Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення вартості нерухомого майна подружжя, а саме: ? частини вартості автомобіля марки «DAEWOO-LANOS» в сумі 123059 гривень, ? частини вартості житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] в сумі 23075 гривень та ? частини вартості квартири, що знаходиться в [ADDRESS], Бучацького району -10031 гривень, які є спільно нажитим майно. В ході розгляду справи уточнивши позовні вимоги представник позивачки просить суд стягнути із відповідача на користь позивачки ? частину вартості автомобіля марки «DAEWOO-LANOS», державний номерний знак [NUMBER] в сумі 43772 гривні, ? частини вартості квартири, що знаходиться в [ADDRESS], Бучацького району в сумі 10031 гривень та судові витрати по справі, мотивуючи тим, що майно набуте подружжям за час шлюбу належить їм на праві спільної сумісної власності, у разі поділу частки майна дружини та чоловіка є рівними. В судовому засіданні позивачка позивачка та її представник позов підтримали, суду пояснили, що 04 лютого 2003 року позивачка уклала шлюб з відповідачем по даній справі. Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 02 квітня 2015 року шлюб з відповідачем розірвано. За час перебування в шлюбі в 2007 році ними був придбаний автомобіль марки «DAEWOO-LANOS», державний номерний знак [NUMBER] за 247018 грн. (9,5 тисяч доларів США), договір купівлі-продажу був оформлений на ім'я відповідача, крім того відповідачем було придбано у власність ? частка квартири по [ADDRESS]. Оскільки дане майно є нажитим під час шлюбу із відповідачем, тому просила стягнути в її користь грошову компенсацію належної їй частки майна, судові витрати по справі та витрати на правову допомогу. Відповідач [PERSON] в судове засідання з'явився та згідно поданого письмового пояснення та наданих в судовому засіданні пояснень його представника, відповідач позов визнає частково - в частині поділу легкового автомобіля та згідний сплатити позивачці грошову компенсацію в сумі 43722 гривень. Що стосується квартири [ADDRESS], то вона є його особистою приватною власністю, відповідно до п. 4 ст. 57 Сімейного кодексу України в редакції від 04.08.2013 року, оскільки набута відповідно до ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду». Вислухавши учасників процесу, розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 04.02.2003 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Шлюб між сторонами розірвано 02.04.2015 року, про що свідчить копія рішення Бучацького районного суду Тернопільської області. Спільного господарства сторони не ведуть, ніяких відносин не підтримують. Під час шлюбу сторони у 2007 році придбали майно у вигляді автомобіля марки «DAEWOO-LANOS», державний номерний знак [NUMBER], який з урахуванням вимог діючого законодавства є спільною сумісною власністю подружжя і долі дружини та чоловіка являються рівними. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого МРЕВ ДАІ м. Заліщики власником автомобіля марки DAEWOO-LANOS TF69Y, реєстраційний номер [NUMBER], 2007 року випуску є [PERSON]. Відповідно висновку про оцінку автомобіля складеного 20.07.2016 року, наданого відповідно до ухвали Бучацького районного суду від 06.07.2016 року, ринкова вартість автомобіля DAEWOO-LANOS TF69Y, реєстраційний номер [NUMBER], 2007 року випуску станом на момент оцінки складає 87544,07 ( вісімдесят сім тисяч п'ятсот сорок чотири гривні 07 коп.). Як вбачається з довідки № 216 від 30.03.2016 року виданої директором Бучацького коледжу Подільського ДАТУ [PERSON] Бучацький радгосп-технікум дійсно надавав у найм [PERSON] та її сину [PERSON] в строкове користування житлове приміщення з метою особистого проживання згідно договору найму житлового приміщення в гуртожитку № 3 Бучацького радгоспу-технікуму по [ADDRESS] з вересня 1996 року до дня приватизації житла, яке було передано в комунальну власність територіальної громади села Трибухівці у 2007 році. 15 жовтня 2007 року виконавчим комітетом Трибухівської сільської ради був виданий [PERSON] ордер [NUMBER] на право зайняття [ADDRESS], на підставі рішення виконкому Трибухівської сільської ради від 21.06.2007 року. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, яке зареєстровано в електронному реєстрі прав власності 07.12.2007 року, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до п.4 ст. 57 Сімейного кодексу України в редакції від 04.08.2013 року, житло, набуте чоловіком (дружиною) за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» являються особистою власністю чоловіка (дружини). З таких обставин, підстави для задоволення позову в цій частині вимог відсутні. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60 СК України, ч.3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартира, жилі й садові будинки, земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі, грошові кошти та майно, належне подружжю та іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо, відповідно до п.23 Постанови № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділу спільного майна подружжя». Згідно вимог ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь справі. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Як встановлено в судовому засіданні, автомобіль марки «DAEWOO-LANOS», державний номерний знак [NUMBER], 2007 року випуску, вартістю 87544,07 грн. є спільним сумісним майном подружжя, з врахуванням визнання позовної вимоги відповідачем про компенсацію у грошовому виразі частки автомобіля, суд вважає за можливе розділити спільне майно подружжя, залишивши за [PERSON] автомобіль, стягнувши з нього на користь позивачки [PERSON] грошову компенсацію належної їй ? частки у спільному майні подружжя у розмірі 43772 грн. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі ст.ст. 57, 60, 61, 68 - 71 Сімейного кодексу України, з урахуванням Постанови № 11 від 21 грудня 2007 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділу спільного майна подружжя»,

Outcome: partial