Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом, в обґрунтування якого вказала, що з серпня 1998 року по 30 липня 2014 року постійно проживала однією сімєю у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу з [PERSON] у належній їй на праві власності квартирі №29, розташованої в будинку №84 по вул.Машинобудівельній в м.Маріуполі. 30.07.2014 року [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 41/100 частини житлового будинку №52-б по вул.Першотравневій в м.Маріуполі, автомобілю марки Chevrolet «AVEO SF69Y», 2008 року випуску, державний номер [NUMBER]. У встановлений законом термін дочки померлого [PERSON], [PERSON], [PERSON] та позивачка звернулись до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, однак [PERSON] було розяснено, що вона не зможе отримати спадщину, оскільки не перебувала у зареєстрованому шлюбі з померлим, крім того без встановлення того факту, що на час придбання автомобілю вона з [PERSON] проживали однією сімєю, до складу спадкового майна буде включений весь автомобіль. На підставі викладеного позивачка була вимушена звернутись до суду та просить встановити факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сімєю з серпня 1998 року по день його смерті 30.07.2014 року, визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] автомобіль марки Chevrolet «AVEO SF69Y», визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку вказаного автомобілю. Ухвалою Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 09.04.2015 року вилучено з кола співвідповідачів [PERSON] Ухвалою Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 09.07.2015 року вилучено з кола співвідповідачів [PERSON] Позивачка [PERSON] в судовому позовні вимоги підтримала, пояснила, що з [PERSON] почала зустрічатись в 1996 році, у 1998 році він переїхав проживати до неї, стали жити однією сімєю, разом харчувались, оплачували комунальні послуги, придбали необхідні речі, мали спільний бюджет. В 1998 році діти [PERSON] ще були неповнолітніми і проживали разом з ними, окремо стали жити після того, як одружились, [PERSON] в 2006 році, [PERSON] в 2009 році та [PERSON] в 2010 році. [PERSON] з батьком ніколи не спілкувалась, [PERSON] приходила декілька разів, відносини між ними були рівними, неприязні не виникало. Зі старшою дочкою [PERSON] вони підтримували дружні стосунки, позивачка хрещена мати її дитини. [PERSON] пішов на пенсію в 2000 році, приблизно через чотири роки влаштувався до ПАТ «Азовзагальмаш», де пропрацював два роки, у 2006 році влаштувався сторожем. [PERSON] працювала машиністкою, з 2005 року отримувала заробітну плату і пенсію. В 2006 році придбали автомобіль марки «Chevrolet», до цього в них був автомобіль марки «Опель», який купив її молодший син, а виручені гроші вклали у кредит на придбання нової машини. Кредит чоловік оформив на себе, сплачували сім років у поштовому відділенні, за місцем проживання позивачки. Прожили разом 18 років, за цей час не розлучались, 30.07.2014 року у лікарні помер [PERSON] Похованням займалась позивачка і [PERSON], вона надавала гроші та купувала продукти, а відповідачка займалась організаційними питаннями, поминальний обід замовляли в с.Каменськ. В грудні 2014 року зверталась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Через два дні після смерті [PERSON] приїхала [PERSON] і вимагала віддати автомобіль, на що позивачка відмовила. Представник позивачки [PERSON], який діє на підставі договору про надання юридичної допомоги, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила, що [PERSON] доводиться їй батьком, є ще дві дочки. До 2008 року він проживав [INFO], після розподілу будинку, батько на другому поверсі, а мати- на першому. Розірвання шлюбу було фіктивним. В листопаді 2008 року [PERSON] зібрав свої речі та переїхав до [PERSON], після чого фактично з матірю не жив. Автомобіль «Опель» придбав, ще за спільного життя з матірю. З батьком відповідачка бачилась періодичність один-два рази на місяць. Вважає, що автомобіль, це власність батька, він займав гроші у сестри, які самостійно віддавав з пенсії. Похованням займалась [PERSON] разом з чоловіком, поминальний обід оплачували разом з [PERSON] Після смерті батька вона із сестрами звернулись до нотаріальної контори, [PERSON] і [PERSON] відмовились від спадщини на її користь. Також [PERSON] надала письмові заперечення, в яких вказала, що довідка КСН мкр «Курчатова» №234 від 06.08.20147 року про проживання [PERSON] з 1998 року по день смерті [ADDRESS], визиває сумніви та вимагає критичного відношення суду. Представник співвідповідачки [PERSON]- [PERSON], який діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив в їх задоволенні відмовити, вказав, що позивачка не надала жодних доказів, які б підтверджували факт її проживання з [PERSON] однією сімєю, всі витрати по похованню несла [PERSON] Із графіку погашення кредитного договору по автомобілю вбачається, що всі платежі внесені [PERSON] У останнього були відносини і з іншими жінками, а розірвання шлюбу було фіктивним для постановки на квартирний облік. Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності з ч.2 ст.256 ЦПК України справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян розглядаються судом, коли діючим законодавством не визначено іншого порядку їх встановлення. В іншому порядку, окрім судового, встановити проживання однією сімєю факт позивачка не в змозі. У відповідності до вимог ст.3 СК України сім'ю складають особи, як спільно проживають,пов'язані спільним побутом , мають взаємні права та обов'язки. Для визначення осіб як такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст.74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбане спірне майно. Судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON], було розірвано 29.09.1995 року, що підтверджується, свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим Іллічівським відділом реєстрації актів громадського стану м.Маріуполя. Рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 24.06.2003 року між [PERSON] та [PERSON] розділено, придбане у період шлюбу, домоволодіння №52-б, розташоване по вул.Першотравневій в с.Каменськ м.Маріуполя. За [PERSON] визнано право власності на частку будинку, а саме на жилі кімнати І-2, І-3, сені аІ-І та І-І, ванну, кухню, погреб, частину першого поверху, а саме котельню, гараж, вбиральню, сарай. За [PERSON] визнано право власності на жилу прибудову, а саме на жилу кімнату І-4, частину нежилої прибудови, на першому поверсі на частину котельної, коридори 2-2, 2-1, туалет, жилу кімнату 2-3. Наведено перелік робіт, які необхідно провести [PERSON] та [PERSON] для ізолювання двох квартир. Тобто [PERSON] належала частина будинку №52-б по вул.Першотравневій в с.Каменськ м.Маріуполя, яку він обслуговував та підтримував в ній порядок. Як вбачається з рішення Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 24.06.2003 року [PERSON] зазначила, що між нею та [PERSON] склались відносини, в силу яких вони не можуть проживати в одному будинку, який є їх спільною власністю. Просила суд визнати за нею та відповідачем право власності на 1/2 частину будинку за кожним та розділити його в натурі. Пояснила, що бажає отримати в натурі приміщення, які розташовані на першому поверсі, оскільки склався такий порядок користування, фактично займала їх останні роки, [PERSON] займав жилі кімнати на другому поверсі, поставив на них замок, там знаходяться всі його речі. [PERSON] 05.01.1995 року разом з синами приватизувала квартиру [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло. В судовому засіданні оглянуті фотографії за період з 1999 року по 2010 рік, на яких зображені [PERSON] з [PERSON], з яких вбачається, що між ними були теплі відносини. Є фотокартка на якій зображено сина позивачки разом з дочками [PERSON] До суду, в якості доказів надані довідка КСН мкр «Курчатова» №234 від 06.08.2014 року про проживання [PERSON] з 1998 року по день смерті 30.07.2014 року разом з [PERSON] [ADDRESS], та довідка КСН сел.«Каменськ» про проживання [PERSON] з 1976 року по листопад 2008 року разом по вул.Першотравневій, буд.52-б. До вказаних довідок суд відноситься критично та не сприймає в якості доказів, оскільки вони суперечать одна одній. Факт проживання позивачки однією сімєю з [PERSON] також підтверджується поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що дружить з [PERSON] з 1982 року. [PERSON] знає з 1995 року, він також працював на Аглофабриці. З 1995-1996 року почав проживати з позивачкою, постійно жили разом. Ходили один до одного у гості, їздили до батьків свідка та батьків [PERSON] Позивачка та співмешканець свідка хрестили дитину старшої дочки [PERSON] Кредит на автомобіль сплачували за спільні гроші. Допитана в якості свідка [PERSON] пояснила, що проживає [INFO], з 1997 року, познайомилась з сусідами [PERSON], синами та [PERSON], які вели сумісне господарство, виховували дітей. Спочатку в них був автомобіль марки «Опель» білого кольору, потім марки «Шевроле» червоного кольору, казали, що разом сплачують кредит. Свідок [PERSON], в судовому засіданні вказав, що позивачка доводиться йому матірю, до 2011 року проживав з нею. Мати почала жити з [PERSON], коли свідкові було 11-12 років. [PERSON] постійно проживав з ними, займався його вихованням та вихованням братів. Міг поїхати до с.