Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення на її користь аліментів у розмірі 3500 грн. щомісяця на утримання неповнолітнього сина [PERSON] . Свої вимоги обґрунтовує тим, у шлюбі з відповідачем у них народився син [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя з відповідачем не склалося і рішенням суду від 09.03.2021 року шлюб між ними розірвано. Неповнолітня дитина проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач добровільно кошти для утримання сина не надає. Самостійно забезпечити його всім необхідним вона не може, а відповідач працює за межами України і може надавати дитині матеріальне забезпечення. Вважає, що відповідач як батько зобов`язаний брати участь в забезпеченні належних умов життя і розвитку сина. До початку судового засідання позивачка подала заяву про зміну заявлених вимог та просила стягувати з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Позивачка та її представник у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав у зміненому вигляді та пояснив, що відповідач згідний сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що відповідач є батьком народженого у шлюбі з позивачкою сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.4), який на даний час є неповнолітнім, проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні. В добровільному порядку питання щодо утримання неповнолітньої дитини позивачка та відповідач не вирішили. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України регламентують, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Зі змісту ст.180 СК України вбачається, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька. Стаття 182 СК України передбачає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стаття 183 СК України визначає, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки представник відповідача визнав вимоги позову, а підстав для відмови у прийнятті його визнання немає, то суд вважає, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частки від всіх видів його заробітку, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Питання про розподіл судових витрат слід вирішити відповідно до ст.141 ЦПК України. На підставі наведеного, ст. ст. 7, 180, 181, 182, 183 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved