Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-13 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивачка звернулася до суду з даним позовом, в якому зазначила, що наказом Волноваського районного відділу освіти Волноваської РДА № 446к від 28 грудня 2002 року її було прийнято на посаду старшого бухгалтера матеріального відділу централізованої бухгалтерії Волноваського районного відділу освіти з 02 січня 2003 року. 03 лютого 2003 року наказом Волноваського районного відділу освіти № 31 від 03.02.2003 року її переведено бухгалтером централізованої бухгалтерії І категорії. 21 серпня 2018 року відділ освіти Волноваської РДА перейменовано на відділ освіти управління освіти , сім`ї , молоді та спорту райдержадміністрації. Наказом Управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Волноваської районної державної адміністрації № 40-к від 19 січня 2021 року позивачку звільнено з посади бухгалтера централізованої бухгалтерії відділу освіти УОСМС на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України. У день звільнення позивачки 19 січня 2021 року в порушення вимог ст.116 КЗпП України відповідачем не було виплачено всі належні суми при звільненні. Тільки 29 березня 2021 року відповідач виконав свої зобов`язання, перерахувавши кошти на карту АТ КБ «Приватбанк». Середньоденна заробітна плата позивачки складає 358,66 гривень. На підстав ст. 117 КЗпП України просить суд стягнути з відповідача на її користь за 69 календарних днів 24747,54 гривень та судовий збір. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні позивачка свої вимоги підтримала, на їхньому задоволенні наполягала, зазначила, що про майбутню ліквідацію Управління та вивільнення працівників керівництво знало ще в вересні 2020 року, однак ніяких дієвих кроків не вжило, тому спочатку були заблоковані рахунки Управління в грудні 2020 року, 19 січня 2021 року звільнили працівників без належних виплат при звільненні, потім в лютому 2021 року ліквідували Управління, виділили кошти на виплати звільненим працівникам, які вона отримала тільки 29 березня 2021 року. Вважає, що вина роботодавця в контексті ст. 117 КЗпП України наявна. \~ \~ \~ \~Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, просила в позові відмовити, посилалася на те, що відповідно до ст. 89 Бюджетного Кодексу України, Закону України від 17 вересня 2020 року « Про внесення змін до Бюджетного Кодексу України» визначено розмежування видатків між районним бюджетом та бюджетами новостворених територіальних громад. В зв`язку з чим постало питання ліквідації структурних підрозділів управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Волноваської райдержадміністрації, так як код програмної класифікації видатків та кредитування місцевого бюджету ТПКВК -1161 (забезпечення діяльності інших закладів у сфері освіти) з переліку мережі розпорядників коштів виключено. Це фінансування, в тому числі, і централізованої бухгалтерії , в якій працювала позивачка. 19 січня 2021 року наказом № 40-к [PERSON] звільнено на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. Оскільки на день звільнення -19.01.2021 року Управління самостійно не мало змоги вирішити питання щодо виплат згідно до законодавства, то керівництво змушено було видати трудову книжку з поясненнями про причини відстрочення виплати розрахункових коштів. Виплата розрахункових стала можлива тільки в березні 2021 року за рахунок виконання доходної частини місцевого бюджету за 2020 рік (вільні залишки). Вважає, що затримка виплати розрахункових відбулася не через вину відповідача. Також не погоджується з сумою середнього заробітку за весь час затримки, оскільки зазначена позивачкою сума 24747,54 гривень це без утримання податків, вважає, що ця сума складає 19921,77 гривень. \~ \~ \~ \~Суд, вислухавши позиції сторін, вивчивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. \~ \~ \~ \~З трудової книжки [NUMBER] позивачки [PERSON] судом встановлено, що наказом №446к від 28.12.2002 року її прийнято старшим бухгалтером матеріального відділу централізованої бухгалтерії Волноваського районного відділу освіти з 02.01.2003 року ( запис № 17 ). \~ \~ \~ \~Наказом РВО № 31 від 03.02.2003 року позивачку переведено бухгалтером централізованої бухгалтерії І категорії ( запис № 18). \~ \~ \~ \~З 21.08.2018 року відділ освіти Волноваської РДА перейменовано на відділ освіти Управління освіти, сім`ї, молоді та спорту райдержадміністрації ( розпорядження голови РДА від 14.05.2018 року № 224, запис № 19). \~ \~ \~ \~Наказом № 40-к від 19.01.2021 року позивачку [PERSON] звільнено з посади бухгалтера централізованої бухгалтерії відділу освіти за п.1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. ( запис № 20) \~ \~ \~ \~Згідно довідки в.