Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину. Свої позовні вимоги обгрунтовувала тим, що шлюб з відповідачем зареєстрований 28.10.2005 року в Єзупільській селищній раді Тисменицького району Івано-Франківської області, актовий запис № 16. Від даного шлюбу у них народилась одна дитина: дочка [PERSON] - [INFO]. Причиною звернення до суду є те, що вони з відповідачем люди різних характерів та поглядів на життя, а тому у них виникають різні спори, сварки та непорозуміння. Спільних інтересів у них немає, вони віддалились одне від одного та кожен з них став жити своїм життям і протягом тривалого часу проживають окремо. Подальше перебування в шлюбі є недоцільним та суперечить інтересам позивачки, а тому вона просить суд шлюб розірвати. Відповідач також в добровільному порядку не надає коштів на утримання дочки, хоча згідно закону зобов'язаний це робити. Просила стягнути з відповідача на утримання дочки аліменти в розмірі 750 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивачка у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, проти розірвання шлюбу не заперечував, проте просив в частині стягнення аліментів позов задоволити частково та стягувати з нього 385 грн. щомісячно. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Судом встановлено, що шлюб між сторонами фактично розпався, сторони не підтримують подружніх відносин, відновлення сім'ї неможливе та суперечить інтересам подружжя, а тому суд приходить до переконання, що вимоги позивачки є доведеними та такими що підлягають задоволенню. Встановлено, що у шлюбі сторін народилась одна дитина: дочка [PERSON] - [INFO]. Відповідач не надає коштів на утримання дитини. У відповідності з вимогами ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Суд вважає, що шлюб слід розірвати, неповнолітню дитину залишити проживати з матір'ю, після розірвання шлюбу залишити позивачці шлюбне прізвище. З відповідача на підставі ст. 184 СК України слід стягнути аліменти на утримання дочки у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. На підставі наведеного, відповідно до пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»,

Outcome: partial