Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-27 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона на даний час є повнолітньою. З 01.09.2014 року навчається в Сумському державному педагогічному університеті ім. А.С. Макаренка на комерційній основ. В зв'язку з навчанням потребує матеріальної допомоги. Усим необхідним її забезпечує мати, але вона не в змозі самостійно оплачувати вартість навчання, так як має невеликий заробіток. Відповідач є її батьком, мешкає останній окремо і коштів на її навчання не надає. Тому [PERSON] просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на її утримання в розмірі ? частини від усіх видів заробітку щомісячно до часу закінчення навчання, але не більше ніж до 23 років та зобов'язати батька сплатити половину вартості навчання згідно укладеного договору, а саме за 3 курс - 4760 грн., за 4 курс - 5475 грн. В судовому засіданні позивачка свої вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково. Щодо сплати аліментів не заперечив, в решті вимог просив відмовити, оскільки він не має фінансової можливості оплати половину вартості навчання доньки. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що дані вимоги пов'язані з сімейними правовідносинами, позов обґрунтований і підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що відповідач має повнолітню доньку [PERSON], яка на даний час є студенткою 1 курсу Сумського державного педагогічного університету ім. А.С. Макаренка за спеціальністю «Фізичне виховання» денної форми навчання. Період її навчання становить з 01.09.2014 року по 30.06.2016 року, що вбачається з довідки (а.с. 6). Відповідно до договору (а.с. 7) вартість навчання позивачки на 3 курсі становить 9520 грн., на 4 курсі - 10950 грн. Загальна вартість освітньої послуги складає 20470 грн. Позивачка вказує те, що на даний час її батьки разом не проживають. Мати, на утриманні якої вона перебуває, не може самостійно задовольнити її витрати, пов'язані з навчання, а тому вона вважає, що відповідач повинен брати в них участь. Згідно ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. В судовому засіданні [PERSON] проти сплати щомісячних аліментів на утримання доньки в розмірі ? частини свого заробітну не заперечив. Тому дані вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, а в решті позову [PERSON] суд вважає необхідним відмовити. Обґрунтовуючи свої вимоги в частині обов'язку батька оплатити додаткові витрати, позивачка посилається на ст. 185 СК України. Однак, обов'язки, визначені даною нормою закону, не можуть покладатися на батьків повнолітніх осіб (сина чи дочки), оскільки за правилами ст. 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Тобто, питання участі батьків у додаткових витратах покладається виключно на батьків неповнолітніх дітей. Виходячи зі змісту ст. 201 СК України, а також враховуючи те, що позивачка є повнолітньою особою, права на отриманням додаткових виплат за ст. 185 СК України, вона від батька не має. Поряд з цим суд вважає, що здобуттям професійної освіти не є особливою обставиною, яка потребує саме додаткових витрат. Згідно ст. 185 СК України батьки зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). На думку суду оплата вартості освітньої послуги, яку отримує [PERSON], за договором, укладеним між [PERSON] та Сумським ДПУ ім. А.С. Макаренка (а.с. 7), відноситься до звичайних витрат, пов'язаних з навчанням, обов'язок сплати яких визначається ст. 199 СК України. Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд приймає до уваги також і матеріальне становище відповідача, а саме те, що він на даний час проживає в [ADDRESS]. На території сільської ради майна, земельних ділянок та земельних паїв не має. Допомоги та соціальних виплат не отримує. Відомості про нього як підприємця в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відсутні. При цьому [PERSON] є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС й на даний час перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м. Лебедині та Лебединському районі, де отримує пенсію за віком у розмірі 1150,84 грн. Зазначене стверджується довідками Голубівської сільської ради (а.с. 24), УПСЗН виконкому Лебединської міськради (а.с. 25), державного реєстратора реєстраційної служби Лебединського МУЮ у Сумській області (а.с. 26), УПФУ в м. Лебедині та Лебединському районі Сумської області (а.с. 35), а також посвідченням учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с. 27) та пенсійним посвідченням (а.с. 28). Враховуючи те, що [PERSON] має дохід лише у вигляді пенсії у розмірі 1150,84 грн., який менший за розмір мінімальної заробітної плати, на думку суду він не може надавати матеріальну допомогу повнолітній доньці у тому обсязі, який заявлений в її позовній заяві. Тому вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково. Сплату судового збору суд вважає необхідним покласти на відповідача пропорційно до розміру задоволених вимог, визначивши його в сумі 121,80 грн. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial