Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу посилаючись на те, що 04 жовтня 2008 року зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] і проживала з ним разом до липня 2010 року. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося. Шлюбні відносини між сторонами припинені з липня 2010 року. Спільне господарство не ведеться. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Позивачка в судове засідання не зявилася, але надала суду заяву в якій просила розгляд цивільної справи за її позовом проводити у її відсутність на підставі наданих у справі письмових доказів, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Крім того повідомила, що в разі задоволення судом заявленого нею позову не будуть порушені права, свободи, інтереси, третіх осіб. Дитина залишається проживати разом з нею, за усною домовленістю з відповідачем у справі. Наданий судом строк для примирення позитивного результату не приніс. Позивачка ознайомлена з положеннями ст. ст. 206, 223 ЦПК України щодо розгляду справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності на підставі наданих у справі письмових доказів, позовні вимоги підтримує повністю. Крім того повідомив, що в разі задоволення судом заявленого позову не будуть порушені права, свободи, інтереси, третіх осіб. Дитина залишається проживати разом з позивачем, за усною домовленістю. Не потребує в наданні додаткового строку на примирення. Відповідач ознайомлений з положеннями ст. ст. 206, 223 ЦПК України щодо визнання позову та розгляду справи за його відсутності. Суд вважає, що справу можливо розглянути у відсутність сторін на підставі наявних в цивільній справі доказах. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи в сукупності суд приходить до висновку, що цивільний позов обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи з наступного. Як встановлено 04.10.2008 року позивачка з відповідачем зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Новоархангельського районного управління юстиції Кіровоградської області (свідоцтво про шлюб серії 1-ОЛ №033772) /а.с.5/. Від сумісного подружнього життя сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (світлокопія свідоцтва про народження серії 1-ОЛ №108549) /а.с.6/. На виконання положень ч. 1 ст. 111 СК України, ухвалою Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 20 листопада 2017 року провадження у справі було зупинено та надано сторонам строк на примирення терміном один місяць, який є достатнім та необхідним /а.с.19/, але суд відмічає, що це не дало позитивних результатів, ставлення позивачки, щодо припинення подружніх стосунків з відповідачем не змінилося. Тобто можливо зробити висновок, що відповідач не зробив в період іспитового строку певних кроків, щодо відновлення подружніх стосунків з позивачкою про, що свідчить її заява подана суду 20.12.2017 року /а.с.24/. В абз. 5 п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя від 21.12.2007 N 11, зазначено якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що повторне надання сторонам строку на примирення не створить позитивних наслідків, а тому суд прийняв рішення вирішувати справу по суті. Статтею 111 СК України на суд покладено обовязок, щодо вжиття заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно\~до ч. 2 ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання\~\~шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Ч. 2 ст. 114 СК України вказує на те, що\~у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. У відповідності ст. 24 СК України\~\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сімю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Сімя є природним і основним осередком суспільства і має право на захист з боку суспільства та держави. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є на думку суду неприпустимим. Враховуючи викладене та аналізуючи положення вище перелічених статей суд приходить до висновку, що у подружжя втрачені позитивні почуття один до одного, вони не бачать спільного подальшого майбутнього, сімейні стосунки досягли кризової межі і їх не можливо відновити, підстав для надання строку для примирення суд не вбачає. Розлучення відповідає дійсній волі жінки (позивачки у справі) та чоловіка (відповідача у справі). Після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті немайнові права сторін, а тому з вказаних підстав шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. На підставі викладеного та

Outcome: approved