Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-23 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, який вони зареєстрували 15 серпня 2015 року та стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання малолітнього сина: [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 20000 гривень щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення з позовною заявою до суду і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні характери, погляди на сімейне життя і ведення спільного господарства. Вони не проживають однією сім`єю. При таких обставинах вважає, що її шлюб з відповідачем носить формальний характер і підлягає розірванню. Крім того вказує, що від шлюбу у них є малолітній син [PERSON] , який приживає разом з нею та знаходиться на її утриманні, а відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, у зв`язку з чим і просить суд стягнути аліменти. Позивачка до судового засідання не з`явилася, але в прохальній частині позовної заяви просила розгляд справи проводити у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився, проте надіслав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав та розгляд справи просив проводити у його відсутність. Приймаючи до уваги заяви сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Ч. 1 ст. 110 СК України зазначає, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві сторони перебувають у шлюбі з 15 серпня 2015 року (а.с11). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина: [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 03 серпня 2017 року Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві (а.с.12). Враховуючи те, що сторони проживають окремо, подружні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть та наполягають на розірванні шлюбу, а тому суд вважає, що подальше збереження шлюбу подружжя суперечить їх інтересам, а тому шлюб підлягає розірванню. Малолітній син сторін [PERSON] , [INFO] , проживає разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить довідка № 1627 від 19.08.2021 року видана виконавчим комітетом Усатівської сільської ради Одеського району Одеської області (а.с.13). Позивачка зазначає, що син знаходиться на її утриманні, а відповідач матеріальної допомоги на його утримання не надає, а тому просить стягнути з нього аліменти у розмірі 20000 гривень щомісяця, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду та до досягнення сином повноліття. Згідно положень ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а ч. 3 ст. 181 вказаного Кодексу передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Положення ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, передбачає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 21.12.1995 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Враховуючи те, що утримання малолітньої дитини - це обов`язок батьків, відповідач позов про стягнення аліментів у розмірі 20000 грн. визнав та згоден сплачувати аліменти у зазначеному позивачкою розмірі, про що подав відповідну заяву, а тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання малолітнього сина: [PERSON] , [INFO] у розмірі 20000 гривень щомісяця. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн. за подачу позовної заяви про стягнення аліментів.

Outcome: approved