Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів на утримання дитини в розмірі 59 752 грн. Свій позов обґрунтовувала тим, що рішенням суду від 30 травня 2012 року вирішено стягувати з відповідача аліменти на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 800 гривень. Відповідач неналежно виконує свій обов'язок по сплаті аліментів на утримання сина, невчасно та не в повному обсязі сплачує аліменти, тому позивачка просить стягнути з нього пеню за несвоєчасну сплату аліментів на утримання сина. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримав з мотивів викладених в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Суду пояснив, що в нього немає коштів щоб сплачувати аліменти вчасно. Вислухавши пояснення сторін, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу стягнення пені у зв'язку із простроченням сплати аліментів на утримання дитини. Судом встановлено, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 30 травня 2012 року вирішено стягувати з відповідача аліменти на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 800 гривень (а.с.3-4). Стягнення аліментів розпочато з 05 квітня 2012 року. Однак аліменти відповідач сплачував не в повному обсязі та несвоєчасно, внаслідок чого утворилась заборгованість, що сторони визнають, а також вказаний факт підтверджується довідкою-розрахунком ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції від 12.05.2014 року (а.с.5-6). Позивачкою надано суду висновок спеціаліста-аудитора, який провів розрахунок заборгованості (а.с.7-8), однак суд зазначає, що даний розрахунок проведено невірно. Відповідачем на подано доказів на спростування розрахунку заборгованості, який надано позивачкою. Відповідно до ст. 60 ЦК України Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно вимог ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006р. №3 «Про застосування судом окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у п.22 роз'яснив, що передбачена ст..196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Однак, відповідач не навів підстав для зменшення нарахування пені та й не просив про її зменшення. Відповідно до ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. У зв'язку з цим сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до наступних, а кількість днів прострочення за аліментами обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочено по сплаті певної суми заборгованості. Оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 11 вересня 2013 року по справі № 6-81 цс 13. З врахуванням цього, судом проведено перерахунок пені, з врахуванням кожної суми щомісячного платежу , в т.ч. періодичної часткової сплати щомісячних платежів відповідачем, множенням на кількість днів місяця та на 1 відсоток суми боргу, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів, що становить загальну суму пені за період який просить позивачка, з 01 травня 2012 року по 21 травня 2014 року включно, що становить 4 976 грн. Згідно із ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому судовий збір слід стягнути з відповідача в дохід держави. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів слід задовольнити частково. На підставі вищенаведеного, відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006р. №3 «Про застосування судом окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст. 196 Сімейного кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 59, 60, 79, 88, 84 ЦПК України,

Outcome: partial