Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-26 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом обґрунтовуючи його наступним. Позивачка з відповідачем перебували в шлюбі з 1992 року по 2012 рік. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON] [INFO], який після розірвання шлюбу батьків мешкає разом з матір'ю. Влітку 2014 року від родичів, які мешкають в м.Баку, позивачці надійшла пропозиція погостювати у останніх в Республіці Азербайджан. Отримавши вказане запрошення позивачка має намір, разом зі своїм сином, поїхати до останніх відпочити, оздоровити свою дитину на морському курорті. Крім цього зазначає, що виїзд за межі України її сина дозволить зберегти життя і здоров'я сина, його психічний стан, враховуючи ту ситуацію (військову), яка склалася на даний час в Донецькій і Луганській областях. Але відповідач - батько її сина без будь-яких пояснень не дає дозволу на виїзд сина за кордон України. Вважає, що позиція відповідача шкодить інтересам сина і не сприяє його всебічному і гармонійному розвитку. Просить визнати відмову відповідача щодо виїзду за кордон його неповнолітнього сина - безпідставною та дозволити їй оформити, без згоди відповідача, документи для тимчасового виїзду неповнолітньої дитини ([PERSON] 2002 р.н.) за межі України, з 01 серпня 2014 року по 01.01.2015 року та на його тимчасовий в»їзд в Республіку Азербайджан на той же період. Також просить допустити негайне виконання рішення суду в частині оформлення документів на тимчасовий в»їзд за межі України. В судовому засіданні позивачка повністю підтримала свої позовні вимоги і просила їх задовольнити. Зазначила, що її старша донька з майбутнім чоловіком виїзжають на заробітки в м.Баку. У зв»язку з цим вона має змогу виїхати в м.Баку до доньки в гості і в цей час оздоровити там сина. Вона не має наміру вивозити сина з країни назавжди. Зазначила, що це буде лише гостьова поїздка. Відповідач вимоги позивача не визнав і заперечував проти них. Зазначивши, що у позивачки взагалі не має родичів в Республіці Азербайджан. Крім цього зазначив, що виїзд сина за межі України на строк, який зазначено в позовній заяві не буде сприяти інтересам сина, так як він ходить у школу, а в разі виїзду - його навчальний процес порушиться. Просив посилання позивачки про те, що вивезення сина за межі України збереже його життя і здоров»я, так як в Донецькій області проводяться військові дії, не приймати до уваги, так як ніяких військових дій в м.Добропілля та Добропільському районі, де мешкає його син, не проводиться. Також зазначив, що він турбується про долю сина, так як в Республіці Азербайджан також зараз неспокійно. Крім цього зазначив, що маючи на меті оздоровити сини не потрібно їхати за межі України, так як в Україні також є території, на яких можливо оздоровити їх сина, проти чого він не заперечує. З урахуванням вказаного відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог позивача. Представник органу опіки та піклування виконкому Добропільської міської ради Артемонова Ю.О. не заперечувала проти позовних вимог [PERSON], але зазначила, що орган опіки і піклування вважає, що надання дозволу на виїзд за межі України неповнолітнього [PERSON], повинно відбуватися лише в рамках, які не будуть порушувати навчальний процес останнього, так як хлопчик навчається в школі, а в разі його виїзду на такий великий термін за межі України, порушиться його навчальний процес, що негативно відобразиться на його навчанні. Вислухавши пояснення сторін, представника органу опіки та піклування, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який був розірваний в 2012 році, що підтверджується рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 21.11.2012 року (а.с.3). Від вищевказаного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON] [INFO] (а.с.4), який після розлучення батьків проживає з матір»ю, а відповідач приймає участь у вихованні та матеріальному утриманні дитини. Відповідно до ст..313 ЦК України, фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно до ч.2 ст.4 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в»їзду в Україну громадян України» та Правил перетинання державного кордону України громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску та без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Позивачка в своєму позові фактично просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд сина [PERSON] в м.Баку з метою погостити у родичів, відпочити та оздоровити свою дитину на морському курорті. Між тим, дослідивши доводи позивача [PERSON] суд не приймає їх до уваги, так як вони не підтверджені належними доказами. Так, позивачка зазначаючи про те, що в м.Баку мешкає її донька, до якої вона разом з сином має намір виїхати у гості, належних доказів на підтвердження цих обставин суду не надала. Відповідач же в судовому засіданні оспорював вищевказані обставини і зазначав, що позивачка не має ніяких родичів в м.Баку. Крім того відповідач зазначав, що їх донька - [PERSON], до якої нібито позивачка має намір у гості в м.Баку, на даний час знаходиться в Україні і не мешкає в Республіці Азербайджан. З пояснень сторін встановлено, що їх син з народження проживає в даній місцевості, де і відвідує навчальний заклад. Дитина навчається в школі м. Білицьке, спілкується з батьком - відповідачем по справі. Враховуючи те, що дитина навчається у школі, а згідно позовних вимог позивач просить надати дозвіл на виїзд сина за межі України в Республіку Азербайджан на період часу з 01 серпня 2014 року по 01.01.2015 року, суд вважає, що вказаний виїзд, враховуючи період часу виїзду, тимчасову зміну мовної середи, не буде сприяти інтересам дитини, є небажаним і буде негативно впливати на його навчальний процес. Крім того суд зазначає, що доводи позивачки про те, що на даний час є доцільним виїхати їй з дитиною за межі України, з метою збереження здоров»я та життя сина, його психічного стану, так як в Донецькій області відбуваються бойові дії, також не заслуговують на увагу, так як на території Добропільського району та поблизу нього будь-яких бойових дій не проводилося і на теперішній час не проводяться. Враховуючи наведене, доводи позивача, заперечення відповідача, інтереси неповнолітнього [PERSON], суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed