Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про зняття арешту з майна, зазначивши в позовній заяві, що 30.10.2014р. помер її син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть. У встановлений законом строк вона звернулася до Восьмої Запорізької державної нотаріальної контори (державний нотаріус [PERSON]А.) із заявою про прийняття спадщини після смерті сина. В жовтні 2015р. нотаріус повідомив їй, що на ? частину квартири, яка належала її сину на праві власності, накладено арешт через заборгованість за кредитом. В подальшому вона отримала копію постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 24.07.2006р. АА №759658 Хортицького ВДВС. В листопаді 2015р. вона звернулася до Запорізької обласної дирекції АТ «[PERSON] Аваль» та отримала лист на адресу Хортицького ВДВС про відсутність боргів на імя [PERSON] станом на 11.11.2015р. На підставі зазначеної довідки позивачка зверталася до Хортицького відділу Державної виконавчої служби Запорізького МУЮ зі скаргою та просила зняти арешт з майна. Хортицький ВДВС м. Запоріжжя, листом від 22.12.2015р., рекомендував їй звертатися до суду з позовом про зняття арешту. Відповідно до ст.383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звертатися до суду, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення порушено їх права чи свободи. Таким чином, постанова державного виконавця Хортицького ВДВС [PERSON] від 24.07.2006р. про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження порушує її права як спадкоємця (правонаступника) [PERSON] та є необґрунтованою. Тому позивачка вимушена звернутися до суду з зазначеним позовом, для захисту свого порушеного права власності, та просить зняти арешт з квартири за адресою: м. Запоріжжя, вул. Трегубова, буд.№40, кв.№12, накладений постановою державного виконавця Хортицького ВДВС [PERSON] від 24.07.2006р. про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження. У судовому засіданні представник позивачки позов підтримав, просив його задовольнити. Відповідач ПАТ «[PERSON] Аваль», заперечень проти позову не має, в судове засідання його представник не зявився, надав суду письмову заяву про розгляд справи без їх участі. 3-тя особа Хортицький ВДВС в судове засідання повторно не зявився, поважних причин неявки суду не повідомив, про час розгляду справи повідомлявся своєчасно, у встановлений законом спосіб, тому суд, у відповідності до ст.168 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу в їх відсутності, на підставі наявних у справі матеріалів. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного: Відповідно до ст.383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звертатися до суду, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення порушено їх права чи свободи. Згідно зі ст.384 ЦПК України скаргу може бути подано до суду безпосередньо або після оскарження рішення державного виконавця до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби. Статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у випадку завершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий державним виконавцем. В той же час ч.1 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення, а ч.3 цієї ж статті Закону що арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору та витрат, повязаних з проведенням виконавчих дій. Відповідно до ст.ст.317,319 ЦК України, власник на свій розсуд здійснює повноваження, щодо володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ст.391 ЦК України, передбачено право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. А відповідно до ст.16 ЦК України встановлено, що одним зі способів особистих прав та інтересів є відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до ч.1,2 ст.114 ЦПК України, позови, що виникають з приводу нерухомого майна, предявляються за місцем знаходженням майна або основної його частини. Позови про зняття арешту з майна предявляються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Оскільки спірна квартира знаходиться на території Ленінського району м. Запоріжжя, позивачка правомірно звернувся до Ленінського районного суду за захистом свого порушеного права. Тому суд вважає позовні вимоги, щодо зняття арешту з майна позивачки підлягають задоволенню в судовому порядку.

Outcome: approved