Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому вимагає припинити право спільної сумісної власності на житловий будинок № 3 по вулиці Єйській в місті Запоріжжі разом з господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку, що розташована Запорізька область, Вільнянський район, с/рада Любимівська, площею 2,33 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства та визнати за нею право власності на вказане майно в цілому. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, просить їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не зявився в судове засідання без повідомлення причин, і не подав відзив. На підставі ст.ст.280-281 ЦПК України, судом проведений заочний розгляд справи. Суд, дослідивши надані йому докази, прийшов до наступних висновків. 28 вересня 1985 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. 16 серпня 1994 року шлюб між ними було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу І-ЖС № 057161 виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського району м.Запоріжжя від 16 серпня 1994 року. В період шлюбу було придбано майно, а саме житловий будинок № 3 по вулиці Ейській в місті Запоріжжі разом з господарськими будівлями та спорудами. ( Договір купівлі продажу посвідчений державним нотаріусом державної нотаріальної контори від 06 вересня 1989 року та зареєстрований в реєстрі № І-3682. Позивачка зареєстрована у будинку 14 лютого 1990 року. Після розірвання шлюбу, відповідач звертався до суду з позовом про поділ майна. Провадження по справі було припинено відповідно до ухвали Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 12 квітня 1991 року в звязку з поданням заяви відповідачем про припинення справи через добровільне врегулювання спору. Спір було врегульовано добровільно між сторонами , шляхом сплати грошової компенсації позивачем за Ѕ частину спірного житлового будинку відповідачу, що підтверджується письмовими доказами наявними в матеріалах справи. Позивачка вважала, що через сплату відповідачу грошової компенсації за Ѕ частину житлового будинку, вона стала власником цього будинку в цілому. В той же час, наразі звернувшись до нотаріальної контори виявилося, що до теперішнього часу спірний житловий будинок перебуває у спільній сумісній власності колишнього подружжя та залишається оформленим в цілому на відповідача. До відносин що виникли, підлягають застосуванню норми кодексу про шлюб та сімю , який діяв на той час. Відповідно до статті 22 КпШС, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно до статті 27 КпШС подружжя може укладати між собою всі дозволені законом майнові угоди. Відповідно до статті 28 КпШС в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Верховний Суд України під час розгляду справи № 6-37цс13 від 15 травня 2013 року висловив правову позицію, згідно з якою прийшов висновку, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої обставин, передбачених статтею 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Також і під час розгляду іншої справи № 6-68цс14, Верховний Суд України сформулював правову позицію від 02.07.2014 року, якою розяснив, що право власності співвласників на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Оскільки відповідач отримав грошові кошти за свою частку у житловому будинку то припинення права власності не завдасть істотної шкоди його інтересам. Окрім того, спірний житловий будинок жодним чином ним не використовується. Сторони мирним шляхом за добровільною згодою вирішили питання щодо спільного майна. Процедура внесення суми відшкодування вартості частки майна, з одного боку є гарантією справедливої сатисфакції особі у звязку з припиненням його права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання позивачем у справі своїх зобов язань перед відповідачем. Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Що ж стосується вимог позивача щодо майна у вигляді земельної ділянки, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 13 ЦПК України, збирання доказів у цbвільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки позивачем не надано доказів, того, що спірна земельна ділянка була придбана за час шлюбу, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині. На підставі викладеного,

Outcome: partial