Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-24 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом мотивуючи тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] , у зв`язку з чим відкрилася спадщина, до складу якої ввійшло, в тому числі, право на земельну частку пай, яке було посвідчено сертифікатом серії СМ №0058457, яку вона прийняла шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, будучи спадкоємцем за заповітом, після смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] , але юридично за життя не оформила. Вона є спадкоємцем першої черги за законом. Однак нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину так, як вона пропустила шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини. Крім того, нотаріус звернув увагу на необхідність підтвердження факту належності вище згаданого сертифікату на право на земельну частку (пай), факту про те, що [PERSON] є рідною дочкою [PERSON] , а також факту належності заповіту [PERSON] .. Необхідність встановлення даних фактів виникла через розбіжності в написанні анкетних даних спадкодавців, а саме « [PERSON] », замість правильного [PERSON] та « [PERSON] », замість правильного [PERSON] , які зазначені в свідоцтвах про смерть та інших правовстановлюючих документах. При вказаних обставинах вона не може отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі, у зв`язку з чим просила встановити вище згадані факти, а також визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. Позивачка [PERSON] заявлені вимоги підтримала, просила справу розглянути без її участі, надіславши до суду письмову заяву. Представник відповідача Буриківської сільської ради в задоволенні позову не заперечував, просив справу розглянути без його участі, про що повідомив суд письмово листом. Оскільки сторони у судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши обставини справи, надані докази та давши їм оцінку, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] в м.Київ померла мати позивачки [PERSON] , що вбачається з копії свідоцтва про смерть (а.с.14). Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається, в тому числі, з права на земельну частку пай, яке було посвідчено сертифікатом серії СМ №0058457, яку вона прийняла шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, згідно вимог ст.534, п.1 ч.1 ст.549 ЦК Української РСР, які діяли на час відкриття спадщини, будучи спадкоємцем за заповітом, після смерті своєї матері (бабусі позивачки) [PERSON] , яка померла [INFO] , але юридично за життя не оформила, що підтверджується, копією свідоцтва про смерть [PERSON] , копією сертифікату на право на земельну частку (пай), копією заповіту, довідкою Буриківської сільської ради (а.с.10-13). Згідно з інформаційних довідок зі Спадкового реєстру, спадкові справи після смерті [PERSON] не заводилися, свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с.18). Позивачка, будучи спадкоємцем першої черги за законом заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори в установлений законом шестимісячний строк не подала, що вбачається з роз`яснення нотаріуса (а.с.22). При цьому позивачка [PERSON] перебувала в жалобі після смерті матері, яка була визнана судом недієздатною та вважала, що проживаючи разом з останньою прийняла спадщину, що підтверджується рішенням Оболонського районного суду м.Києва (а.с.17). Згідно з інформаційних довідок зі Спадкового реєстру, спадкові справи після смерті [PERSON] не заводилися, свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с.19). Частиною 1 статті 1261 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. При цьому спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.1, ч.2 ст.1220 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за заявою спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як вбачається з роз`яснень, які містяться в п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7, та сформульованої відповідно до рішень цього Суду правової позиції, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Суд приходить до переконання, що строк подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори був пропущений позивачкою з поважних причин, оскільки остання була в жалобі після смерті матері та вважала, що прийняла спадщину шляхом спільного проживання зі спадкодавцем. Такі обставини, з огляду на те, що в матеріалах справи відсутні фактичні данні про заперечення будь-кого щодо переходу до позивачки спадкового майна належного спадкодавцю, спадщина до теперішнього часу залишається відкритою, суд визнає поважними, оскільки вони, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, були для позивачки об`єктивними, непереборними та істотними труднощами, що завадили їй своєчасно звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Стаття 2 Цивільного процесуального кодексу України закріплює, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В силу ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. З рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» від 27.06. 2000 року вбачається, що при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Виходячи із сформованої практики цього ж Суду, стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, по своїй суті, є гарантом права власності, оскільки визнає право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Виходячи із положень книги 6 Цивільного кодексу України, спадкове право захищає власність фізичних осіб, позивачка, пов`язана зі спадкодавцем кровним походженням, усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини в розумінні ст.1 Першого протоколу до Конвенції, становитиме майно позивачки виходячи із законодавчого визначення спадкових правовідносин, суб`єктом яких вона є. Крім того, позивачка також не спроможна належним чином оформити свої спадкові права, через неможливість підтвердження родинних відносин між своєю бабусею [PERSON] та матір`ю [PERSON] , оскільки у довідці про народження останньої в графі мати зазначено « [PERSON] », тоді як у свідоцтві про смерть її прізвище, ім`я, по батькові зазначене як « [PERSON] », що вбачається з копії свідоцтва про смерть [PERSON] та довідки про народження №1282 (а.с.10,14). Між тим, родинні відносини між [PERSON] та [PERSON] , щодо їх кровної спорідненості, повністю підтверджені матеріалами справи. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] - [INFO] в м.Київ померла [PERSON] (а.с.10). Як вбачається з довідки про народження №1282 від 21.12.1967 року - [INFO] народилася « [PERSON] » і її матір`ю записана « [PERSON] (а.с.15). Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] - 14.08.1958 року « [PERSON] » (в російському варіанті) уклав шлюб з « [PERSON] » (в російському варіанті) і після реєстрації шлюбу мати позивачки змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.15). Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Таким чином, даючи оцінку наведеним вище доказам, суд вважає, що спадкодавець [PERSON] , яка померла [INFO] є рідною дочкою [PERSON] , яка померла [INFO] . Крім того, позивачка не може оформити спадщину, через розбіжності в написанні імені та по батькові [PERSON] у сертифікаті на право на земельну частку (пай) серії СМ №0058457, в якому невірно зазначено « [PERSON] », замість правильного « [PERSON] », що вбачається з листа відділу держгеокадастру в Буринському районі (а.с.24). Між тим, факт належності сертифікату на право на земельну частку «пай» саме [PERSON] , повністю підтверджений матеріалами справи. Зокрема, як вбачається з свідоцтва про смерть серії [NUMBER] - [INFO] в м.Київ померла [PERSON] (а.с.10). Відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії СМ №0058457 він був виданий 19.06.1996 року на підставі розпорядження Буринської райдержадміністрації від 04.06.1996 року за №200 на ім`я « [PERSON] » (а.с.11). Згідно довідки виданої 12.03.2019 року №72 Буриківською сільською радою Буринського району Сумської області сертифікат на право на земельну частку (пай) серії СМ №0058457, який зареєстровано 25.06.1996 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №269 виданий на ім`я « [PERSON] », належить [PERSON] , яка померла [INFO] в м.Київ (а.с.23). Відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Таким чином, даючи оцінку наведеним вище доказам, суд вважає, що вище згаданий сертифікат на право на земельну частку (пай) належить померлій [INFO] [PERSON] , при цьому розбіжності у правовстановлюючих документах виникли через відхилення від орфографічних норм при міжмовному перетворенні. Крім того, позивачка також не спроможна належним чином оформити свої спадкові права, через розбіжності у заповіті посвідченому 15 листопада 1995 року Буриківською сільською радою Буринського району Сумської області, в якому помилково зазначено, що він складений від імені « [PERSON] » на користь « [PERSON] », тоді як він складений від імені [PERSON] на користь [PERSON] (а.с.12). Разом з тим, судом встановлено, що згідно довідки виданої 12.03.2019 року №73 Буриківською сільською радою Буринського району Сумської області заповіт від імені [PERSON] , посвідчений Буриківською сільською радою Буринського району Сумської області 15 листопада 1995 року за №52, не змінювався та не скасовувався (а.с.13). Згідно п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи по встановленню факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Таким чином, даючи оцінку наведеним вище доказам, суд вважає, що заповіт посвідчений Буриківською сільською радою Буринського району Сумської області 15 листопада 1995 року за №52, фактично складений від імені [PERSON] , яка померла [INFO] в м.Київ на користь [PERSON] , яка померла [INFO] в м.Київ, при цьому розбіжності у правовстановлюючих документах виникли через відхилення від орфографічних норм при міжмовному перетворенні. Частиною 4 статті 206 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, фактичні обставини справи, а також те, що позивачка не може скористатись в повному обсязі своїм правом власності на спадкове майно шляхом нотаріального оформлення спадщини, при цьому визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позов доведений і підлягає задоволенню.

Outcome: approved