Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-08 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом та просить стягнути з [PERSON] 993\~921, 19 грн. у відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення та 70 000 грн. 00 коп. у відшкодування моральної шкоди, мотивуючи вимоги тим, що внаслідок вчинення відповідачем кримінального правопорушення позивачці були завдані матеріальні збитки у розмірі 35955,88 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на момент подання позову становить 993921, 19 грн. Але, окрім матеріальної шкоди, неправомірними суспільно-небезпечними діями відповідача також позивачка понесла немайнові втрати, що спричинені моральними і фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у її житті та житті її родини: значно погіршився стан здоров`я, щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, негативні переживання та спогади, потреба в униканні аналогічних обставин, насторога, тривога, відчуття постійного психологічного дискомфорту, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення, приниженої гідності, побоювання щодо майбутнього стану здоров`я. Наслідки перенесених емоційних переживань внаслідок того, що позивачка стала жертвою шахрайства, а у її доньки та онучки відібрали квартиру, та психологічної травми призвели до появи негативних психосоматичних та психоемоційних змін: порушення сну, швидкої втомлюваності, пасивності, зниження настрою, пригніченості, нервозності, дратівливості, образливості, чутливості, фіксованості на негативних переживаннях, емоційної напруги, настороги, невпевненості в собі, відчуття тривоги з приводу майбутнього. Були порушені актуальні життєві плани, погіршені можливості побудови та реалізації нових життєвих перспектив і планів, самореалізації. Позивачка зазначає про те, що наслідки події, що сталася, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу (на лікування, проведення правових заходів), обумовили необхідність залучання значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, дотепер вимагають компенсаторних можливостей задля їх подолання. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідачка та її представник позовні вимоги не визнали, посилаючись на їх безпідставність. Заслухавши пояснення та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 липня 2017 року у справі № 750/8952/16-к (провадження № 1-кп/750/51/17) [PERSON] була визнана винуватою у пред`явленому їй обвинуваченні у вчиненні злочинів, передбачених частиною 3 статті 190 Кримінального кодексу України та частиною 4 статті 358 Кримінального кодексу України (в редакції Закону України від 07.04.2011р.) та призначено їй покарання: за ч. 3 ст. 190 КК України у вигляді 6 (шести) років позбавлення волі; за ч.4 ст.358 КК України (в редакції Закону України від 07.04.201 1р.) у вигляді 4 (чотирьох) місяців арешту. Звільнено [PERSON] від призначеного покарання за ч.4 ст. 358 КК України (в редакції Закону України від 07.04.2011р.) на підставі п.2 ч.1 ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. Даний вирок набув законної сили. Судом було встановлено, що 20 червня 2013 року, в денний час, маючи умисел на заволодіння коштами від реалізації квартири [ADDRESS] , перебуваючи в приміщенні приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А., за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] одержала у невстановлений слідством спосіб та від невстановленої органом досудового розслідування особи довіреність № ВТІ 124397 від 20.06.2013 року, зареєстровану в Єдиному реєстрі довіреностей за № 2527, на представлення інтересів [PERSON] з питань продажу, обміну або здачі в оренду належної останній квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , з правом продати, обміняти або здати в оренду її за ціною та на умовах на свій розсуд та отримати кошти в будь-якій валюті, достовірно знаючи, що [PERSON] з 26 травня 2013 року перебуває в Італії, за межами України і не видавала та не підписувала цю довіреність на її ім`я. Після цього, 25 липня 2013 року, в денний час, перебуваючи в приміщенні приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Красногора О.В., що за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , з метою заволодіння грошима від продажу квартири [PERSON] , достовірно знаючи, що остання з 26.05.2013 року перебуває за межами території України в Італії, і не підписувала довіреність на її ім`я, що даний документ є підробленим, містить завідомо неправдиві дані про делегування їй права продати, обміняти або здати в оренду квартиру за ціною та на умовах на свій розсуд та отримати кошти в будь-якій валюті, вводячи в оману нотаріуса та покупця квартири [PERSON] , надала приватному нотаріусу Красногору О.В. підроблену довіреність, зареєстровану в Єдиному реєстрі довіреностей за № 2527, посвідчену приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А., на підтвердження повноважень представника по реалізації квартири та отримання коштів від імені [PERSON] , для оформлення договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] з [PERSON] , внаслідок чого, нотаріусом Красногором О.В. був оформлений договір купівлі - продажу кв. [ADDRESS] , серії ВТК № 442408 від 25.07.2013 року між [PERSON] і [PERSON] , як представником [PERSON] та зареєстрований правочин у Державному реєстрі правочинів за № 2547, в результаті чого, шляхом обману покупця [PERSON] про наявність повноважень представника на реалізацію квартири та отримання коштів від імені [PERSON] , без згоди та відома останньої, [PERSON] заволоділа належними потерпілій [PERSON] грошовими коштами в сумі 287287,50 грн. від реалізації вказаної квартири, заподіявши власнику проданої квартири [PERSON] та покупцю [PERSON] майнову шкоду у великих розмірах. В подальшому, 26 липня 2013 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Красногором О.В. був посвідчений та зареєстрований в реєстрі за №2578 договір дарування за яким позивачка передала у власність безоплатно придбану напередодні вищезгадану квартиру [ADDRESS] своїй доньці [PERSON] . Згодом, мати відповідачки - [PERSON] звернулась до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом про визнання довіреності на підставі якої її донькою була відчужена квартира [ADDRESS] та договору купівлі-продажу цієї ж квартири недійсними і про витребування майна від добросовісного набувача. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 березня 2016 року у справі №750/5648/15 позовні вимоги [PERSON] були задоволені: визнано недійсною довіреність від 20 червня 2013 року, що була видана на ім`я [PERSON] , яка була посвідчена приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. та зареєстрована в реєстрі за № 2527, визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири від 25.07.2013 року укладений між позивачкою та [PERSON] , від імені якої діяла [PERSON] , що був посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Красногором О.В. і який був зареєстрований в реєстрі за № 2547, а також було витребувано від [PERSON] , як від добросовісного набувача спірну квартиру. Вказане рішення набуло законної сили 01.06.2016 року. Наслідки визнання правочину недійсним, передбачені статтею 216 Цивільного Кодексу України судом, при розгляді даної справи, застосовані не були. Після вчинення відповідачкою [PERSON] кримінального правопорушення, її мати - [PERSON] поновила свої права і повернула у свою власність квартиру [ADDRESS] , але матеріальні і моральні збитки, що заподіяні у зв`язку з вчиненням вищевказаного кримінального правопорушення, не відшкодовані. Згідно з частиною 1 статті 1177 ЦК України (далі - ЦК України) шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Крім того, частинами 1, 2 статті 216 ЦК України передбачено, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину і якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. У відповідності до статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі. Частиною 1 статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Верховний суд України в пункті 2 Постанови Пленуму «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27 березня 1992 року (з подальшими змінами та доповненнями) роз`яснив судам, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до статті 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. При цьому, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Частиною 6 статті 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, враховуючи те, що квартира [ADDRESS] була відчужена особою, яка не мала на це права, а договір купівлі - продажу за яким позивачка передала відповідачу грошові кошти в розмірі 287 287, 50 грн. був визнаний недійсним, зазначено відбулось внаслідок злочинних дій відповідача, що встановлено відповідним вироком суду, позов про відшкодування матеріальної шкоди підлягає частковому задоволенню та з відповідачки на користь позивачки належить стягнути 287\~287, 50 грн. отриманих за продаж квартири коштів. Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відповідно до приписів частини 1 статті 1167 ЦК України, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Верховний суд України в пункті 1 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 р. № 4 (із змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди. Крім цього, в пункті 3 вказаної Постанови зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У відповідності до частини 3 статті 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Верховним судом України в пункті 9 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 також звернув увагу судів на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Беручи до уваги всі обставини даної справи, суд вважає доведеним з боку позивачки спричинення їй моральної шкоди та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, приходить до висновку, що позов в частині стягнення у відшкодування моральної шкоди 70\~000 грн. обґрунтований та підлягає задоволенню у повному обсязі. Також з відповідачки належить стягнути судові витрати на користь держави. Враховуючи викладене,

Outcome: partial