Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовною заявою про визнання [PERSON] таким, що втратив право на проживання у будинку [ADDRESS] . Посилається на те, що їй на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS] . У вказаному будинку окрім неї зареєстрований її син [PERSON] , який більше п`яти років у ньому не поживає, оскільки виїхав за кордон до Чеської Республіки. Він не приймає участі в утриманні будинку, не надає жодної допомоги на його поточний ремонт та не приймає участі в оплаті комунальних послуг. Реєстрація відповідача перешкоджає їй отримати субсидії та інші соціальні допомоги, як пенсіонерці. Просить позбавити відповідача права користування її будинком та зняти його з реєстрації місця проживання у будинку [ADDRESS] . Надала суду заяву про розгляд справи у її відстуності. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач та представник Бедевлянської сільської ради у судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідно до ст. 247 ч. 2 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступного. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтями 319, 321, 391 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Під час розгляду справи суд встановив, що позивачці на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] , що стверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним та припинення правовідношення. Відповідно до довідки Бедевлянської сільської ради № 1218 від 02.09.2019 р. її син [PERSON] , 1976 р.н., з 2014 року за вказаною адресою не проживає. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Гарантуючи захист права власності закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло-житловий будинок, садиба, квартира, що передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають його право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст. 405 ч. 2 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що відповідач більше п`яти років не проживає у належному позивачці житловому будинику [ADDRESS] , та будь-яких поважних причин, які б перешкоджали йому проживати у даному будинку не навів, а тому його слід визнати таким, що втратив право на проживання в будинку, що належить позивачці. За таких обставин позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню. В частині зняття відповідача з реєстраційного обліку у житловому будинку позов не обґрунтовано правовими підставами, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місцяпроживання в Україні», п. 3.1.Наказу Міністерства внутрішніх справ від 22.11.2012 року№ 1077 «Про затвердження Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів» рішення суду про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням є підставою для зняття його з реєстрації. У відповідності до ст. 141 ч. 2 п. ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивачки судові витрати у сумі 768.40 грв. Тому,

Outcome: partial