Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з відповідачем по справі перебуває у шлюбі, який зареєстрований 10 жовтня 1998 року Дубенським відділом РАГС Рівненської області, актовий запис №215. Від шлюбу мають двоє неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO] Позивачка вказує, що сімейне життя у них не склалося через різні характери та погляди на життя, через що між ними постійно виникали сварки. На її неодноразові прохання змінити свою поведінку, відповідач не реагує і надалі принижує її та дітей, вчиняє в сім»ї бійки. Вони різні люди і не можуть співіснувати як подружжя. Такі відносини привели до того, що між ними втрачені почуття любові та поваги. Будь-які спроби налагодити сімейні відносини виявилися марними, тому примирення між ними неможливе, просить шлюб розірвати. На даний час відповідач матеріально дітям не допомагає, участі у їх вихованні не приймає, хоча обов»язок утримувати дітей покладається на обох батьків, тому їй одній важко забезпечувати в теперішній час двох малолітніх дітей. Просить стягнути з відповідача на її користь на утримання дітей аліменти в розмірі по 500 гривень на кожну дитину до досягнення ними повноліття. Позивачка в судовому засіданні пояснила, що тривалий час не проживають з відповідачем як подружжя, не ведуть домашнього господарства, так як між ними втрачено почуття кохання, в зв»язку з чим надалі перебування в шлюбі є недоцільним, просить шлюб розірвати. Подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, де посилається на те, що відповідач протягом останнього часу не надає допомоги на утримання дітей, хоча зобов»язаний надавати таку допомогу, тому просить стягнути на її користь аліменти в розмірі по 1000 гривень на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття та визначити місце проживання неповнолітніх дітей разом з нею, так як вона має постійне місце роботи та джерело існування, нею створено всі умови для виховання та розвитку дітей. Відповідач в судове засіданні не з»явився, хоча був належним чином повідомлений про час та дату розгляду справи, про що свідчить судова розписка. Заяв чи клопотань про відкладення справи слуханням до суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку позивачки, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 10 жовтня 1998 року Дубенським відділом РАГС Рівненської області, актовий запис №215. Від шлюбу мають двоє неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO] в свідоцтві про народження яких відповідач записаний батьком (а.с7-8). Відповідно до ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони на даний час не підтримують подружніх стосунків в судовому засіданні позивачка висловилася категорично проти збереження шлюбу та надання терміну на примирення, зазначивши, що це суперечить її інтересам та інтересам її дітей. Суд вважає, що подальше збереження шлюбу порушує передбачене ст.56 Сімейного кодексу України право дружини та чоловіка на особисту свободу. Згідно ч.3, ч.4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Частиною 1 ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При цьому, за правилами ч.2 ст.182 СКУ, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 182 СК України та п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності до ч.1 ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Таким чином, враховуючи всі встановлені обставини у справі, прожитковий мінімум на дитину певного віку, з урахуванням стану здоров»я та матеріального становища відповідача, суд вважає, що до стягнення підлягають аліменти в розмірі по 1000 гривень на кожну дитину щомісячно. Крім того, в силу ст.88 ЦПК України на користь позивача, як сторони, чиї позовні вимоги про розірвання шлюбу задоволено повністю з відповідача слід стягнути понесені позивачем судові витрати в розмірі 640 гривень.

Outcome: approved