Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом до відповідачки про визнання права власності, посилаючись на те, що з 2007 року вона проживала однією родиною без реєстрацію шлюбу із [PERSON], який помер [INFO] року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з грошового вкладу на суму 10000 грн. в ПАТ «КБ «Приватбанк», а також на автомобіль ГАЗ 24 н/з [NUMBER]. У продовж спільного проживання однією сім'єю позивачка із [PERSON] вели спільне господарство, мали спільний бюджет, тому усе набуте протягом цього часу майно є спільним сумісним. Таким чином вважає, що майно набуте за цей період, яке складається з вкладу на суму 10000 грн. та автомобіля ГАЗ 24, є спільним сумісним майном її та [PERSON], тому вона має право на 1/2 частку зазначеного майна. Додавала, що вона піклувалась [PERSON] за час спільного проживання, доглядала його, лікувала від онкологічного захворювання. Натомість відповідачка, яка є рідною донькою померлого, не цікавилась жодного разу про стан здоров'я [PERSON], не надавала жодної допомоги йому, ухилившись від обов'язку доглядати батька. Вважає, що таким чином відповідачка свідомо ухилилась від обов'язку по утриманню [PERSON] На підставі переліченого просила суд визнати грошовий вклад в сумі 10000 грн. в ПАТ «КБ «Приватбанк» та автомобіль ГАЗ 24 н/з [NUMBER] спільним сумісним майном [PERSON] та [PERSON] з визнанням за нею права власності на 1/2 частку вказаного майна. Також просила суд визнати її спадкоємицею першої черги після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, нарівні із [PERSON] із визнанням за позивачкою в порядку спадкування права власності на 1/4 частку грошового вкладу на суму 10000 грн. в ПАТ «КБ «Приватбанк» та на 1/4 частку автомобіля ГАЗ 24 н/з [NUMBER]. Під час судового розгляду справи [PERSON] збільшила позовні вимоги, тому додатково просила суд встановити факт проживання позивачки із [PERSON] однією родиною без реєстрації шлюбу з 2007 року по 2013 рік. Позивачка, [PERSON], у судовому засіданні вказувала, що вона мешкала однією родиною із [PERSON] з вересня 2007 року до моменту смерті останнього в квітні 2013 року, як чоловік та дружина, з яким вона придбавала разом побутову техніку, будинок, здійснювали ремонт у ньому, робили вклад у «Приватбанк». Додавала, що із своєю донькою, відповідачкою, померлий не контактував останні 20 років, та яка не виявляла жодної турботи до батька, якому не надавала жодної допомоги, не приймала участь у його лікуванні. Натомість вона сплачувала з своїх доходів витрати за комунальними платежами на будинок в селі Новопетриківка, придбаний спільно із [PERSON] Вказувала, що вона дійсно здебільшого проживала по місцю своєї реєстрації в [ADDRESS], хоча увесь свій вільний від роботи час вона присвячувала [PERSON], якому передавала передачі до села Новопетриківка та самостійно їздила до нього у вказане село. Не заперечувала, що [PERSON] був прописаний у [ADDRESS] під час їх спільного проживання однією родиною. Він там був зареєстрований певний час, бо автомобіль був в ВРЕР ДАЇ зареєстрований за цією адресою за [PERSON] Вказувала, що вона із померлим мешкала разом спочатку на базі «Золоті піски», де проживав [PERSON], який продав свою квартиру у 2004 році, тому йому не було, де жити. Вона натомість привозила йому на вказану базу продукти харчування, приїздила на вихідні. З весни 2008 року [PERSON] переїхав у село Новопетриківку, де за спільну кошти із позивачкою вони придбали будинок [ADDRESS] Вона сплатила за будинок 2200 доларів США, а померлий відповідно 2000 доларів США. Оформили будинок на [PERSON], оскільки у нього не було власного житла. Стверджувала натомість, що вона мешкала із [PERSON] в будинку [ADDRESS] однією родиною. Вказувала, що вона годувала їжу [PERSON], вони витрачали спільно кошти, купували речі, робили ремонт у будинку. Придбавали разом телевізор, відеомагнітофон, мікрохвильову