Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом 29.03.2016 р., підтримуючи який в судовому засіданні вона та її представник пояснили, що 21 вересня 1989 року між нею та відповідачем укладенош люб, який зареєстровано у відділі ЗАГС Коломийського міськвиконкому. Від шлюбу у них народилося двоє дітей: дочка [PERSON] та син [PERSON], 1996 року народження. Вони з відповідачем зареєстровані і проживають за однією й тією ж адресою та перебувають у шлюбі, однак жодних шлюбно-сімейних відносини не підтримують з 2010 року, а їх шлюб, за таких обставин, носить виключно формальний характер. При цьому, відповідач не бере жодної участі у веденні спільного домашнього господарства та утриманні їхнього повнолітнього сина, який з 2014 року по даний час є студентом денної платної форми навчання Інституту історії, політології і міжнародних відносин Прикарпатського національного університету ім. Василя Стефаника за напрямком підготовки «історія». Витрати на навчання сина є для неї вкрай обтяжливими, оскільки вона офіційно не працевлаштована, їхня сім'я проживає в скрутному матеріальному становищі, а загальна вартість освітніх послуг навчання сина становить 32320 грн., розмір плати за рік складає 8080 грн. Крім того, сину необхідні кошти на проживання у місті Івано-Франківську, забезпечення одягом, продуктами харчування, навчальним приладдям, кошти на проїзд до місця навчання, тощо. Незважаючи на те, що відповідач, який є батьком [PERSON] має задовільний стан здоров'я, працює священиком, отримує достатній стабільний заробіток, інших осіб на утриманні не має, однак свого прямого батьківського обов'язку, визначеного положеннями ст. 199 СК України, щодо утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, не виконує жодним чином. Тобто, відповідач, з часу вступу їхнього сина на навчання в університет, жодного разу не надавав йому коштів ні на оплату за освітні послуги, ні на придбання одягу чи продуктів харчування, ні на особисті потреби сина. Приписами, встановленими ч. 1 ст. 199 СК України визначено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. У відповідності до положень, визначених ч.3 ст. 199 СК України - право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Факт проживання [PERSON] разом з нею стверджується довідкою, виданою КП «Житлоінфоцентр» від 15 березня 2016 року за №446 . Разом з тим, ч. 1 ст. 185 СК України встановлено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Водночас ч. 2 цієї ж статті СК України визначено, що додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Сторона, що звертається з вимогою про відшкодування вже зроблених додаткових витрат або з вимогою про їх попереднє фінансування, повинна надати суду докази фактично понесених або майбутніх витрат. На підтвердження фактично понесених нею витрат, зумовлених навчанням їхнього сина, надає копії наступних платіжних документів: квитанції від 21 січня 2015 року №0.0.340411582.1; квитанції від 11 червня 2015 року №0.0.395875271.1; квитанції від 26 січня 2016 року №0.0.496522680.1. на загальну суму 12120 (дванадцять тисяч сто двадцять) гривень. У відповідності до вимог, встановлених ч. 1 ст. 200 СК України - суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. З урахуванням вищеописаних обставин та з огляду на понесені нею фактичні витрати, зумовлені навчанням сина, беручи до уваги реальні потреби їхнього сина, необхідні для його повноцінного навчання і проживання у місті Івано-Франківську, вважає, що з відповідача слід стягувати аліменти на її користь на утримання сина, який продовжує навчання у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно до закінчення ним навчання, а також з відповідача слід стягнути на її користь додаткові витрати в сумі 12120 грн. та судовий збір. Наведені обставини підтвердив в судовому засіданні син позивачки та відповідача - [PERSON], який спростував пояснення відповідача про відмову від допомоги відповідача на які той посилався, пояснив, що під фізичним та психологічним тиском одноразово таке мало місце, але він просить суд задовольнити позов матері, яка дії виключно в його інтересах. Відповідач визнав позов частково та пояснив, що періодично надавав допомогу на утримання сина, навіть пропонував йому продавати мед і за виручені кошти здійснювати витрати на проживання, однак, син відмовився від допомоги і тому не надає коштів на його утримання, але згідний щоб суд присудив стягнення аліментів на його утримання в сумі 400 грн., а щодо оплати додаткових витрат, то просить відмовити в цій частині позову. З'ясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд, вважає, що позов слід задовольнити частково з таких підстав. Судом встановлено, що 21 вересня 1989 року між позивачкою та відповідачем, [PERSON] укладено шлюб, який зареєстровано у відділі ЗАГС Коломийського міськвиконкому, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис №525 та видано Свідоцтво про укладення шлюбу від 21 вересня 1989 року серії [NUMBER] /а.