час для примирення, протягом двох місяців, він обмежив дружину від своєї присутності, не заважав їй міркувати, не спілкувався з нею. Вважає, що сім'ю зберегти можливо, не зважаючи, на те, що вони не спілкуються, разом не проживають, тому просить шлюб не розривати. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, доведеними та підлягаючими задоволенню у зв'язку з наступним. Відповідно до ст.ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Судом встановлено, що 28.04.1995 року позивачка [PERSON] зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Сумісне життя з відповідачем не склалося, разом вони не проживають з вересня 2015 року, шлюбні відносини припинені, тому позивачка звернулася до суду з даним позовом. За змістом ст.51 Конституції України та ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, примушування до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 65 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Положенням ч.1 ст. 112 СК України передбачено, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.10 Постанови №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 СК вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК). При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи. У визначений ухвалою суду від 11.12.2015 року строк для примирення 2 місяці, примирення між подружжям не відбулося. Згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Враховуючи, що примирення між подружжям не сталося, шлюбні відносини позивач та відповідач припинили з вересня 2015 року, сторони не ведуть сумісного господарства, разом не проживають, позивачка не бажає зберегти шлюб та сім'ю та наполягає на розірванні шлюбу, у наданий судом строк для примирення, сторони не примирилися, суд вважає за можливе позов задовольнити, шлюб розірвати, відповідно до ст.110, 112 СК України.

Outcome: approved