Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача та просить визначити місце проживання доньки [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначила, що вони з відповідачем мають доньку [PERSON] , [INFO] . В зареєстрованому шлюбі вони не перебували, спільне життя з відповідачем не склалося з причин несумісності характерів, відсутності взаєморозуміння та різних поглядів на життя. На даний час між ними існують непорозуміння щодо місця проживання дитини. Донька зареєстрована за місцем реєстрації матері за адресою: [ADDRESS] . Відповідач по справі категорично відмовляється надавати їй дозвіл на виїзд з донькою на відпочинок. Позивачка зазначає, що 28.08.2018 року набрав чинності Закон України № 2475-8 від 03.07.2018 року, яким внесено зміни до Сімейного кодексу та інших законів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання, за вказаним законом, якщо існує рішення суду про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, вона має право виїжджати з дитиною на строк не більше 1 місяця без отримання нотаріально затвердженої згоди батька. Зі свого боку вона зобов`язується не перешкоджати батьку дитини спілкуватися з нею у обсязі, достатньому для нормального розвитку дитини. З метою уникнення непорозумінь та суперечностей щодо місця проживання доньки [PERSON] просить визначити місце проживання разом з нею, за адресою реєстрації. Ухвалою суду від 24.10.2019 року позовна заява прийнята до розгляду, провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження. Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що на даний момент не існує жодних непорозумінь щодо проживання їх з позивачкою спільної дитини. За спільною домовленістю, зважаючи на вік дитини ( два роки) вони вирішили, що їй краще проживати разом з матір`ю, адже в цьому віці діти потребують фізичної присутності саме матері. В свою чергу, він як батько має право знати, в яку саме країну, на який період та з якою метою вивозять його дитину, так само і він має право виїжджати на відпочинок за кордон з донькою, отримавши дозвіл матері. Спотворивши зміст Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», позивач має на меті відсторонити його від прийняття рішень щодо спільної дитини в той час, коли не лише не існують підстави для винесення рішення суду, але і є відповідна домовленість між батьками. Він приймає участь у піклуванні про доньку шляхом добровільного перерахування щомісячно грошової суми у розмірі близько 8000 грн., дарує подарунки, що на його думку, сприяють розвитку дитини, але позивачка заборонила приносити подарунки та бачитись з дитиною. Просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Ухвалою суду від 18.02.2020 року справа призначена до судового розгляду по суті. В судове засідання позивачка не прибула, повідомлялася належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомила. Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, пояснила, що після того, як сторони почали проживати окремо, вони вирішили, що дитина залишиться проживати з матір`ю. На даний час стосунки між сторонами дуже напружені, між ними часто виникають сварки, під час яких відповідач неодноразово погрожував позивачці, що хоче щоб донька проживала з ним, зі свого боку позивачка побоюється, що відповідач зможе забрати доньку до себе. Так, декілька разів позивачка збиралася на відпочинок із дитиною та матір`ю відповідача, повідомляла його про це та просила надати дозвіл на виїзд дитини, на що відповідач категорично відмовляв їй. Позивачка не має на меті приховувати дитину від відповідача, не перешкоджає йому бачитися з донькою, навіть бажає, щоб батько брав участь у вихованні не тільки матеріально, а й фізично та духовно. Відповідач у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причини не явки суду не повідомив. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, наполягала на тому, що спору між сторонами не існує, взагалі вважає, що судовий спір ініційований стороною з іншою метою, яка унеможливлює застосування використаної у заяві норми права. При цьому батько дитини не вимагав і не вимагає та не має на меті зміни місця проживання дитини. Крім того відповідач вважає, що дворічній дитині дійсно важливо проживати в Україні у м. Харкові у квартирі разом з матір`ю, що позитивно впливає на психоемоційний, фізичний, душевний стан дитини. Вважає, що вимоги про встановлення місця проживання дитини заявлені необґрунтовано, оскільки відсутній будь-який спір між батьками дитини щодо місця її проживання, що свідчить використання позивачкою процесуальних прав всупереч інтересам дитини, на шкоду прав і законних інтересів відповідача та з метою, яка протирічить визначеним нормам ЦПК. Також пояснила, що батько з дитиною майже не спілкується, так як під час спілкування з матір`ю виникають сварки. Батько жодного разу не звертався до служби у справах дітей та суду щодо визначення місця проживання дитини, не звертається і не має на меті такі звернення. Відповідних доказів погроз зі сторони батька забрати дитину, позивачка не надала, при цьому вона може вільно і спокійно звернутися до відповідача та отримати дозвіл на виїзд дитини для відпочинку та оздоровлення. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки дитина і так проживає з матір`ю і спір з цього приводу відсутній. Представник третьої особи Департамент служб у справах дітей просить розглядати справу без участі представника, при винесенні рішення просить врахувати інтереси дитини. Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради наданий письмовий висновок про визначення місця проживання малолітньої дитини та акт обстеження умов проживання дитини. Дослідивши письмові матеріали справи, вислухавши представників сторін, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є матір`ю, а відповідач [PERSON] батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] . ( а. с. 8) За відомостями Департаменту реєстрації Харківської міської ради місце проживання [PERSON] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] . ( а. с. 12) Згідно ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Частиною 5 ст. 157 СК України передбачено, що той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі. Згідно ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради від 27.02.1991 р. №789-ХІІ, а також частин 7 і 8 статті 7 Сімейного кодексу України, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин 4, 5 ст. 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 31.01.2020 року про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , встановлено, що батько дитини [PERSON] та [PERSON] в зареєстрованому шлюбі не перебували, батьківство [PERSON] встановлено відповідно до ст. 126 СК України. Після припинення фактичних шлюбних відносин між батьками малолітня [PERSON] залишилася мешкати з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , де створено належні житлово-побутові умови для проживання, відповідно до акту обстеження умов проживання від 11.01.2020 року. ( а. с. 82) [PERSON] працює, має самостійний дохід, за місцем роботи характеризується позитивно, на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансері не перебуває, виконує батьківські обов`язки по вихованню та догляду за донькою. [PERSON] на співбесіді в Департаменті служб пояснила, що між нею та батьком дитини регулярно виникають сварки з питань, пов`язаних з вихованням доньки, у позивачки виникають побоювання, що батько самочинно змінить місце проживання дитини. [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] , відповідно до його письмових пояснень, наданих Департаменту служб, батько не заперечує проти визначення місця проживання дитини з матір`ю та стверджує, що з цього питання є домовленість і він її не порушує. На його думку, суперечки, що виникають між ним та матір`ю дитини, не пов`язані з питанням визначення місця проживання дитини. Питання щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON] додатково було розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини, враховуючи рекомендації комісії, в інтересах дитини, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] . ( а. с. 79-81) При вирішенні судом питання про визначення місця проживання дитини, суд звертає увагу на те, чи мають батьки реальну можливість займатися дитиною, створити їй необхідні умови для виховання і розвитку; рід діяльності батьків, режим їхньої роботи, матеріальне становище батьків. Виходячи з обставин справи, суд приходить до висновку, що комфортне проживання та належне виховання дитини буде забезпечено у разі її проживання разом із матір`ю. При цьому суд враховує вік дитини 2 роки 10 місяців на час розгляду справи. У такому віці дитина безумовно потребує материнської опіки та проживання у звичній для неї обстановці. Як пояснила представник позивачки, між сторонами виникають суперечки, сварки, відповідач казав, що забере дитину проживати до себе. Факт того, що спілкування з дитиною у батька відсутнє, в зв`язку із тим, що між батьками виникають сварки, не спростувала в судовому засіданні і представник відповідача [PERSON] . При цьому в судовому засіданні представник позивача звернула увагу на те, що відповідач категорично відмовляється надавати дозвіл на виїзд позивачці з донькою на відпочинок, між ними виникли непорозуміння та спілкуються вони лише по телефону. Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. У рішенні Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, рішення у справі «Olsson v/ Sweden (N2) від 27 листопада 1992 року, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Таким чином, виїзди дитини за кордон жодним чином не порушать право батька на участь у вихованні власної дитини, оскільки мають за мету перш за все захист прав дитини. Всі ці обставини у сукупності доводять, що в даний час, враховуючи інтереси малолітньої дитини, створення стабільних та гармонійних умов її розвитку, зважаючи на необхідність періодичних виїздів дитини за кордон для відпочинку, суд вважає необхідним визначити місце проживання дитини з матір`ю, а крім того буде доцільним закріпити домовленість сторін щодо місця проживання їх малолітньої дитини судовим рішенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved