Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] і від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивачка вказувала на те, що після розірвання шлюбу син сторін [PERSON] проживає разом з нею і знаходиться на її матеріальному утриманні, позивачка належним чином піклується про здоровя сина, його фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідач проживає окремо, участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, після розлучення сторони не спілкуються, відповідач ухиляється від спілкування, а тому можливості посвідчити дозвіл на виїзд сина нотаріально вона не має можливості, просила в судовому порядку надати їй дозвіл на тимчасові виїзди дитини, [PERSON] за межі України без дозволу (згоди) батька дитини [PERSON] до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку. Позивачка у судове засідання не з'явилася, до суду направила заяву в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує, просить розглядати справу у її відсутність. Відповідач в судове засідання не зявився, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, направив до суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Третя особа до суду свого представника не направила, про день і час розгляду справи були повідомлені належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Так, по справі встановлено, що позивачка та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 24.02.2014 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини. Судом встановлено, що позивачка виховує сина сама, відповідач проживає окремо, допомоги дитині не надає. У звязку із тим, що син часто хворіє та потребує оздоровлення в певних кліматичних умовах, позивачка має намір оздоровити дитину поза межами України. Так, за ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з ч.1 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст.2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» документами, що дають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є, зокрема, проїздний документ дитини. А згідно з ч.2 ст.4 цього Закону, оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 р. № 724), передбачено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України без згоди та супроводу другого з батьків (п. 2-2). Документом на право перетинання дитиною державного кордону є проїзний документ дитини (п. 2). Слід зазначити, що постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 р. № 724 до Правил перетинання державного кордону внесено зміни та затверджено їх нову редакцію. Змістовно зазначені положення не змінено, але в новій редакції їх викладено відповідно в п. 2 та 4-2. На виконання ст. 7 Закону, Кабінетом Міністрів України постановою від 31 березня 1995 р. № 231 затверджено Правила оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення. У п. 18 зазначається, що оформлення паспорта (проїзного документа) здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі якщо батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, із ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчується нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. За змістом п. 4-2 Правил перетинання державного кордону виїзд дитини за кордон здійснюється за документами, в яких має бути зазначено державу прямування. Для дитини, яка перебуває у пункті пропуску через державний кордон у супроводі одного з батьків, одним із таких документів є нотаріально посвідчена згода другого з батьків або рішення суду. Тому визначення у рішенні суду при наданні дозволу на виїзд дитини за кордон держави прямування є обов'язковим. Отже, суд вважає за можливе надати позивачці дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон, дитини [PERSON], [INFO], за межі України без дозволу (згоди) батька дитини [PERSON] до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку.

Outcome: approved