Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-08 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що з 23 серпня 2013 року, вона та [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у місті Києві, про що у книзі реєстрації шлюбів був зроблений актовий запис № 2038. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, від 03 грудня 2016 року, шлюб між сторонами було розірвано Голосіївським районним у м. Києві відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про що в книзі реєстрації зроблений актовий запис № 282. Після розірвання шлюбу позивачка народила дитину [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого Голосіївським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, від 06 квітня 2018 року, про що у книзі реєстрації був зроблений актовий запис № 377. Спорів стосовно міста проживання дитини не було, відповідач жодного разу з моменту народження не цікавився життям дитини, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у її вихованні. Сьогоднішнє місце знаходження відповідача позивачці не відоме. Весь час позивачка з сином проживають самі. Дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Дитині вчасно проведені профілактичні щеплення, проводились регулярні амбулаторні огляди, стан здоров'я задовільний. Нагляд за станом здоров'я дитини з моменту її народження і по сьогоднішній день здійснює виключно позивачка самостійно.Позивачка просить суд позбавити батьківських прав відповідача відносно його малолітнього сина [PERSON]. Позивачка в судове засідання не з'явилась, але надала суду заяву в якій просила слухати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Новоархангельської районної державної адміністрації Кіровоградської області в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву в якій розгляд справи просила проводити за її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Суд вважає, що справу можливо розглянути у відсутність сторін на підставі наявних в цивільній справі доказах. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Виходячи із положень ч. 3 ст. 200 ЦПК України, яка регламентує, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи, що відповідач позов визнав в повному обсязі, на думку суду наявні всі правові підстави для ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи з наступного. Положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 165 СК України правом на звернення до суду про позбавлення батьківських прав наділенні один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя. Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Принципом верховенства права, визнається, що людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Як встановлено, 23 серпня 2013 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Центральному відділі державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у місті Києві за актовим записом №2038 (світлокопія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER]) /а.с.6/ Відповідно до світлокопії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], 03 грудня 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано Голосіївським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про що складено відповідний актовий запис №282 /а.с.7/ Як встановлено, [PERSON] народився [INFO] року у місті Київ, його батьком записаний - [PERSON], матір'ю - [PERSON] (світлокопія свідоцтва про народження серія [NUMBER]) /а.с.8/ З висновку органу опіки та піклування Новоархангельської районної державної адміністрації вбачається, що органом опіки та піклування районної державної адміністрації вивчено матеріали справи про малолітню дитину [PERSON], [INFO] та встановлено наступне. З інформації наданої службою у справах дітей районної державної адміністрації відомо, що батьком малолітнього [PERSON] є [PERSON]. Дитина була народжена [PERSON] після розірвання шлюбу з [PERSON], про що свідчить свідоцтво по народження, видане Голосіївським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 06 квітня 2018 року, актовий запис №377. [PERSON] залишив дружину, вагітною та виїхав проживати до своїх родичів, в результаті чого сім'я розпалася. [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов'язків по утриманню та вихованню своєї малолітньої дитини. Вихованням хлопчика не займається, матеріально та морально не підтримує, аліменти на утримання дитини не сплачує. Після народження дитини [PERSON] не виявляв бажання спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні. Малолітній [PERSON] проживає зі своєю матір'ю [PERSON] за адресою [ADDRESS]. Мама створює для дитини задовільні умови проживання, піклується про фізичний, духовний і моральний розвиток хлопчика, забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, виявляє інтерес до його внутрішнього світу. На підставі вищевикладеного, враховуючи інтереси дитини та вимоги законодавства, орган опіки та піклування районної державної адміністрації вважає, що доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Одними із завдань СК України виходячи із положень ст. 1 СК України є утвердження почуття обов'язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім'ї, забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Відповідно до приписів ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправомірною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Ч. 2 ст. 157 СК України визначено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. В пунктах 16 та 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст. 165 СК України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад. Частини 2 та 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» наголошують на тому, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно частин 1 та 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» вказує на те, що батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Ст. 180 СК України покладено обов'язок батьків утримувати дитину до досягненню нею повноліття. У відповідності зі п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, а тому суд враховуючи вище переліченні норми матеріального права приходить до висновку про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав, щодо малолітнього сина [PERSON], оскільки, як встановлено він ухиляється від виконання покладених на нього обов'язків батька, не цікавиться життям власної дитини, її духовним та культурним розвитком, проявляє байдужість та черствість до власної дитини, не надає жодної матеріальної допомоги на утримання дитини. Зазначене ганебне ставлення до дитини в подальшому може вплинути на її долю та сприйняття кругозору в оточуючому її соціумі, що може мати, на думку суду, негативні наслідки. Також суд зауважує, що відповідач визнав позво, що саме по собі виказує, про його ставлення до дитини та підтвердження аргументів наведених позивакою в позовній заяві. Викладене на думку суду і є способом ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню власної малолітньої дитини. Разом з тим суд звертає увагу відповідача на положення ст. 169 СК України відповідно до яких мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. При вирішенні справи про поновлення батьківських прав одного з батьків суд бере до уваги думку другого з батьків, інших осіб, з ким проживає дитина. Рішення суду про поновлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. У разі відмови в позові про поновлення батьківських прав повторне звернення із позовом про поновлення батьківських прав можливе лише після спливу одного року з часу набрання чинності рішенням суду про таку відмову. На підставі наведеного та

Outcome: approved