піч, пральну машину, ДіВіДі-плеєр, купували причеп на машину, унітаз, ванну, оплачували встановлення вікон у будинку. Не заперечувала, що [PERSON] перед смертю був у лікарні лише один день. Однак він погано себе почував вже з грудня 2012 року, тому вона його лікувала, придбавала ліки, доглядала за ним. Помер [PERSON] від онкологічного захворювання. Вказувала, що вона також приймала участь у витратах по похованню [PERSON] При цьому у судовому засіданні визнала, що ГАЗ 24 був придбаний [PERSON] до знайомства із нею, яка натомість брала участь у витратах по утриманню вказаного автомобіля. Вказувала, що гроші у «Приватбанк» є спільними сумісними із [PERSON] Вказувала, що як дружині [PERSON] віддав їй свою трудову книжку та військовий квиток. Просила задовольнити позов повністю. В судовому засіданні представник позивачки, [PERSON], який повністю підтримав заявлені [PERSON] позовні вимоги, вказував, що позивачка мешкала із [PERSON] однією родиною протягом останніх 7-ми років до моменту смерті [PERSON], як чоловік та жінка, вели спільне господарство та мали спільний бюджет. При цьому вона його здебільшого утримувала, бо мала більший дохід аніж він. Зазначав також, що [PERSON] хворів на онкологічне захворювання. Позивачка мешкала із ним разом як у селі Мелекіно та у місті Маріуполі, так й у селі Новопетриківка, тому набуте за час спільного проживання майно належить до спільного сумісного майна [PERSON] та [PERSON] Таким чином позивачка набула право власності на 1/2 частку вкладу в банку та 1/2 частку автомобіля ГАЗ 24, які були придбані за час їх спільного проживання. Не заперечувала при цьому, що позивачка працювала постійно на комбінаті «Ілліча», тому не могла постійно перебувати у селі Новопетриківка із [PERSON] Зазначав також, що будинок у селі Новопетриківка було придбано також за спільні гроші позивачки та [PERSON] Просив на підставі переліченого задовольнити позов повністю. Відповідачка, [PERSON], в судовому засіданні заперечувала проти задоволення заявленого до неї позову, вважаючи його необґрунтованим, оскільки факт спільного проживання позивачки з [PERSON], який приходиться їй батьком, не було доведено. Додавала також, що вона постійно спілкувалась із батьком, який до 2007 року мешкав у місті Маріуполі, а згодом переїхав до села Новопетриківка, бо там собі придбав будинок. При цьому [PERSON] приїздив до неї 1-2 рази на місяць з вказаного села, або вона навідувалась до нього з м. Маріуполя. Зазначала, що батько не скаржився на здоров'я ніколи, та не лікувався у лікарнях. Вказувала також, що усе майно було оформлено на її батька, а не на позивачку, бо саме [PERSON] його придбавав. Крім цього за довідкою Новопетриківської сільської ради [PERSON] мешкав та був зареєстрований один [ADDRESS] тому просила суд відмовити у задоволенні позову. Представник позивачки, яка діє на підставі договору, [PERSON], в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову [PERSON], вказуючи, що рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя про встановлення факту спільного проживання [PERSON] та [PERSON] було скасовано судом апеляційної інстанції. Вказувала також, що позивачка не проживала із [PERSON] ніколи однією родиною, бо доказів ведення ними спільного господарства та спільного бюджету суду не було надано. При цьому позивачка постійно зареєстрована [ADDRESS], а померлий був зареєстрований за іншими адресами. Також [PERSON] має постійну роботу на ПАТ «ММК імені Ілліча», тому вона не мала фізичної змоги проживати із [PERSON] в селі Новопетриківка однією родиною. Додавала, що саме [PERSON] купив за власні кошти автомобіль ГАЗ 24 та вклад у «Приватбанк» він поклав також самостійно із своїх доходів. Додавала, що [PERSON] та [PERSON] лише спілкувались, як чоловік та жінка, однак не проживали однією родиною, бо після придбання [PERSON] будинку в селі Новопетриківка він постійно мешкав у цьому селі, а позивачка постійно проживала у місті Маріуполі. Просила суд відмовити у задоволені позову повністю. Вислухавши учасників процесу, що з'явились, заслухавши пояснення свідків, вивчивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню, виходячи з наступного вмотивування. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказувала, що вона є знайомою [PERSON] Вказувала, що в селі Мелекіно вона познайомилась із цивільним чоловіком позивачки, коли була там на відпочинку навесні 2007 року. Вказувала, що цей чоловік тоді працював сторожем та мешкав на базі відпочинку. Знає, що [PERSON] із цим чоловіком, [PERSON], придбали наприкінці 2007 року будинок. За чиї конкретно кошти було придбано будинок, вона не знає. Нерідко бачила, як [PERSON] забирав на машині «Волга», в тому числі у неї, для ремонту та благоустрою меблі та інші матеріали у придбаний будинок. Вона приїздила влітку у цей будинок в одно із сел Великоновосілківського району, бачила, як там удвох мешкали позивачка із [PERSON], як чоловік та дружина, які вели там спільне господарство та проводили ремонт будинку. Вказувала, що позивачка із своїм цивільним чоловіком мешкали разом як у місті Маріуполі, так й у вказаному селі після придбання там будинку, бо вона також приходила до [PERSON] у гості в квартиру по [ADDRESS] де бачила там [PERSON]. Однак не заперечувала, що здебільшого позивачка, враховуючи, що [PERSON] працює на комбінаті «Ілліча», все ж мешкала за місцем своєї реєстрації, тобто по [ADDRESS] Зі слів позивачки знає, що доходи були більшими у [PERSON] ніж у [PERSON]. Знає зі слів позивачки, що у будинку остання із [PERSON] змінювали труби, придбавали водонагрівач, встановлювали опалення, переробили одну кімнату. Не заперечувала, що при ній [PERSON] не скаржився на своє здоров'я. Знає, однак, що [PERSON] помер у квітні 2013 року. Свідок [PERSON] вказувала, що вона знайома із [PERSON], яка приходиться їй подругою та колишньою сусідкою, та вона була також добре знайома із [PERSON] Знає, що позивачка придбала із [PERSON] будинок в селі, де вони після цього мешкали удвох постійно, як чоловік та дружина. Гадає, що будинок було придбано за спільні кошти позивачки та [PERSON] Вказаний будинок [PERSON]. із [PERSON] привели до ладу, відремонтували, придбали в будинок побутову та сантехніку. Декілька разів [PERSON] на «Волзі» із [PERSON] навіть у гості приїзжав до неї. Знає від [PERSON], що обладнання у будинок придбавалось за спільні кошти його та позивачки. Від [PERSON] їй також відомо, що він продав десь за 5 років до купівлі будинку свою квартиру в місті Маріуполі. Додавала, що доньку [PERSON], відповідачку, вона вперше побачила на його похованні. Вказувала, що при розмові із [PERSON] той ніколи не згадував про своїх дітей та онуків. Оскільки [PERSON] працювала на комбінаті «Ілліча» за графіком: два дні працює та два дні відпочиває, то вона не завжди мешкала із [PERSON] в селі, однак постійно передавала йому пакунки із їжею, якщо не мала змоги сама до [PERSON] приїхати в село. Знає, що [PERSON] із [PERSON] разом мешкають з 2007 року. Згідно копій заяв мешканців села Новопетриківка Великоновосілківського району Донецької області [PERSON] та [PERSON] від 29 травня 2013 року, посвідчених секретарем Новопетриківської сільської ради, реєстр № № 59, 60, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] восени 2007 року спільно придбали будинок в [ADDRESS], де після цього спільно мешкали та вели господарство, а також робили ремонт у будинку (а. с. 3, 7, 44, 46). За ч. 1 ст. 74 Сімейного кодексу України (далі за текстом рішення - СК), якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Згідно до ст. 3 СК сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. На підставі п. 2 Листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 травня 2012 року № 648/0/4-12 «Щодо застосування окремих норм цивільного законодавства» зазначено, що відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 21 СК шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану, а проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Разом із тим, згідно ст. 74 СК, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Тобто при застосуванні ст. 74 СК слід виходити з того, що вказана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, а також якщо вони проживають однією сім'єю без шлюбу в період, протягом якого придбано спірне майно. Отже, якщо сторони й перебували у фактичних шлюбних відносинах, але не проживали разом на період придбання спірного майна, незалежно від причин, положення ст. 74 СК на ці правовідносини не поширюється. При цьому ч. 2 ст. 3 СК, за якою подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно, стосуються лише офіційно зареєстрованих шлюбів. Зазначена правова позиція була також викладена Верховним Судом України у його постанові від 20 лютого 2012 року по справі № 6-97цс11 та постанові від 12 грудня 2012 року по справі № 6-148цс12. Згідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово. Натомість свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначав, що він був товаришем [PERSON], який помер [INFO] року, якого він знав з 1982 року та постійно підтримував стосунки. Зазначав, що [PERSON] спілкувався із своєю донькою, [PERSON], бо він самостійно підвозив [PERSON] на одруження відповідачки. Знає, що [PERSON] мешкав із своєю цивільною дружиною [PERSON] до 2007 року, через яку він саме познайомився свого часу із [PERSON] Зазначав, що померлий із [PERSON] мешкали удвох по [ADDRESS] в м. Маріуполі. Згодом він дізнався від [PERSON], що той продав вказану квартиру, бо бажав виїхати за межі міста. Після цього [PERSON] деякий час мешкав на базі відпочинку «Золоті піски», де керуючою була саме [PERSON] Вказує, що він неодноразово навідувався до [PERSON] на вказану базу відпочинку, тому вважає що померлий там мешкав один. Згодом він дізнався від [PERSON], що той купив собі будинок за межами міста Маріуполя в Великоновосілківському районі Донецької області. Вказував також, що він був два рази у гостях в [PERSON] в селі Новопетриківка, де померлий мешкав один, бо [PERSON] ніколи не казав, що у нього є жінка, та ознак перебування у будинку [PERSON] господарки не було. Також додавав, що [PERSON] не скаржився ніколи на здоров'я. Не заперечував, що у будинку в селі Новопетриківка був зроблений ремонт, однак хто його робив, він не знає. Додавав, що він вперше побачив [PERSON] лише на похованні [PERSON] Свідок [PERSON] у судовому засіданні вказувала, що вона мешкала однією родиною із [PERSON] до 2007 року [ADDRESS]. У вказану квартиру до них приїздила неодноразово донька, [PERSON], відповідачка. Стверджувала, що донька постійно підтримувала зв'язок із батьком, розмовляючи із ним по телефону. В 2005 році вказану квартиру вони продали за 9000 доларів США, що відбувалось у її присутності. Отримані від продажу кошти [PERSON] поклав на ощадну книжку в банк. Додавала, що [PERSON] хотів придбати собі будинок за межами міста. В 2007 році [PERSON] за її присутності придбав собі «Волгу», яку давно собі хотів. Після продажу квартири [PERSON] мешкав на базі «Золоті піски», де працював охоронцем та слюсарем, де вона працювала керуючою. Вказує, що позивачка познайомилась із [PERSON] на вказаній базі відпочинку. З 2008 року [PERSON] мешкав у селі Новопетриківка, де купив собі будинок. Вказувала, що вона ходила неодноразово із померлий в банк, де знімала гроші з рахунку на витрати [PERSON], тому вважає, що [PERSON] придбав будинок з грошей, які перебували на цьому рахунку, що залишились від продажу в 2005 році квартири. З цього часу він постійно мешкав у селі Новопетриківка один, бо вона щонеділі із ним розмовляла по телефону, та він їй ділився про його життя в селі, не згадуючи, що із ним хтось мешкає. Вказувала, що вона двічі бувала у будинку в селі Новопетриківка, однак жодних ознак проживання у будинку жінки вона також не помічала. Не заперечувала, що [PERSON] тісно спілкувався із позивачкою та проводив із нею багато часу. Позивачка дійсно приїздила до нього у село, про що [PERSON] їй сам говорив. Однак вони не мешкали разом, бо позивачка працювала на постійній основі у комбінаті «Ілліча». Не може нічого вона сказати про захворювання [PERSON], який ніколи не скаржився на своє здоров'є. Вона також не чула ніколи від померлого, що він придбавав щось спільно із [PERSON] Підтвердила, що [PERSON] деякий час був прописаний по [ADDRESS] в м. Маріуполі, бо за цією адресою була зареєстрована його машина, «Волга». Зазначала, що вклад у банку на суму 10000 грн. [PERSON] відкладав собі на поховання. Посилання [PERSON] на існування рішення суду про встановлення факту спільного проживання [PERSON] та позивачки однією родиною спростовується ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 14 січня 2014 року про скасування рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя від 14 серпня 2013 року, яким було вказаний факт встановлено (а. с. 115-116). З наявної у матеріалах спадкової справи щодо померлого [INFO] року [PERSON] довідки від 7 червня 2013 року виконкому Новопетриківської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області вбачається, що [PERSON] на момент смерті, [INFO] року, мешкав в [ADDRESS], один (а. с. 137). При цьому з відповіді виконкому Новопетриківської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області від 10 лютого 2015 року вбачається, що [PERSON] був зареєстрований один в [ADDRESS] (а. с. 155). На підставі копії паспорту [PERSON] вбачається, що позивачка зареєстрована [ADDRESS] з 9 липня 2002 року (а. с. 40). Також з особового рахунку № [NUMBER], наданого суду житловою організацією 25 лютого 2015 року, вбачається, що по [ADDRESS] позивачка, [PERSON], зареєстрована з 9 липня 2002 року по теперішній час (а. с. 157). Зі скарги [PERSON] від 17 листопада 2009 року, листа відповіді на подану скаргу на дії працівників ДПС, постанови про адміністративне правопорушення від 17 листопада 2009 року, клопотання про поновлення строків на оскарження постанови суду від 9 жовтня 2009 року, а також апеляційної скарги від 9 жовтня 2009 року вбачається, що [PERSON] вказував свою адресу проживання в [ADDRESS] (а. с. 171, 172, 173, 174-176, 178). Наявність у [PERSON] пропуску [PERSON] на комбінат № 112776, військового квитка [PERSON] серія [NUMBER] трудової книжки [PERSON] від 13 лютого 1963 року, договору купівлі-продажу металопластикових вікон [PERSON] у будинок [ADDRESS], договорів від 1 липня 2008 року та від 31 березня 2012 року, укладених з енергопостачання [PERSON] на [ADDRESS] підтверджується оглянутими у судовому засіданні оригіналами вказаних документів (а. с. 4, 5-6, 51, 52-60, 179-180, 181-183). В судовому засіданні були також оглянуті оригінали квитанцій зі сплати електропостачання по [ADDRESS] за 2007-2013 роки, а також документи на придбання техніки та встановлення вікон, що надавались [PERSON] Відповідно до копії пенсійного посвідчення [PERSON], виданого 18 лютого 2009 року, а також довідки № 6077 УПФУ в Іллічівському районі міста Маріуполя вбачається, що позивачка отримує пенсію, розмір якої протягом жовтня 2012 року - вересня 2013 року становив 26368,82 грн. (а. с. 48, 184). Факт працевлаштування [PERSON] з 26 червня 2006 року по 3 липня 2008 року в ЦЛМ «Золоті піски» с. Мелекіно підтверджується копією його трудової книжки (а. с. 59-60). З розрахункових листів [PERSON], виданих ПАТ «ММК імені Ілліча», вбачається розмір отриманої ним заробітної плати протягом 2006 - 2008 років (а. с. 185-199). На підставі вивчених судом доказів в сукупності суд дійшов висновку, що позивачкою не було