Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-24 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про позбавлення їх батьківських прав відносно малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що її син [PERSON] проживає однією сім`ю, але не перебуває у шлюбі із [PERSON] . Від спільного життя вони мають дочку [PERSON] , [INFO] , у свідоцтві про народження якої вони вказані батьками. Відповідачі проживали з нею в [ADDRESS] , в будинку, який належить їй на праві власності. Рішенням виконкому Дубенської міської ради від 19 березня 2020 року №118 було визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] з батьком, [PERSON] . Дитина була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідачка [PERSON] пізно поверталася додому в нетверезому стані, вела аморальний спосіб життя, не дивлячись на те, що вона чекала дитину. Нічого не змінилося у її поведінці із народженням доньки. Друзі, спиртні напої, гулянки кожного дня супроводжували відповідачку по справі, а до дитини їй було байдуже. Увага її сина [PERSON] прикута до [PERSON] , а дитина для нього знаходиться на другому плані. Своїх батьківських обов`язків відповідачі не виконують. На даний час вони зі своєю дочкою [PERSON] не проживають. Дитина проживає з нею, тому всі турботи за [PERSON] лягли на її плечі: виховання, лікування, утримання. Навіть тоді, коли вони проживали з дитиною, обов`язки по вихованню дитини, лікуванню та утриманню вони не виконували. [PERSON] залишала дитину вдома саму на тривалий час, голодною. Поверталася додому в нетверезому стані. Вдома влаштовувала сварки, які супроводжувалися нецензурними словами. Ці сварки відбувалися в присутності малолітньої дочки, що негативно впливало на виховання дитини. Коли її не було вдома, відповідачка приводила в її квартиру своїх друзів, де вони розпивали спиртні напої, вели себе аморально. Доходило навіть до того, що вона виносила її речі та речі дитини з дому, носила їх в ломбард, так як не вистачало коштів на придбання алкоголю. Син також не виконує обов`язки по вихованню дитини. Свою поведінку пояснює тим, що він працює і йому ніколи приділяти увагу [PERSON] . Хоча він не має постійного місця роботи. Випадкові заробітки він витрачає на утримання не дитини, а на придбання спиртного її матері. Вероніка народилася хворобливою, тому потребує постійного лікування, проте батьки дитини лікуванням дитини не займаються. На думку [PERSON] спочатку потрібно лікувати матір дитини від алкогольної залежності, а тоді вже дочку. Зазначає, що вона спочатку надавала кошти на лікування [PERSON] від алкогольної залежності. Та коли переконалася, що лікування її не допомагає, оскільки не бажає міняти свою поведінку сама [PERSON] , відмовилася надавати кошти на лікування останньої. Та й лікуватися вона не бажає. У травні 2020 року їй було видано направлення на лікування стаціонарно у наркологічне відділення КЗ «Острозька обласна психіатрична лікарня» (направлення від 25.05.2020 року). Але від лікування вона відмовилася. Працювати відповідачі не бажають. На даний час відповідачі по справі припинили спілкування з дитиною, жодної участі у вихованні, лікуванні та утриманні малолітньої дочки не беруть, жодним чином не цікавляться її життям, станом здоров`я, не беруть ніякої участі у її розвитку, не проявляють батьківської турботи і любові щодо дитини. Вони самі усунулися від прав та обов`язків щодо своєї доньки, свідомо ними знехтували. Така поведінка відповідачки [PERSON] ставала підставою для притягнення її до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків. Так, постановою Дубенського міськрайонного суду від 24 вересня 2019 року [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП та призначено їй адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. Постановою Дубенського міськрайонного суду від 30 вересня 2020 року повторно відповідачку по справі було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП та призначено їй адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. Проте притягнення до адміністративної відповідальності результатів не дали, її поведінка не змінилася, вона і надалі зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя. Не можливо переконати також [PERSON] в тому, що якою б не була поведінка матері дитини, стан її здоров`я, його від обов`язку по вихованню, утриманню малолітньої дочки ніхто не звільняв. Вище зазначені обставини змусили її звернутися в суд з позовом про позбавлення відповідачів по справі батьківських прав відносно дочки [PERSON] та призначення її опікуном, так як позбавлення відповідачів батьківських прав є виправданим, так як цього потребують інтереси дитини. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Мельник Т.