Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що після розірвання шлюбу з відповідачем молодша донька залишилася проживати разом із нею, а старшу відповідач забрав до себе без її згоди. Зазначає, що дитина проживає у неналежних умовах, а нею, за місцем її проживання, створені належні умови для проживання дітей. З метою забезпечення їх всебічного розвитку, просить суд визначити місце проживання дітей разом з нею та відібрати старшу доньку у відповідача. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні, при цьому пояснила, що відповідач ніде не працює, не може створити належних умов для виховання та проживання дитини і у якнайкращих інтересах дітей місце їх проживання має бути визначене з нею. Відповідач у судовому засіданні щодо задоволення позову заперечив, не заперечивши той факт, що ніде не працює, живе за кошти, отримані від сестри, але вважає, що дитині краще проживати з разом ним. Представник третьої особи - служби у справах дітей Свалявської РДА пояснила, що за результатами обстеження умов проживання сторін встановлено, що умови проживання позивача набагато кращі, ніж умови проживання відповідача, про що складено висновок ССД про доцільність визначення місця проживання дитини з позивачкою [PERSON]. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до [PERSON] обстеження умов проживання, складених за місцем проживання сторін встановлено, що за місцем проживання позивачки створені належні умови для виховання дитини, а у відповідача достатніх умов не створено (а.с. 36-37). Згідно висновку Служби у справах дітей Свалявської РДА про визначення місця проживання дитини з одним з батьків, прийнято рішення про доцільність визначення місця проживання дитини [PERSON], [INFO] з матірю [PERSON] ( а.с. 38). Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. За правилами ст.ст. 155, 161 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини і якщо мати та батько, які проживають окремо не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкоджати розвиткові дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. За ст. 11 даного Закону, сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 14 ЗУ Про охорону дитинства, діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Декларація прав дитини від 20 листопада 1959 року містить принцип 6, за яким малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Тобто перевага надається матері. Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, статтею 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров»я та інші обставини, що мають значення. З огляду на вищевикладене, оцінивши докази у їх сукупності, суд погоджується з доводами позивачки\~про те, що проживання дітей разом з нею відповідатиме іхнім інтересам. Мі ж дитиною та матір'ю в ранньому віці існує тісний зв'язок, розірвання якого може призвести до негативного впливу на розвиток дитини, спричинити стресові ситуації, пов'язані зі зміною звичного їй режиму проживання. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що проживання дитини з матір'ю не позбавляє батька права брати участь у вихованні дитини, її утриманні, а також можливості вільно спілкуватися з нею.

Outcome: approved