доведено факт спільного проживання її та [PERSON], як чоловіка та жінки, однією сім'єю, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що здебільшого місцем проживання [PERSON] була [ADDRESS], місце реєстрації позивачки, на тій підставі, що вона постійно працювала протягом 2007 - 2013 років на ПАТ «ММК імені Ілліча», в той час як місцем проживання [PERSON] була спочатку база відпочинку «Золоті Піски» в селі Мелекіно, а з весни 2007 року - [ADDRESS] Великоновосілківського району Донецької області, а також враховуючи віддаленість вказаних населених пунктів один від одного та неможливість спільного проживання з цих підстав [PERSON] із [PERSON], який фактично не мешкав в м. Маріуполі з 2006 року, що було підтверджено як показами свідків, так й визнавалось самою [PERSON] Суд при цьому не приймає посилання представника позивачки на те, що [PERSON] був деякий час зареєстрований [ADDRESS], оскільки в судовому засіданні було встановлено, що фактично після переїзду з бази відпочинку в с. Мелекіно [PERSON] постійно мешкав по [ADDRESS] Також суд відхиляє посвідчені заяви мешканців с. Новопетриківка [PERSON] та [PERSON], оскільки ці особи не були допитані у судовому засіданні, а їх доводи були спростовані як показами свідків, так й відомостями Новопетриківської сільської ради. Не бере до уваги суд також пояснення допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON], які лише припустили, що позивачка та [PERSON] мешкали разом, хоча доказів переліченим припущенням вони не навели суду, погодившись натомість із тим, що [PERSON] мешкав фактично в с. Новопетриківка, а [PERSON] здебільшого в м. Маріуполі, бо позивачка там працювала. Оскільки [PERSON] та [PERSON] дійсно проводили багато часу удвох, однак фактично не мешкали разом, тому в них не виникло сімейних стосунків та вони не були пов'язані спільним побутом, а також не мали взаємних прав та обов'язків. Таким чином, враховуючи норми матеріального права та висновки Верховного Суду України, відсутність факту проживання однією сім'єю без шлюбу чоловіка та жінки незалежно від причин, навіть якщо вони перебували у фактичних шлюбних відносинах, свідчить про неможливість застосування до вказаного спору положень ст. 74 СК, тому [PERSON] не набула права спільної сумісної власності на майно придбане [PERSON] протягом 2007 - 2013 років, а також вона не має право на це майно. За абз. 2 ч. 3 ст. 1224 Цивільного кодексу України (далі за текстом рішення - ЦК) не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. Згідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. На підставі ч. 2 ст. 1259 ЦК фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Відповідно до ст. 1261 ЦК в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За ст. 1264 ЦК в четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до «Судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» Верховного Суду України вбачається, що проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них права першої черги спадкоємців спадкування за законом. На підставі п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що правило абз. 2 ч. 3 ст. 1224 ЦК стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами СК. При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Непред'явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у ч. 2 ст. 1259 ЦК. За ст. 202 СК повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. На підставі Листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що ст. ст. 202, 203 СК встановлено обов'язок повнолітніх дітей утримувати своїх батьків, які є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги, мають тяжкі хвороби, інвалідність або є безпомічними, а відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Виходячи зі змісту зазначених норм, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. При розгляді справ цієї категорії суди нерідко постановляють рішення про усунення від спадкування спадкоємця, коли у справі немає жодного доказу про умисне ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцю, крім того факту, що сторони не спілкувалися протягом тривалого часу. Тому для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Згідно копії актового запису про смерть № 21 від 23 квітня 2013 року виконкому Новопетриківської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області вбачається, що [PERSON] помер [INFO] року у віці 67 років внаслідок злоякісного новоутворення великої кривизни шлунку, та який був прописаний в [ADDRESS] Відповідно до копії заяви на оформлення вкладу від 27 червня 2012 року вбачається, що [PERSON] відкрив у ПАТ «КБ «Приватбанк» депозитний вклад на суму 10000 грн. на строк повернення до 27 червня 2013 року під 17,5 % річних (а. с. 47). За відповіддю центру № 1 з надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м. Маріуполя та Новоазовського району при УДАІ ГУ МВС України в Донецькій області від 16 січня 2015 року вбачається, що автомобіль ГАЗ 24 н/з [NUMBER] зареєстрований за [PERSON] за адресою: [ADDRESS], на підставі біржового контракту від 4 квітня 2007 року (а. с. 146). На підставі копії матеріалів спадкової справи, наданої суду приватним нотаріусом Гуковим О. В., вбачається наявність спадкової справи відносно померлого [INFO] року [PERSON], із заявою про прийняття спадщини після смерті якого звернулась [PERSON], донька [PERSON], що вбачається зі свідоцтва про народження [PERSON], актовий запис № 2139 від 18 грудня 1972 року, свідоцтва про укладення нею шлюбу із [PERSON], актовий запис № 214 від 15 червня 1996 року, свідоцтва про розірвання вказаного шлюбу, актовий запис № 389 від 30 вересня 2002 року, витягом з державного реєстру актів цивільного стану про реєстрацію шлюбу позивачки із [PERSON], актовий запис № 390 від 5 грудня 2002 року, свідоцтва про розірвання вказаного шлюбу, актовий запис № 76 від 26 лютого 2008 року, а також свідоцтва про шлюб позивачки із [PERSON], актовий запис № 815 від 13 вересня 2008 року (а. с. 131-144). В судовому засіданні доводи [PERSON] про ухилення від виконання [PERSON] обов'язку щодо утримання [PERSON] були спростовані поясненнями свідків та письмовими доказами, на підставі яких було встановлено, що відповідачка регулярно підтримувала зв'язок із своїми батьком, [PERSON] Також ані позивачкою, ані її представником суду не було надано доказів ухиляння відповідачки від надання допомоги спадкодавцю за відсутності доведеності, що [PERSON] через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Таким чином стороною позивачки жодними доказам не було доведено, що спадкодавець потребував допомоги [PERSON], від надання якої остання умисно ухилялась. Внаслідок недоведеності факту спільного проживання позивачки із [PERSON] протягом 2007 - 2013 років посилання [PERSON] на те, що вона набула право на спадкування за законом 4-ї черги, не ґрунтуються на законі, оскільки вона не проживала зі спадкодавцем однією сім'єю п'ять років до моменту смерті [PERSON] З урахуванням наведеного вимоги [PERSON] щодо визнання за нею права на спадкування нарівні із спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] не можуть бути задоволенні за відсутності також й доведеності того, що спадкодавець через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані, тобто що [PERSON] самостійно не міг забезпечити умови свого життя, бо потребував стороннього догляду за собою. На підставі цього вимоги позивачки про визнання за нею права власності на 1/4 частку спадкового майна після смерті [PERSON], яке складається з грошового вкладу у банку та автомобіля ГАЗ 23, враховуючи також те, що спірний автомобіль «Волга» був придбаний до знайомства [PERSON] із [PERSON], що позивачка визнала, то задоволенню ці вимоги судом також не підлягають.

Outcome: dismissed