Каменськ на один-два дні, оскільки він займався будуванням належного йому будинку. В 2008 році вони придбали автомобіль марки «Шевроле», свідок і його брат [PERSON] були поручителями. [PERSON] придбав у [PERSON] автомобіль марки «Опель», одразу виплатив 5000,00грн., потім батьки сказали, що терміново необхідно ще 10000,00грн., які він займав у матері своєї дружини. 01.05.2010 року свідок потрапив в ДТП на автомобілі марки «Опель», зі сторони [PERSON] ніяких претензій не було. [PERSON] бував у с.Каменськ, коли йому було близько 15 років, їздили всією сімєю. Свідок допомагав матері та вітчиму сплачувати за автомобіль, коли в них не вистачало грошей. Коли [PERSON] знаходився у лікарні, дізнались, що він взяв у кредит меблі, домовились у магазині їх повернути і забрати гроші, які віддали на лікування. Похованням займався свідок з матірю. [PERSON] сказала, що грошей не має, вона допомагала в оформленні, але не оплачувала. Мати забирала свідоцтво про смерть, купляла продукти на поминальний обід, а [PERSON] відвозила їх до кафе. Допитана свідок [PERSON] пояснила, що знайома з [PERSON] понад 25 років, їй відомо, що вона приблизно 18 років постійно проживала з [PERSON], вели сумісне господарство, виховували хлопців, між ними були ідеальні відносини, купляли все сумісне, у тому числі автомобіль. Відомо, що у [PERSON] був будинок, він будував гараж. Також в судовому засіданні в якості свідка була допитана [PERSON], яка пояснила, що [PERSON] доводився їй чоловіком. Шлюб розірвали в 1994-1995 році фіктивно, з метою отримання квартири, з яким жили разом до 2008 року. В 2003 році розділили будинок, оскільки їй набридли його постійні гульки з жінками. Після 2004 року вдома не знаходився по три- чотири дні. У [PERSON] були й інші жінки, [PERSON] одна з них. Після 2010 року почав залишатися у свідка на ніч, давав гроші на операцію, допомагав матеріально, збирався повертатися додому. Коли хворів, у лікарні не відвідувала. В 1994 році сумісно покупали автомобіль марки «Жигулі», потім машину марки «Опель-кадет». Допитана в якості свідка [PERSON], пояснила, що з 2002 року проживає [INFO], доводиться сусідкою Бардакововим. Відомо, що шлюб між ними було розірвано, про розподіл майна нічого не знає. Про те, що [PERSON] почав зустрічатись з [PERSON] стало відомо в 2006-2007 роках. [PERSON], допитана в судовому засіданні в якості свідка пояснила, що проживає в [INFO] з [PERSON] підтримувала дружні відносини з 1970 року. Анатолій не проживав з [PERSON] з 2008 року протягом пяти років, однак періодично приїжджав, допомагав їй робити ремонт, надавав гроші на операцію. У звязку з чим розділили будинок та чи залишався ночувати свідкові не відомо. До [PERSON] приїжджав на авто червоного кольору, купив мякі меблі, які піднімали з вулиці на другий поверх. Після розподілу будинку розбирав гараж та бетоніти переносив на іншу частину, де почав будувати новий гараж. Організацією поховання [PERSON] займалась відповідачка, хоронили з вул.Першотравневої, 52-б. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що шість років тому проживала по вул.Першотравневій, [PERSON] доводились їй сусідами через чотири будинки, дружила з [PERSON]. [PERSON] бачила постійно, приїжджав на червоній машині, робив прибудову в будинку. Зі слів [PERSON] відомо, що він неодноразово збирав речі та уходив. Похованням займалась дочка [PERSON]. Аналізуючи пояснення допитаний в судовому засіданні свідків, судом встановлено, що позивачка з кінця 90-х років почала зустрічатися, а потім сумісно проживати з [PERSON] у належній їй на праві власності квартири. Вели сумісне господарство, приймали сумісні рішення, в тому числі щодо придбання авто, виховували її синів, відвідували батьків, зустрічалися з друзями, хрестили дитину дочки [PERSON], підтримували дружні відносини з сусідами. [PERSON] після розірвання шлюбу, за рішенням суду розділив з дружиною [PERSON] будинок, який має два окремі входи, з першого та другого поверхів, проживаючи вже з [PERSON], приїжджав та проводив на своїй половині будівельні роботи, в тому числі і будував гараж, в звязку з чим автомобіль постійно стояв біля двору, який вони з позивачкою сплачували з 2006 року, а попередній продали сину позивачки [PERSON], проти чого не заперечує і відповідачка, яка також підтвердила, що під час знаходження [PERSON] у лікарні за ним доглядала [PERSON], вона ж отримувала допомогу на поховання. Суд погоджується з тими обставинами, і вважає їх достатніми, що [PERSON] залишався бути зареєстрованим у своєму власному будинку, підтримував першу дружину, допомагав їй матеріально та фізично, оскільки, як пояснили свідки, він був широкої душі людина, мав матеріальний дохід, вони довгий час прожили з [PERSON] разом, виростили трьох дітей. В той час, як [PERSON] ні у лікарні чоловіка не відвідала, ні організацією поховання не займалась. До показань свідків [PERSON] та [PERSON]К, в тій частині, що [PERSON] проживала з [PERSON] до 2008 року, а розірвання шлюбу було фіктивним, суд відноситься критично і не приймає до уваги, оскільки вони спростовуються добутими у судовому засіданні доказами. Так стороною відповідачки надано повідомлення про прийняття [PERSON] на квартирний облік в 1989 році, а шлюб розірвано в 1995 році. Свідок [PERSON] є матірю відповідачки і зацікавлена в результатах розгляду справи. Отже, автомобіль марки Chevrolet «AVEO SF69Y», 2008 року випуску, державний номер [NUMBER], власником якого є [PERSON] був придбаний в період спільного проживання, в результаті спільної праці, за спільні кошти. Факт проживання [PERSON] разом з [PERSON] у період придбання та оплати вартості вказаного автомобіля, підтверджується наданими копіями квитанцій про оплату вартості автомобіля, з яких вбачається, що у період з 08.04.2006 року по 20.09.2012 року оплата здійснювалась [PERSON] у відділеннях АТ «Ощадбанк» №8013/053, що розташоване в м.Маріуполі по вул.Маміна Сибіряка, 38 та №10004/0465, що розташоване в м.Маріуполі по вул.Маміна Сибіряка, 36, які знаходяться поблизу з будинку №84 по вул.Машинобудівній, де проживає [PERSON] Що стосується коштів, за які придбався автомобіль марки Chevrolet «AVEO SF69Y», суд приходить до висновку, що машина придбалась за кошти від продажу автомобілю «Опель», доходів [PERSON] і [PERSON] як з заробітної платні так і пенсії. 30.07.2014 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецької області, згідно довідки до форми №106/о №226 причиною смерті є дифузний склерозуючий гломерул нефрит. Як вбачається з разового доручення №880 УПФУ в Іллічівському районі м.Маріуполя [PERSON] отримала допомогу на поховання [PERSON] Договір-замовлення на організацію та проведення поховання оформлено на [PERSON] З пояснень свідків, допитаних в судовому засіданні, встановлено, що [PERSON] хоронили як з вул.Машинобудівельної так і з вул.Першотравневої, оскільки і за першою, і за другою адресою люди знали його багато років. З заявами про прийняття спадщини до Третьої Маріупольської державної нотаріальної контори звернулись [PERSON], [PERSON], [PERSON] Згідно із ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю , але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно , що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 цього Кодексу. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що ст.74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю , необхідні докази: ведення спільного господарства , наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї, а також наявність усталених відносин. Отже, законодавець передбачив можливість набуття права власності на майно осіб, які не перебувають у шлюбі, в разі, коли вони проживають однією сім'єю , між ними склалися стабільні відносини, що притаманні подружжю. Як роз'яснено у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про судову практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при застосуванні ст.74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Таким чином, суд приходить до висновку, що на час придбання автомобілю [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю, мали спільний бюджет, вели спільне господарство. Відповідно до ч.1ст.61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до роз'яснень, що надані судам у п.17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», розглядаючи позови, пов'язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, спільною сумісною власністю, зокрема, є: майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом (статті 60-74 Сімейного кодексу України). Відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач та його представник у судовому засіданні не надали суду жодного з переконливих доказів, що спростовують доводи позивача, в звязку з чим суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. Керуюючись ст.ст.321, 328, 392, 1220, 1261, 1270 ЦК України, ст.ст. 10, 59, 60, 213, 215, 256 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved