Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-08 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом, в якому просить визнати недійсним та неукладеним кредитний договір від 27.09.2005 р., визнати недійсним договір застави від 27.09.2005 р. Мотивує заяву тим, що в кредитному договорі відсутні істотні умови договору визначені законодавством, дає підстави вважати його не укладеним, не додержано в момент вчинення правочину вимог, які встановлені ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, що тягне за собою недійсність правочину, у зв'язку з чим змушена звернутися до суду. В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомили. В подальшому представником позивачки було подано заяву про розгляд справи за їх відсутності. Представники відповідача проти задоволення позову заперечували, пояснили, що позивачка посилається на норми законодавства, які були прийняті після укладення договору. Суд, заслухавши представників відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. 27.09.2005 р. між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та позивачкою [PERSON] було укладено кредитний договір № 269/л-а (а.с.5-8), за умовами якого банк надав, а [PERSON] отримала кредит в розмірі 47200, 00 доларів США зі сплатою 13,9% річних за весь строк фактичного користування кредитом з кінцевим терміном повернення до 27.09.2010 року. Відповідно до п. 5.1.1 вищезазначеного кредитного договору, позичальник - [PERSON] зобов'язалась забезпечити своєчасне повернення кредиту і сплату нарахованих відсотків. В забезпечення виконання кредитних зобов'язань, між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] 27.09.2005 року був укладений договір застави (а.с. 9-10), за яким позивачка передала у заставу належний їй на праві власності автомобіль марки КАМАЗ, модель 53229, 2005 року випуску, кузов № [NUMBER], державний реєстраційний номер № [NUMBER]. У договорі застави вартість вказаного автомобіля визначена за погодженням сторін у сумі 280000,0 грн. Правонаступником за цими зобов'язаннями стало ТОВ «Вердикт Фінанс», яке уклало 02.02.2012 р. з попереднім кредитором договір факторингу, що підтверджується рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 28.01.2014 р. (а.с. 13). Відповідно до угоди № 269/л-а від 27.09.2005 р. позивачці було надано грошові кошти в сумі 47200,00 доларів США, що підтверджується заявою на видачу готівки № 3 від 27.09.2005 р. Як на підставу позову позивачка посилається на недотримання банком Постанови НБУ № 168 від 10.05.2007 р., не було вказано в договорі істотні умови, а саме детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту, графік платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом. Разом з тим, зазначена Постанова НБУ № 168 прийнята через 2 роки після укладання спірного договору. Зміни до Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», на які посилається позивач, також внесені вже після укладення договору (2011р.). Проте до правового договору застосовуються норми законодавства, які діють на час їх виникнення, адже закон немає зворотної сили. Стаття 58 Конституції України встановлює, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. Суди мають відмовляти в позові з такою вимогою. У цьому разі можуть заявлятися лише вимоги, передбачені главою 83 Книги п'ятої Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 548 ЦК України недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимога) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Позивачкою [PERSON] не обґрунтована вимога щодо необхідності визнання кредитного договору недійсним, а тому вимога визнання недійсним договору застави не підлягає задоволенню, оскільки вона є похідною він основного зобов'язання. У відповідності до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В порушення зазначеної вимоги позивачкою не надано належних доказів, які б довели обставини на які вона посилається як на підставу позовних вимог. А тому позов, не ґрунтується на вимогах діючого законодавства, задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed