Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

позивачка звернулася в суд з позовом, який підтримала в судовому засіданні і просила стягнути з відповідача фізичної особи - підприємця [PERSON] кошти в сумі 9612грн., з яких: кошти сплачені за договором від 13.07.2014 р. в сумі 5661,92грн., моральна шкода в сумі 3000 грн., неустойка розміром 0,1 % від вартості договору за кожен день простроченого терміну в сумі 951 грн. за 195 діб, мотивуючи тим, що 13.07.2014р. між позивачкою та фізичною особою - підприємцем [PERSON] було укладено договір про надання послуг, який був підписаний обома сторонами та скріплений печаткою виконавця. Відповідно до умов договору, виконавець робіт повинен був організувати установку та передати у власність замовнику пластикові вікна, які у договорі зазначені як ПВХ конструкції або «Вироби», а замовник зобов'язаний оплатити вартість виробів та наданих виконавцем послуг на загальну суму 4876,40 грн. На виконання п. 3.1 договору, яким передбачено обов'язок замовника оплатити повну вартість виробів та послуг, ПАТ «Альфа-Банк», в особі Висторопського С.С., який на підставі довіреності №493/13 від 25.07.2013р., уклав з нею кредитний договір №401633356 від 13.07.2014 р., згідно п. 2.1 якого надано суму кредиту 5461,57 грн. Протягом періоду з серпня по листопад 2014 р. нею були внесені суми, які погасили основну суму кредиту та проценти за користування кредитом в сумі 5661,92 грн. Відповідно до п. 3.2 договору, після виконання п. 3.1 виконавець зобов'язаний передати у власність замовника вироби із ПВХ конструкцій протягом 30 робочих діб з моменту підписання договору, тобто до 30.08.2014р. Станом на 03.08.2014 р. вона не отримала від відповідача жодних телефонних дзвінків або інших будь-яких повідомлень про дату передачі виробів, тому вона особисто телефонувала до відповідача, на що їй відповіли, що замовлення буде виконано. 21.09.2014 р. під час розмови із секретарем відповідача їй повідомили, що її договір втрачено і необхідно надіслати на електронну адресу відповідача копії договору та заказу, що вона терміново виконала. Крім того, в телефонному режимі їй повідомили, що місцезнаходження офісу було змінено відповідно до даних вказаних в договорі, а саме: його офіс, де підприємець здійснює свою господарську діяльність уже знаходився за іншою адресою по [ADDRESS]. На її претензію відповідач відмовився надати їй оплачений товар, але пообіцяв передати та установити пластикові вікна до 28.09.2014р. Однак, на даний час відповідач відмовляється передати їй у власність замовлений товар або повернути у добровільному порядку сплачені нею кошти, на її телефонні дзвінки відповідач не відповідає, тому вона вимушена була звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Враховуючи вказані обставини, просила позов задоволити в повному обсязі. Відповідач фізична особа - підприємець [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, що підтверджується оголошенням в газеті «Черкаський край» від 06.03.2015 року, про причини неявки суду не повідомив, тому суд, враховуючи думку позивачки, матеріали і обставини справи, відповідно до ст. 224 ЦПК України, вважає за можливе вирішити спір без участі відповідача, провівши заочний розгляд справи. Вислухавши позивачку, вивчивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що 13.07.2014р. між позивачкою та фізичною особою - підприємцем [PERSON] було укладено договір про надання послуг, який був підписаний обома сторонами та скріплений печаткою виконавця. Відповідно до умов договору, виконавець робіт повинен був організувати установку та передати у власність замовнику пластикові вікна, які у договорі зазначені як ПВХ конструкції або «Вироби», а замовник зобов'язаний оплатити вартість виробів та наданих виконавцем послуг на загальну суму 4876,40 грн. На виконання п. 3.1 договору, яким передбачено обов'язок замовника оплатити повну вартість виробів та послуг, ПАТ «Альфа-Банк», в особі Висторопського С.