с.5/. Від шлюбу у них народилося двоє дітей: дочка [PERSON], 1990 року народження, та син [PERSON], 1996 року народження /а.с.6/. Вони з відповідачем зареєстровані і проживають за однією й тією ж адресою та продовжують перебувати у шлюбі, однак жодних шлюбно-сімейних відносини не підтримують, починаючи з 2010 року, а їхній шлюб, за таких обставин, носить виключно формальний характер. Доведено, що відповідач частково бере участь у веденні спільного домашнього господарства та утриманні повнолітнього сина, який з 2014 року по даний час є студентом денної платної форми навчання Інституту історії, політології і міжнародних відносин Прикарпатського національного університету ім. Василя Стефаника за напрямком підготовки «історія», що стверджується довідкою, виданою навчальним закладом від 01 березня 2016 року за реєстраційним №87 та договором про підготовку фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавра в Інституті історії, політології і міжнародних відносин ДВНЗ «Прикарпатський національний університет імені Василя Стефаника» /а.с.8-9/. Витрати на навчання сина є для позивачки обтяжливими, оскільки вона офіційно не працевлаштована, а загальна вартість освітніх послуг навчання сина становить 32320 грн., розмір плати за рік складає 8080 грн. Крім того, сину необхідні кошти на проживання у м. Івано-Франківську, забезпечення одягом, продуктами харчування, навчальним приладдям, кошти на проїзд до місця навчання, тощо. Незважаючи на те, що відповідач, який є батьком [PERSON], що стверджується свідоцтвом про його народження від 07 листопада 1996 року, актовий запис №632, має задовільний стан здоров'я, працює священиком, отримує достатній стабільний заробіток та додаткові доходи, інших осіб на утриманні не має, однак свого прямого батьківського обов'язку, визначеного положеннями ст. 199 СК України, щодо утримування повнолітнього сина, який продовжує навчання, не виконує належним чином. Приписами, встановленими ч. 1 ст. 199 СК України визначено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. За таких обставин позивачка правомірно звернулася до суду з позовною заявою та просить суд ухвалити рішення про стягнення з відповідача в примусовому порядку на її користь аліментів на утримання повнолітнього сина, який навчається в університеті. У відповідності до положень, визначених ч. 3 ст. 199 СК України - право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Факт проживання [PERSON] разом з позивачкою стверджується довідкою, виданою КП «Житлоінфоцентр» від 15 березня 2016 року за №446 /а.с.7/. Разом з тим, ч. 1 ст. 185 СК України встановлено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Водночас ч. 2 цієї ж статті СК України визначено, що додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Сторона, що звертається з вимогою про відшкодування вже зроблених додаткових витрат або з вимогою про їх попереднє фінансування, повинна надати суду докази фактично понесених або майбутніх витрат. На підтвердження фактично понесених позивачкою витрат, зумовлених навчанням сина, надано суду копії платіжних документів: квитанції від 21 січня 2015 року №0.0.340411582.1; квитанції від 11 червня 2015 року №0.0.395875271.1; квитанції від 26 січня 2016 року №0.0.496522680.1. на загальну суму 12120 грн. /а.с.12-14/. У відповідності до вимог, встановлених ч. 1 ст. 200 СК України - суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. З урахуванням досліджених судом обставин, що відповідач має заробітну плату в сумі 1378 грн. /а.с.29-30/, а також неконтрольовані додаткові доходи, що ствердила в суді свідок [PERSON]., то з нього слід стягувати аліменти на утримання сина, який продовжує навчання в сумі 500 грн., задовольнивши в цій частині позов частково та з огляду на понесені позивачкою фактично витрати, зумовлених навчанням сина, беручи до уваги реальні потреби їхнього сина, необхідних для його повноцінного навчання і проживання у м. Івано-Франківську, суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивачки додаткові витрати в сумі 12120 грн. та судовий збір. На підставі ст.,ст. 180-182, 185, 199, 200 СК України та

Outcome: partial