Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-24 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із вказаним позовом до відповідача про надання дозволу на виїзд неповнолітніх дітей за кордон без згоди батька, відповідно до якого просить дозволити неповнолітній [PERSON], [INFO] та неповнолітньому [PERSON], [INFO], виїжджати за межі України без дозволу їх батька - [PERSON] до досягнення дітьми 16-річного віку. В обгрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що з 06.11.2004 року перебувала у шлюбі з відповідачем. Від вказаного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. 22.03.2013 року шлюб між сторонами було розірвано. 19.04.2014 року позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON], який є громадянином РФ. На теперішній час позивачка разом із своїм чоловіком та неповнолітніми дітьми має намір поїхати на відпочинок до РФ - до родичів [PERSON] На всі прохання [PERSON] надати дозвіл на виїзд дітей за кордон відповідач відповідає категоричною відмовою. В судовому засіданні позивачка та її представник - [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правової допомоги, підтримали доводи, викладені у позовній заяві та наполягали на задоволенні позовних вимог. Додатково позивачка зазначила, що між нею та відповідачем на теперішній час має місце конфлікт, з огляду на що позивачка вважає, що [PERSON] навмисно перешкоджає виїзду її з дітьми за кордон, хоча на це не має жодних об'єктивних підстав. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги [PERSON] не визнав. Зауважив, що дійсно на теперішній час він має претензії щодо неналежного виконання позивачкою її батьківських обов'язків відносно їх неповнолітніх дітей. Відповідач вважає, що вказана поведінка [PERSON] обумовлена тиском на неї зі сторони теперішнього її чоловіка - [PERSON] Із спілкування з неповнолітніми дітьми відповідач робить висновок, що останні не бажають виїжджати на відпочинок до РФ разом із [PERSON] та її чоловіком, враховуючи, зокрема, той факт, що між [PERSON] та неповнолітніми [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] не складаються відносини, позивачкою та її чоловіком здійснюється тиск на неповнолітніх дітей та їх залякування. Відповідач вважає, що виїзд дітей за кордон може загрожувати їх безпеці, з огляду на що у задоволенні позову [PERSON] просить відмовити. В судове засіданні представник третьої особи не з'явився - надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність на розсуд суду з урахуванням прав та законних інтересів неповнолітніх дітей. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що є чоловіком [PERSON] Він громадянин РФ, у зв'язку з чим вони разом з [PERSON] та неповнолітніми дітьми мають намір виїхати до РФ в гості до матері [PERSON] Зазначив, що ані зі сторони [PERSON], ані з його боку не має місце психологічний тиск на неповнолітній дітей, діти мають бажання поїхати до РФ в гості до його матері. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що працює вчителькою у музичній школі, у неї навчається неповнолітня [PERSON]. На заняття дівчинку приводить її батько - [PERSON], матір дитини свідок ніколи не бачила. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є рідною сестрою позивачки. Зауважила, що на теперішній час між їх родиною та [PERSON] має місце конфлікт, який обумовлений зміною поведінки позивачки та її відношення до неповнолітніх дітей після реєстрації шлюбу з [PERSON] Свідок зазначила, що [PERSON] має намір назавжди вивезти неповнолітніх дітей до РФ за місцем мешкання родичів її чоловіка, з огляду на що звертається суду із даним позовом. Зазначила про факт неналежного виконання [PERSON] її батьківських обов'язків щодо її неповнолітніх дітей, зокрема, мав місце факт коли [PERSON] залишивши неповнолітніх дітей у їх батьків поїхала до РФ на конференцію, не повідомивши нікого про це та була відсутня 4 дні, з огляду на що їх батьки звертались до органів міліції з заявою про розшук [PERSON] Свідок [PERSON], яка є рідною сестрою [PERSON] надала суду аналогічні пояснення, негативно охарактеризувала [PERSON] внаслідок неналежного виконання останньою, на переконання свідка, її батьківських обов'язків. Свідок [PERSON] в судовому зсіданні пояснив, що [PERSON] - його донька. Свідок позитивно охарактеризував [PERSON] як батька неповнолітніх [PERSON] та [PERSON]. При цьому вказав, що в період перебування його доньки у шлюбі з [PERSON] нею належним чином виконувались її батьківські обов'язки, проте на теперішній час має місце негативний вплив на [PERSON] її чоловіка - [PERSON], що обумовлює психологічний тиск на дітей, у зв'язку з чим діти перебувають у стресовому стані. Свідок зауважив, що їх родина є віруючими людьми, вони постійно відвідують церкву, яку раніш відвідувала й [PERSON] На теперішній час [PERSON] перейшла у іншу церковну конфесію, яку відвідує її чоловік. Свідок надав негативну характеристику чоловіку [PERSON] - [PERSON], зазначивши що останній є особою раніш судимою, між ним та неповнолітніми дітьми відсутнє взаєморозуміння. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], яка є матір'ю [PERSON], в судовому засіданні надала пояснення, аналогічні поясненням свідка [PERSON] Зазначила, що зі слів [PERSON] їй відомо, що позивачка має намір вивезти неповнолітніх дітей на постійне місце мешкання до РФ у зв'язку із військовими діями на території України. Діти не мають бажання нікуди їхати разом із позивачкою та її чоловіком, проте [PERSON] здійснює на дітей психологічний тиск, який виражається у залякуванні дітей. В судовому засіданні при розгляді даної справи в присутності дитячого психолога [PERSON] було з'ясовано думку неповнолітньої [PERSON] щодо питання тимчасового виїзду до іншої держави разом із матір'ю. [PERSON] пояснила, що вона має бажання поїхати подорожувати, оскільки на переконання дитини, це є цікавим. Зокрема, дівчинка має бажання поїхати до РФ разом із матір'ю. Суд вислухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. При цьому суд виходить з наступних підстав. Судом встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] в період з 06.11.2004 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 22.04.2013 року шлюб між сторонами було розірвано. З 19.04.2014 року [PERSON] перебуває у шлюбі з [PERSON]. Наведені обставини не заперечуються сторонами у справі та не потребують додаткового доказування, відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України Згідно ч. 2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Суд вважає за необхідне зазначити, що сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків батька і матері у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Відповідно до ч.7 ст.7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно принципу 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальних захист та надані можливості та сприятливі умови, що дозволяли б їй розвиватися фізично, розумово, духовно та у соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом та в умовах свободи та гідності. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Статтею 141 СК України визначено рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини. За положеннями ч.2 ст.150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За правилами ч.1 ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ч.2 ст.155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Спірним при розгляді даної справи є питання надання судом дозволу на виїзд неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] за кордон, враховуючи позицію батька неповнолітніх дітей - [PERSON], який вважає, що виїзд неповнолітніх дітей за кордон разом із позивачкою та її чоловіком може загрожувати безпеці неповнолітніх дітей. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України»від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами). У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/ проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Судом при розгляді даної цивільної справи було надано детальний аналіз існуючого між сторонами спору. Так, в обґрунтування своєї правової позиції [PERSON] посилався на неналежне виконання позивачкою [PERSON] її батьківських обов'язків щодо неповнолітніх дітей, що створює небезпеку для дітей при виїзді їх за кордон, що, зокрема, унеможливить здійснення відповідачем, його батьківського контролю за дітьми. Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 11 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється в межах заявлених позовних вимог. Як було вказано вище, спірним у даному випадку є питання доцільності надання дозволу на виїзд неповнолітніх дітей за кордон без згоди та супроводу батька, питання ж щодо належності виконання [PERSON] та [PERSON] їх батьківських обов'язків щодо виховання неповнолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у даному конкретному випадку судом не вирішується, оскільки може бути предметом самостійного судового розгляду. Суд вважає за необхідне зазначити, що конфлікт, який існує між сторонами внаслідок особистих неприязних відносин, які склались між ними, не може бути підставою для обмеження прав та інтересів дітей щодо їх гармонійного розвитку та оздоровлення. Зокрема в судовому засіданні жодною зі сторін не було надано суду об'єктивних доказів, які б свідчили про неналежне виконання їх батьківських обов'язків щодо неповнолітніх дітей. Не знайшли свого підтвердження при розгляді даної справи й посилання відповідача щодо створення [PERSON] небезпечних умов для неповнолітніх дітей у разі їх виїзду за межі України. Щодо посилань [PERSON] на ймовірність вивозу позивачкою неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] на постійне місце мешкання на територію іншої держави, наведені посилання мають характер припущення та не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки, зокрема, питання виїзду дітей на постійне місце мешкання до іншої держави також є предметом самостійного судового розгляду та надання позиваці дозволу на вивіз дітей за кордон має разовий характер. Приходячи до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON], суд виходить з наступних підстав. Як було вказано вище, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. При цьому чинним законодавством передбачено можливість вирішувати питання про надання дозволу саме на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька (одноразовий), з визначенням його початку і закінчення. Як було вказано вище [PERSON], звертаючись до суду із даним позовом просить надати дозвіл на виїзд неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] за кордон до досягнення ними 16-річного віку. При розгляді судом даної цивільної справи судом встановлено, що [PERSON] має намір поїхати разом з дітьми до РФ з метою відвідування родичів її чоловіка та оздоровлення дітей. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе надати позивачці дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітніх дітей у її супроводі саме на територію РФ, оскільки інше розуміння змісту нормативних актів та допустимість неодноразових виїздів дітей за кордон без згоди батька на підставі одного рішення суду, на переконання суду, є грубим порушенням права одного з батьків на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні. При наданні судом дозволу на виїзд дітей за кордон без згоди батька необхідно й конкретизувати певний часовий проміжок перебування неповнолітніх дітей у відповідній державі. При розгляді судом даної справи позивачкою не наведено правових підстав надання дозволу на виїзд дітей без згоди батька аж до досягнення ними16-річного віку, крім визначеної ст. 4 Закону можливості ухвалення судом рішення на виїзд, а не на виїзд без згоди батька до досягнення дитиною певного віку, не позбавленого батьківських прав. Враховуючи той факт, що у резолютивній частині позову [PERSON]не було конкретизовано період часу, в перебігу якого вона має намір здійснити подорож до іншої держави, суд вважає за доцільне визначити цей період з серпня 2014 року по жовтень 2014 року. Приходячи до висновку про визначення саме цього періоду часу судом враховано, що мета цієї подорожі - оздоровлення неповнолітніх дітей, що на переконання суду більш доцільно буде здійснювати у теплу пору року. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд розподіляє між сторонами понесені позивачкою при зверненні до суду судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог [PERSON] та стягує з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 121 грн.80 коп.

Outcome: partial