С., який на підставі довіреності №493/13 від 25.07.2013р., уклав з нею кредитний договір №401633356 від 13.07.2014 р. Відповідно до п. 3.2 договору, після виконання п. 3.1 виконавець зобов'язаний передати у власність замовника вироби із ПВХ конструкцій протягом 30 робочих діб з моменту підписання договору, тобто до 30.08.2014р. Відповідно до п. 3.9 договору, обов'язки виконавця вважаються виконаними в повному обсязі після підписання замовником акта приймання-передачі виробів. Як вбачається із змісту ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. В зв'язку з невиконанням відповідачем умов договору, позивачка неодноразово зверталася до відповідача, на що отримувала в телефонному режимі відповідь, що замовлення буде виконано. 21.09.2014р. під час розмови із секретарем відповідача, їй пояснили, що договір втрачено, тому копію договору і заказу необхідно надіслати на електронну адресу відповідача, що позивачка терміново виконала. Відповідач відмовлявся надати позивачці оплачений товар, але пообіцяв передати та встановити пластикові вікна до 28.09.2014р. Однак, на даний час умови договору відповідачем не виконані, замовлений товар позивачці не переданий, відповідач відмовляється передати позивачці оплачений товар або повернути сплачені нею кошти. Згідно ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Пунктом 14 частини 1 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено поняття «нечесна підприємницька практика», згідно якого це будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції. Статтями 18 і 19 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено підстави для визнання договору недійсним, зокрема, укладення договору на умовах, що обмежують права споживача та вчинення правочину з використанням нечесної підприємницької практики. Крім того, однією з підстав визнання договору недійсним, що передбачена п. 3 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» є відмова від пред'явлення споживачу товару, що пропонується, та прийняття замовлення або ненадання товару протягом розумного строку чи демонстрування дефектного зразка товару. Частиною 2 ст. 215 ЦК України передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною (ч. 2 ст. 216 ЦК України). Відповідно до п. 4.2 договору, у випадку невиконання п. 3.2, виконавець зобов'язаний виплатити неустойку в розмірі 0,1% від вартості даного договору за кожний робочий день прострочення. Пунктами 4 та 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Внаслідок невиконання відповідачем умов договору, позивачці завдано моральну шкоду, яка полягає в тому, що вікна в будинку позивачки, які вона прагнула поміняти, перебувають в непридатному стані, вони не тримають тепла, в кімнатах будинку холодно, що викликає дискомфорт, додаткову оплату за спожитий природний газ для опалення будинку. Від цього страждають члени сім'ї позивачки, в тому числі двоє неповнолітніх дітей, позивачка переносить душевні хвилювання, поскільки кошти нею оплачені, а вироби згідно договору не передані, в сім'ї виникають неприязні відносини через ситуацію, що склалася. Моральна шкода позивачки полягає в моральних стражданнях, яких вона зазнала, в зв'язку з неправомірними діями відповідача, обсяг зусиль, які необхідно докласти позивачці для відновлення свого попереднього стану та знайдення коштів для придбання не переданих відповідачем виробів, суд оцінює моральну шкоду в розмірі 500 грн. яка є обґрунтована, відповідає вимогам розумності і справедливості. Частиною 3 ст. 88 ЦПК України передбачено, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Вислухавши позивачку, дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши та оцінивши їх у єдності і сукупності, враховуючи, що договір є обов'язковим до виконання обома сторонами, однак відповідач не виконав договірні зобов'язання належним чином та у встановлений договором строк, використовуючи нечесну підприємницьку практику, внаслідок чого договір є недійсним, тому він повинен повернути позивачці все, що він одержав на виконання цього договору, виходячи з встановлених судом обставин і визначених відповідно до них правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, з відповідача ФОП [PERSON] необхідно стягнути на користь позивачки [PERSON] кошти сплачені за договором від 13.07.2014 р.в сумі 5661,92 грн., моральну шкоду в сумі 500 грн. та неустойку в розмірі 951 грн., а всього 7112,92 грн. Крім того, стягненню з відповідача підлягає на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 215, 216, 526, 629 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів», Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»,

Outcome: partial