о. начальника УОСМС [PERSON] , середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 358,66 гривень. \~ \~ \~ \~З виписки по картці АТ КБ «Приватбанк» , належної [PERSON] , судом встановлено, що 29.03.2021 року на картку надійшла заробітна плата в розмірі 1225,41 гривень від УОСМС Волноваської РДА. \~ \~ \~ \~ У відповідності до положень ст. 115 КЗпП України , ст. 24 Закону України Про оплату праці передбачено обов`язок роботодавця регулярно виплачувати заробітну плату його працівникам відповідно до умов договору, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України , власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу . Частиною 1 статті 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до положень ст.34 Закону України «Про оплату праці» , працівникам проводиться компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України , в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу , при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до роз`яснень, які містить п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», не проведення розрахунку з працівником в терміни, передбачені ст.116 КЗпП України , є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП , якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Аналогічна позиція висвітлена в рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 , щодо офіційного тлумачення положень ст.233 КЗпП України , у взаємозв`язку з положеннями статей 117 , 237-1 КЗпП України . З огляду на вищенаведене та враховуючи те, що відповідач - Управління освіти , сім`ї, молоді та спорту Волноваської райдержадміністрації, не провів своєчасно із позивачем повного розрахунку в строк, визначений ст.116 КЗпП , та представник відповідача в судовому засіданні не заперечувала цього факту, суд приходить до висновку, що з\~ відповідача слід стягнути на користь позивачки [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 19 січня 2021 року по 29 березня 2021 року за 69 календарних днів х 358,66 гривень = 24747,54 гривень. Відповідно до роз`яснень викладених у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.99 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» , задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Щодо посилання представника відповідача на відсутність вини установи в затримці виплати належних позивачці сум в день звільнення, суд зазначає таке. Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе , що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили як надзвичайної або невідворотної за даних умов події. Отже, непереборною силою є надзвичайна або невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла відвернути, і ця подія завдала збитки. Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини ( обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Форс-мажорними обставинами ( обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору ( контракту, угоди тощо) , обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме, загроза війни, збройний конфлікт, ворожда атака, блокада, військове ембарго , загальна військова мобілізація , військові дії, оголошена та неоголошена війна, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо. Відповідачем не надано судові такого висновку торгово-промислової палати України про наявність форс-мажорних обставин при затримці виплати належних при звільненні сум позивачці [PERSON] . Таким чином, сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності по ст. 117 КЗпП України. \~ \~ \~ \~Не дотримання відповідачем послідовності дій , передбачених частиною 5 статті 5 Закону України № 3166-VІ, при ліквідації бюджетної установи , не може слугувати виправданням затримки розрахунку з позивачкою у день її звільнення 19 січня 2021 року, оскільки , як встановлено судом з пояснень представника відповідача [PERSON] , ще в вересні 2020 року начальник управління освіти, сім ї, молоді та спорту [PERSON] зверталася з листом до голови Волноваської райдержадміністрації щодо вирішення питання фінансування виплат працівникам відділу освіти при звільненні. Однак дієвих заходів керівництвом вжито не було. Суд враховує, що за рішенням Конституційного Суду України від 22.02.2012 у справі № 1-5/2012 невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Також суд зважає на правові висновки Верховного Суду України та Верховного Суду, за якими визначальними при застосуванні положень ст.117 КЗпП України є такі юридично значимі обставини як невиплата належних працівникові сум при звільненні та момент проведення з ним остаточного розрахунку, тому після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні (постанова Верховного Суду України від 29.01.2014 у справі № 6-144ц13, постанова Верховного Суду від 06.06.2018 у справі № 756/10829/15-ц). Відповідно до ст.141 ЦПК України, з урахуванням того, що позивачем сплачено судовий збір за позовну вимогу щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки судові витрати за ставкою судового збору, передбаченої Законом України «Про судовий збір» в сумі 908 гривень.

Outcome: approved