Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 24 червня 2016 року помер її чоловік, після її смерті залишилося спадкове майно- житловий будинок № 5 по вул. Майданній (колишня вулиця [PERSON]) в с.Василів, Білоцерківського району. Позивачка у передбаченому законом порядку прийняла спадщину після смерті чоловіка. При поділі спадкового майна між спадкоємцями, згідно з договором про поділ спадщини від 27 грудня 2016 року, посвідчений державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори та зареєстрований за №3-4497, цей житловий будинок входить до частини спадкового майна, яке передано позивачці. Однак, нотаріус відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказаний житловий будинок в звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на цей будинок. Позивачка просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування на житловий будинок за адресою: Київська область, Білоцерківський район, с. Василів, вул. Майданній, буд.5. В судове засідання позивачка не зявилась, про місце, час та дату розгляду справи повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач направила до суду заяву про визнання позову та розгляд справи у відсутність її представника. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов»язків \\ спадщини\\ від фізичної особи, яка померла \\ спадкодавця\\, до інших осіб \\ спадкоємців\\. Згідно ст.1218 ЦК україни до складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст..1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, подружжя, батьки . Згідно ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно зі ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. За ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Такі ж норми знайшли своє відображення у ЦК УРСР\\ в редакції 1963 р.\\, що діяв на момент виникнення спірних правовідносин. Згідно ст.537 ЦК Української РСР в ред.1963 р. частина майна, що залишилася не заповіданою, розподіляється між спадкоємцями за законом, закликаними до спадкоємства в порядку статей 529-533 цього Кодексу. Статтею 529 ЦК Української РСР в ред..1963 р. було визначено коло спадкоємців за законом першої черги діти, дружина і батьки померлого. Згідно ст.548 ЦК Української РСР в ред..1963р. для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. А відповідно до ст.549 ЦК Української РСР в ред..1963 р. дії , що свідчать про прийняття спадщини : 1\\ якщо спадкоємець фактично вступив в управління або володіння спадковим майном ; 2\\ якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до діючих станом на момент відкриття спадщини рекомендацій, викладених в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду УРСР № 4 від 24.06.1983р. « Про практику розгляду судами України справ про спадкування», якщо у передбачений ст.549 ЦК Української РСР шестимісячний строк для прийняття спадщини позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. « Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. По справі було встановлено, що 24 червня 2016 року помер чоловік позивачки [PERSON], який заповіту за життя не складав. Із спадкової справи щодо майна померлого [PERSON] за № 305/2016 вбачається, що позивачка [PERSON] фактично вступила в управління спадковим майном, подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, а згідно договору про поділ спадщини від 27 грудня 2016 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори та зареєстрований за №3-4497, спірний житловий будинок входить до частини спадкового майна, яке передано позивачці. Постановою від 27 грудня 2016 року державний нотаріус Другої білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок під №5, що розташований по вулиці Майданній у с. Василів, Білоцерківського району, Київської області, який входить до складу спадкового майна, що залишилось після смерті [PERSON], померлого 24 червня 2016 року. Постанова мотивована тим, що [PERSON] не надала нотаріусу документи, що підтверджують право власності померлого на житловий будинок. Судом встановлено, що в технічному паспорті на вказаний житловий будинок по вул. Майданній, 5 в с. Василів, Білоцерківського району Київської області від 27 липня 2016 року, вказано, що рік побудови житлового будинку з господарськими будівлями та побутовими будівлями та спорудами встановлений - 1993р. Земельна ділянка під будинком надана [PERSON] згідно рішення Василівської сільської ради від 24 вересня 1992 року. Відповідно до іншого рішення Василівської сільської ради від 11 травня 1993 року №29 [PERSON] було надано дозвіл на забудову садиби по вул.Червоний Майдан, 5 в с.Ваислів. Оскільки, судом встановлено, що спірний буджинок побудовано у 1993 році, застосуванню підлягають правові норми щодо набуття права власності на нерухоме майно, які діяли на той час, а саме, Цивільний кодекс УРСР в редакції 1963 р. Згідно ст..120 ЦК УРСР 1963 р.\\ до внесення змін згідно Закону України « Про власність» від 06.01.1994р.\\ колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок. продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Таким чином, суд вважає, що померлий [PERSON] набув у власність житловий будинок під № 5 по вул. Майданній в с. Василів Білоцерківського району відповідно до законодавства, яке діяло на час його забудови. А тому за позивачкою [PERSON] слід визнати право власності на вищевказаний житловий будинок в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved