Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-29 00:00:00

Позивачка звернулась з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів в її користь на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] в розмірі по 1/4 частці доходу відповідача на утримання кожної дитини щомісячно до часу досягнення дітьми повноліття, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] у них народилась двоє дітей донька [PERSON] та донька [PERSON] , які на даний час проживають з нею та на її утриманні. Оскільки відповідач не підтримує дітей матеріально, приховує від неї своє місце праці, інших дітей у відповідача немає, участі у вихованні дітей не бере, просить суд винести рішення яким стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі по 1/4 від його доходу . Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, у поданому відзиві на позовну заяву позовні вимоги визнає частково, не заперечує проти стягнення аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 від його доходу. Зокрема, з азначив, що позивач не навела потреб, матеріальних затрат, які були б підставою для встановлення більшого розміру аліментів, ніж передбачено законодавством. Крім того пояснив, що його прибуток складається сезонні роботи, тому заявлений розмір аліментів для нього є неможливим для виконання. Щодо вимого про стягнення з нього витрат на правничу допомогу в сумі 2 000 грн., то вважає, що позивачка не надала підтверджуючих доказів, щодо оплати нею таких. Заслухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, оцінивши подані докази, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони у справі є батьками [PERSON] [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24.11.2016 та маковецької [PERSON] [INFO] що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від [INFO] р.н. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Конституції України, Сімейного кодексу України, Закону України «Про охорону дитинства». Так, утримання дитини до досягнення нею повноліття є обов`язком батьків (стаття 51 Конституції України та стаття 180 СК України). Відповідно до положень частини 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з приписами частини 1 ст. 183 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частини 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Крім цього, суд враховує норми статей 8, 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» (26 квітня 2001 року № 2402-III), які передбачають право дітей на достатній життєвий рівень, рівність батьків у правах та обов`язках щодо дитини та права, обов`язки і відповідальність батьків за виховання та розвиток дитини. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, за час якого у них народилася доньки [PERSON] [INFO] , та [PERSON] [INFO] . Відповідач, як батько дитини, зобов`язаний її утримувати, однак, на даний час, добровільно цей обов`язок не виконує. Суд зазначає, що обов`язок щодо утримання та виховання дитини, створення для неї такого рівня життя, який був би достатнім для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, покладено на обох батьків, а не на одного з них, і саме обоє батьків зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 142 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбачених Законом. Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За нормою ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із ч. 1 ст. 183 СК України ч астка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно із нормою ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. А відтак, виходячи з вищенаведеного, а також враховуючи, що позивач не надала суду доказів на підтвердження матеріального стану платника аліментів (відповідача), щодо наявності у нього на праві власності, володіння та/або користування майна та майнових прав, суд вважає, що для забезпечення гармонійного розвитку дітей доцільним буде стягнення аліментів в розмірі 1/3 щомісячного заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дітьми повноліття, що дасть змогу в достатній мірі забезпечити необхідні потреби дітей для їх гармонійного розвитку. Згідно з ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Як вбачається із матеріалів справи на підтвердження понесених відповідачем судових витрат на професійну правничу допомогу суду було надано наступні докази: договір про надання правової допомоги № 30-05/21 від 30.05.2021, квитанцію від 17.06.2021 про оплату 2000 грн. за оплату професійної правничої допомоги адвоката при складанні позовної заяви та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 509 від 19.11.2004. Суд зазначає, що зміст поданого відповідачем запереченняу формі відзиву свідчить про те, що фактично відповідачем заперечується не обсяг заявлених позивачем судових витрат на предмет їх співмірності та обґрунтованості. Доводи відповідача викладені у відзиві на позовну заяву фактично зводяться до того, що заявлена позивачем сума витрат на правову допомогу не підтверджується поданими до заяви документами. Фактично від відповідача клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката та заперечень стосовно неспівмірності заявлених позивачем витрат на правничу допомогу, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді, не надходило. Суд зазначає, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України. Враховуючи наведене, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про покладення на відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн, пов`язаних із розглядом справи № 447/1944/21. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в сумі 908 грн.

Outcome: approved