Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-06 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В обґрунтування заявлених вимог посилалась на те, що 12 серпня 2011 року між сторонами укладено шлюб, від якого вони мають двох дітей, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . На теперішній час між сторонами припинені шлюбні відносини, а діти залишились жити із позивачкою. Оскільки відповідач є працездатним, тому може сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку на утримання спільних для сторін дітей. На підставі викладеного просила суд стягнути з [PERSON] аліменти на користь позивачки на утримання двох дітей, [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дня подання заяви та до повноліття [PERSON] , а потім стягувати 1/4 частки доходу відповідача до повноліття [PERSON] . Позивачка, [PERSON] , у судовому засіданні на задовленні позову наполягала у повному обсязі, надавши суду пояснення по суті заявлених нею позовних вимог. Відповідач, [PERSON] , до судового засідання не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином. Враховуючи, що за ст. 223 ЦПК підстави для відкладення розгляду справи відсутні, то судовий розгляд проведений за відстуності відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом за матеріалами встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12 серпня 2011 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Центральним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 2070 від 11 серпня 2012 року. Згідно із свідоцтвом про народження, виданим 2 липня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1475, вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , батьками якого зазначені сторони по справі. За свідоцтвом про народження, виданим 6 травня 2016 року Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 1393, вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , батьками якого зазначено сторони по справі. На підставі довідки КСН «Азовстальський» від 21 жовтня 2020 року № 385 про склад родини вбачається, що [PERSON] зареєстрована та мешкає разом із своїми неповнолітніми дітьми, [PERSON] , 2016 р. н., та [PERSON] , 2013 р. н., по [ADDRESS] . В свою чергу відповідно до виписки з медичної карти стаціонарного хворого вбачається, що [PERSON] з 9 травня 2020 року по 4 липня 2020 року перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Олександрівська клінічна лікарня м. Києва» на підставі гострого інфаркту міокарда, стенозу коронарних артерій, аортальної вади серця. Також відповідно до висновків № 37333 від 17 липня 2020 року та № 41528 від 31 серпня 2020 року Національного інституту серцево-судинної хірургії імені М. М. Амосова вбачається, що [PERSON] був поставлений діагноз стенокардія, кардіосклероз зі зниженням скорочувальної функції, гіпертонічна хвороба. За змістом ст. 18 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 27 Конвенції ООН про права дитини кожна дитина має право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. На підставі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно із ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК) батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 181 СК на утримання дитини за рішенням суду присуджуються у частці від доходу платника аліментів і (або) у твердій грошовій сумі. За п. 1-4 ч. 1 ст. 182 СК при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому за ч. 2 ст. 182 СК розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Так мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (для дитини у віці від 6 до 18 років з 1 січня 2020 року становить 2218 х 50 / 100 = 1109 грн.), а мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (для дитини у віці від 6 до 18 років з 1 січня 2020 року становить 2218 грн.). За таких фактичних обставин, встановлених судом, враховуючи, що на утриманні позивачки перебувають малолітні діти, [PERSON] , 2013 р. н., та [PERSON] , 2016 р. н., яких відповідач зобов`язаний утримувати до досягнення ними повноліття, суд дійшов висновку про необхідність стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання обох малолітніх дітей. Незважаючи на розмір свого доходу, доказів якого [PERSON] не надав, відповідач зобов`язаний забезпечувати належне утримання своїх дітей та сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, навіть за відсутності офіційного працевлаштування. Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 7 листопада 2018 року по справі № 355/511/17. Судом також на підставі ст. 182 СК в частині визначення розміру аліментів було взято до уваги той факт, що відповідач страждає на захворювання серцево-судинної системи та переніс у 2020 році операцію на серці через інфаркт міокарда. Таким чином, виходячи з викладеного вмотивування та зважаючи на загально визначений розмір аліментів, що стягуються на дві дитини (п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК), який дорівнює 1/3 частки від доходів боржника, то суд вважає можливим частково задовольнити позовні вимоги [PERSON] , стягнувши з [PERSON] аліменти на утримання двох синів, [PERSON] , 2013 р. н., та [PERSON] , 2016 р. н., у розмірі саме 3/10 частки (30 %) від усіх видів доходів відповідача щомісячно до досягнення [PERSON] повноліття. Суд також зазначає, що оскільки за ст. 191 СК аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, то стягненню аліменти за вказаним рішенням підлягають починаючи саме з моменту звернення позивачки до суду із таким позовом. Враховуючи, що із вказаним позовом [PERSON] звернулась до суду 13 січня 2020 року, то аліменти з [PERSON] стягненню підлягають, починаючи з 13 січня 2020 року. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 183 СК, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо ж після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Натомість суд зазначає, що оскільки позивачка звернулась до суду із позовними вимогами, за якими просила після досягнення старшою дитиною повноліття стягувати аліменти на молодшу дитину з відповідача у розмірі 1/4 частки від доходів, то на підставі ч. 3 ст. 183 СК суд вважає можливим в цій частині вимоги [PERSON] задовольнити шляхом стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки після досягнення повноліття [PERSON] на утримання малолітнього [PERSON] в розмірі 1/4 частки (25 %) від доходів [PERSON] до досягнення повноліття вже молодшим сином сторін. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст. 141 ЦПК з відповідача на користь держави також підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: partial