Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом, мотивуючи, що відповідач є батьком їх неповнолітнього сина [PERSON]. Оскільки дитина перебуває на її утриманні, а відповідач ухиляється від обов'язку утримувати дитину, матеріальної допомоги не надає, просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 2000 грн. щомісячно та аліменти на її утримання в розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку. В судовому засідання позивач позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач до суду повторно не явився, повідомлявся належним чином (повістка вручена повнолітньому члену сім'ї) про час та місце судового засідання, заперечень проти позову не надавав, заяви про слухання справи у його відсутність до суду не надходило. Відповідно до частини 1 статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив, що перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з відповідачем (а.с.9), позивач народила сина [PERSON] [INFO]., батьком якого є відповідач (а.с.10). Неповнолітня дитина проживає разом з матір'ю (а.с.11), яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до 3 років (а.с.12). Так, відповідно ст.181 СК України - за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів, відповідно до ст.182 СК України, суд враховує - стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно ч.2 ст. 182 СК України - мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ст.183 СК України передбачено, що частка заробітку, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.2 ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Крім того, ст. 76 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов'язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Враховуючи, що відповідач не має інших аліментних зобов'язань, має працездатний вік, офіційно не працює, матеріально дитину не забезпечує, суд вважає, що відповідач в змозі сплачувати аліменти на утримання дитини та позивача до досягнення дитиною трьох років, а тому виходячи з принципу справедливості та розумності та з урахуванням потреб дружини, можливостей відповідача, суд вважає за необхідне стягнути аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі 2000 грн. щомісячно та на утримання позивача, до досягнення дитиною 3 років, у розмірі 1000 грн. щомісячно. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір у дохід держави.

Outcome: approved