В. позовні вимоги підтримали з підстав зазначених у позовній заяві, яку просять задовольнити в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнали повністю, не заперечують проти позбавлення їх батьківських прав відносно дочки [PERSON] . Представник третьої особи: органу опіки та піклування Дубенської міської ради Кобилянський Р.Ф. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, показав, що відповідно до письмового висновку органу опіки та піклування, вважають за доцільне позбавити відповідачів по справі батьківських прав відносно дочки [PERSON] та призначити [PERSON] опікуном дитини. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Заслухавши учасників, дослідивши матеріали справи, докази по справі, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] , її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження серія [NUMBER] (а.с. 4). У свідоцтві про народження [PERSON] матір`ю зазначена [PERSON] (а.с. 5). Рішенням виконкому Дубенської міської ради від 19 березня 2020 року №118 було визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] з батьком, [PERSON] (а.с. 6). Дитина [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7). Постановою Дубенського міськрайонного суду від 24 вересня 2019 року [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП та призначено їй адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. Постановою Дубенського міськрайонного суду від 30 вересня 2020 року відповідачку по справі було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП та призначено їй адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн.(а.с. 8, 9). Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 05.05.2015, [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , а також стягнуто аліменти на їх утримання (а.с. 10-11). Дитині [PERSON] , [INFO] встановлено діагноз: Вроджена деформація грудинно-ключично-соскоподібного м`язу; вроджена м`язева правобічна кривошия; афективно-респіраторний синдром; затримка фізичного і психомовного розвитку; невротичні реакції; розбіжна косоокість, що стверджується випискою з медичної картки стаціонарного хворого від 20.12.2019 року та медичним висновком лікаря-генетика обласного медико-генетичного центру КП «Рівненський обласний клінічний лікувально-діагностичний центр ім. В.Поліщука» від 26.08.2020 року (а.с. 12, 13, 14). Згідно висновку органу опіки та піклування Дубенської міської ради від 24 червня 2021 року № 2785/05-02-29/21, вважають за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с. 45-47). Відповідно до висновку служби у справах дітей Дубенської міської ради №785 від 24.06.2021, вважають доцільним встановити опіку над малолітньою [PERSON] , [INFO] , та призначити її опікуном [PERSON] (а.с. 48-49). За змістом ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Згідно із п.2 ч.1 ст.164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як роз`яснено у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і у сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 18 грудня 2008 року по справі «Савіни проти України» наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. У принципі № 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, записано: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення». У частині 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, вказано: «Держави-учасники зобов`язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов`язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи». Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 цієї Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім цього, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України»). Відповідно до ст. 165 СК України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позивачкою було надано суду достатньо доказів та пояснень того, що відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків відносно доньки [PERSON] і подання зазначеного позову є насамперед способом захисту прав та інтересів дитини. Як зазначено в ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Враховуючи викладене, пояснення учасників судового засіданні, висновок органу опіки та піклування Дубенської міської суд вважає, що відповідачі свідомо ухиляються від виконання батьківських обов`язків відносно своєї доньки. Вони не піклуються про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначене є підставою для позбавлення батьківських прав відповідачів відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] . Разом з тим, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ч. 4 зазначеної статті суд при поновленні батьківських прав перевіряє наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. Відповідно до вимог ст. ст. 58, 60 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Враховуючи висновок служби у справах дітей Дубенської міської ради №785 від 24.06.2021, суд вважає доцільним встановити опіку над малолітньою [PERSON] , [INFO] , та призначити її опікуном [PERSON] .

Outcome: approved