Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-08 00:00:00

позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про поділ квартири за № 250 у будинку 48 «А» по вул. Лазаренка у м. Львові, що належить бувшому подружжю на праві спільної сумісної власності, виділивши [PERSON] ? її ідеальної частини, припинивши право спільної сумісної власності на дану квартиру. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилається на те, що вона зареєструвала шлюб з відповідачем 24 листопада 2001 року у міському відділі реєстрації актів громадянського стану Львівського обласного управління юстиції. Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 7 травня 2015 року шлюб між нею та відповідачем був розірваний. За час подружнього життя за їх спільні кошти у 2005 році ними була придбана квартира [ADDRESS],яка за їх взаємною згодою була оформлена на відповідача - [PERSON] Анатолійовича.В позасудовому порядку відповідач не бажає поділити квартиру,що є спільним майном подружжя в рівних частинах,а саме по 1/2 її частини за кожним з них,у звязку з чим вона не може реалізувати своє право щодо дарування своєї частини квартири синові. У судове засідання сторони не з'явились, надіслали заяви про слухання справи у їх відсутності, позивачка позовні вимоги підтримала, відповідач позов визнав. Оскільки,визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону та не порушує права та інтереси інших осіб,суд приймаає визнання відповідачем позову. Дослідивши матеріали справи,суд вважає,що позов підставний та підлягає до задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 24 листопада 2001 року у міському відділі реєстрації актів громадянського стану Львівського обласного управління юстиції зареєстрували шлюб. Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру, виданого 17 лютого 2005 року Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради, [PERSON] володіє на праві приватної власності квартирою № 250, загальною площею 64.6 кв.м, яка знаходиться в м. Львові на вул. Ак. Лазаренка, 84 «А». Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 07 травня 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності ,незалежно від того,що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Як зазначено у ст. 61 СК України, обєктом спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно,які були одержані за цим договором є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Виходячи зі змісту ст. 60, 61 СК України, суд приходить до висновку, що квартира, набута під час перебування у шлюбі є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Розірвання шлюбу, відповідно до ст.68 СК України, не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте під час шлюбу. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу(ст.69 СК України). Згідно ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини і чоловіка є рівними. Виходячи з положень ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу,є їх спільною сумісною власністю,якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За наведених обставин,позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на 1/2 частину квартири є підставними та підлягають до задоволення.

Outcome: approved