Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-23 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про визнання спільною сумісною власністю нежитлових приміщень технічного поверху № 8а, 19а, 20а, 22а загальною площею 97,2 кв.м в житловому будинку літ А-14 за адресою [ADDRESS] , визнання недійсним свідоцтва про право власності за [PERSON] від 22.12.2018 р. на зазначені нежитлові приміщення та скасування державної реєстрації права власності. В обґрунтування позову позивачка зазначила, що 11.02.2011 р. вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] 26.12.2012 р. за договором купівлі-продажу № 6764 від 03.12.2012 р., посвідченим приватним нотаріусом ХМНО Чуєвою О.Д., реєстраційний номер майна 34063182, відповідачем на сімейні кошти були придбані спірні нежитлові приміщення. Заочним рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 11.01.2018 р. розірвано шлюб між нею та відповідачем [PERSON] . Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 02.03.2018 р. з відповідача на її користь на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку. 05.06.2018 р. державним виконавцем Міжрайонного ВДВС по Основ`янському та Слобідському районах м. Харків ГТУЮ у Харківській області Гальцовою А.О. накладено арешт на нерухоме майно відповідача, а саме на нежитлові приміщення технічного поверху № 8а, 19а, 20а, 22а, загальною площею 97.2 кв. м. в житловому будинку літ. А-14 за адресою [ADDRESS] , про що винесено постанову про арешт майна 56226676 від 05.06.2018 р., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний № 414463330 від 05.06.2018 р. 22.12.2018 р. в рахунок погашення боргу Свідоцтвом приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Ушивець О.Ю. посвідчив, що [PERSON] належить на праві власності майно, що складається з: нежитлових приміщень технічного поверху № 8а, 19а, 20а, 22а загальною площею 97,2 кв.м. в житловому будинку літ. А-14, в [ADDRESS] . Поділ спірного майна між подружжям не відбувся, частки кожного в цьому майні не встановлені, а тому позивачка є співвласником вищезазначеного майна разом зі своїм колишнім чоловіком - [PERSON] . Відповідач не мав права розпоряджатись зазначеним нерухомим майном, і, відповідно, не мав права укладати правочин - свідоцтво від 22.12.2018 р. з ціллю відчужити дані приміщення сторонній особі. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові, додала, що для придбання спірного нежитлового приміщення в [ADDRESS] її чоловік [PERSON] продав квартиру по [ADDRESS] , яка була подарована йому матір`ю, а також взяв кредит. Кредит в наступному погасив за кошти сімейного бюджету. Спірне нежитлове приміщення належить не тільки чоловіку, за яким зареєстровано право власності, а також належить і їй на праві спільної сумісної власності. На таке майно державним виконавцем було накладено арешт у зв`язку з несплатою відповідачем [PERSON] аліментів, але в наступному з`ясувалось, що власником нерухомого майна став друг [PERSON] - [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечував належність нежитлового приміщення в [ADDRESS] йому та позивачці на праві спільної сумісної власності, але він вважає, що його частка у даному майні є більшою, оскільки майно придбане за гроші, які отримані від продажу квартири, подарованою йому до укладення шлюбу матір`ю. У [PERSON] він взяв позику, яку не зміг повернути, а тому кредитор звернувся до приватного нотаріуса, який вчинив виконавчий напис. Під час виконання виконавчого напису спірне нерухоме майно було арештовано, а потім передано стягувачу в рахунок погашення боргу. Таким чином, позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав та зазначив, що неодноразово позичав [PERSON] , з яким у нього були фінансові відносини, грошові кошти. Він їх постійно повертав у строк. Але змінився час, і одного разу після чергової позики грошей [PERSON] не зміг повернути борг. Почались сварки з [PERSON] , після чого він вимушений був звернутись до приватного нотаріуса про вчинення виконавчого напису, під час виконання якого електронні торги не відбулись, а тому нерухоме майно в [ADDRESS] він залишив собі у рахунок погашення боргу. Представник відповідача [PERSON] просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що [PERSON] є добросовісним набувачем спірного майна в порядку примусового виконання виконавчого напису нотаріуса. Скасування державної реєстрації права власності взагалі є неможливим, оскільки не тягне наслідків, передбачених ст. 388 ЦК України. Відповідач - приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Бабенко Д.А. у задоволенні позову просив відмовити, посилаючись на те, що під час виконання виконавчого напису нерухоме майно за адресою [ADDRESS] було арештовано, а потім передано стягувачу в рахунок погашення боргу. Раніш накладений арешт спірного майна не перешкоджав його реалізації. Третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Ушивець О.Ю. в судове зсідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності. У письмових поясненнях зазначила, що 20.12.2018 р. на підставі акта про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу та постанови про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, затверджених приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Бабенко Д.А. 19.12.2018 р. видала свідоцтво (реєстровий номер 32299) про те, що [PERSON] належить на праві власності майно, що складається з нежитлових приміщень технічного поверху № 8а, 19а, 20а, 22а загальною площею 97,2 кв.м в житловому будинку літ А-14 за адресою [ADDRESS] , оскільки майно не реалізовано, торги не відбулися і стягувач [PERSON] виявив бажання залишити за собою не продане майно, що раніше належало [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чуєвою О.Д. 03.12.2012 р., реєстровий номер 6764, право власності зареєстроване в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 26.12.2012 р., реєстраційний номер 34063182, номер запису 13252 в книзі 1. 20.12.2018 р. нею, як державним реєстратором прав на нерухоме майно, було прийнято рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та зареєстровано право власності [PERSON] на нежитлові приміщення технічного поверху № 8а, 19а, 20а, 22а загальною площею 97,2 кв.м в житловому будинку літ А-14 за адресою [ADDRESS] . У зв`язку з цим, у задоволенні позову просила відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, перевіривши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва від 20.12.2018 р., посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ушивець О.Ю., зареєстрованого в реєстрі за № 32299, [PERSON] належить на праві власності майно, що складається з нежитлових приміщень технічного поверху № 8а, 19а, 20а, 22а загальною площею 97,2 кв.м в житловому будинку літ А-14 за адресою [ADDRESS] , оскільки майно не реалізовано/торги не відбулися і стягувач [PERSON] виявив бажання залишити за собою не продане майно, що раніше належало [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чуєвою О.Д. 03.12.2012 р., реєстровий номер 6764, право власності зареєстроване в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 26.12.2012 р., реєстраційний номер: 34063182, номер запису: 13252 в книзі: 1. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 21.08.2018 р. право власності на нерухоме майно: нежитлові приміщення технічного поверху № 8а, 19а, 20а, 22а загальною площею 97,2 кв.м в житловому будинку літ А-14 за адресою [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №6764 від 03.12.2012 р., посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Чуєвою О.Д. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 03.01.2019 р. право власності на нерухоме майно: нежитлові приміщення технічного поверху № 8а, 19а, 20а, 22а загальною площею 97,2 кв.м в житловому будинку літ А-14 за адресою [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер: [NUMBER] , виданий 20.12.2018 р. приватним нотаріусом ХМНО Ушивець О.Ю., індексний номер рішення:44744884. Як убачається з відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Гальцовою А.О. накладено арешт на вищезазначене нерухоме майно, про що винесено постанову про арешт майна 56226676 від 05.06.2018 р., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний №414463330 від 05.06.2018 р. З 11.02.2011 р. позивачка перебувала у зареєстрованому шлюб з відповідачем [PERSON] , який було розірвано заочним рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 11.01.2018 р. Від шлюбу сторони мають двох дітей - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Червонозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції 15.04.2011 р., та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується повторним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Красноградським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 11.07.2017 р. Відповідно до постанови про арешт майна боржника від 21.08.2018 р. винесеної приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Бабенко Дмитром Анатолійовичем в межах виконавчого провадження № 57057651, накладено арешт на нежитлові приміщення технічного поверху № 8а, 19а, 20а, 22а загальною площею 97,2 кв.м в житловому будинку літ А-14 за адресою [ADDRESS] , реєстровий номер майна:34063182, що належить [PERSON] . Відповідно до договору купівлі - продажу №6764 від 03.12.2012 р., посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Чуєвою О.Д., відповідачем [PERSON] за згодою позивачки [PERSON] були придбані в іпотеку спірні нежитлові приміщення технічного поверху № 8а, 19а, 20а, 22а загальною площею 97,2 кв.м в житловому будинку літ А-14 за адресою [ADDRESS] , вказані приміщення належали [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Чуєвою О.Д. 06.10.2011 р. за реєстром № 5899, зареєстрованим у Державному реєстрі правочинів за № 4672781, право власності зареєстроване КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 30.12.2011 р., номер запису 13252 в книзі 1, реєстраційний номер майна 34063182. З заяви № 6766 від 03.12.2012 р. з засвідченням приватним нотаріусом ХМНО Чуєвою О.Д. справжності підпису [PERSON] , убачається, що [PERSON] отримала 231797,00 гривень від [PERSON] за договором купівлі-продажу нежитлових приміщень технічного поверху № 8а, 19а, 20а, 22а загальною площею 97,2 кв.м в житловому будинку літ А-14 за адресою [ADDRESS] , посвідченим 03.12.2012 р. приватним нотаріусом ХМНО Чуєвою О.Д.за реєстром № 6764. Згідно договору позики № 2152 від 16.08.2018 р., посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Івакіною Т.В., [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти у розмірі 1372000,00 гривень у строк до 20.08.2018 р. включно. Згідно виконавчого напису приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Івакіної Т.В. № 2214 від 21.08.2018 р. з [PERSON] на користь [PERSON] звернено стягнення на невиплачені в строк на підставі договору позики №2152, посвідченого 16.08.2018 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Івакіною Т.В. грошові кошти у розмірі 1372000,00, а також витрати, пов`язані з вчиненням виконавчого напису нотаріусом у сумі 13720,00 гривень, всього 1385720,00 гривень. Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 21.08.2018 р. винесеної приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Бабенком Д.А. в межах виконавчого провадження № 57057651, відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису № 2214 від 21.08.2018 р.,виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Івакіною Т.В. про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] невиплачені в строк на підставі договору позики, посвідченого 2018 р. Івакіною Т.В. , грошові кошти у розмірі 1372000,00 гривень, а також витрати, пов`язані з вчиненням виконавчого напису нотаріусом у сумі 13720,00 гривень, всього 1385720,00 гривень. Відповідно до постанови про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 19.12.2018 р., винесеної приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Бабенком Д.А. в межах виконавчого провадження № 57057651, передано [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за виконавчим написом № 2214 від 21.08.2018 р. наступне майно: нежитлові приміщення технічного поверху № 8а, 19а, 20а, 22а загальною площею 97,2 кв.м в житловому будинку літ А-14 за адресою [ADDRESS] , що належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу зареєстрованого в реєстрі за № 6764 та посвідчений 03.12.2012 р. приватним нотаріусом ХМНО Чуєвою О.Д., зареєстрований комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 26.12.2012 р. за реєстровим №34063182, номер запису: 13252 в книзі:1. Відповідно до постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 21.12.2018 р. винесеної приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Бабенком Д.А. в межах виконавчого провадження № 57057651, на підставі заяви стягувача, виконавчий документ повернуто [PERSON] . Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 41 Конституції України гарантується, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Стаття 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Презумпція спільності права власності подружжя на придбане в період шлюбу майно (спірну квартиру) відповідачем [PERSON] не спростована. Розірвання шлюбу не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя. Таке майно залишається їх спільною сумісною власністю. Посилання [PERSON] на те, що його частка майна у праві спільної сумісної власності є більшою, ніж позивачки, через те, що грошові кошти для придбання спірного майна були отримані від продажу подарованого йому майна, є лише припущенням, не додано доказів в їх обґрунтування, і взагалі не мають значення для визнання майна спільною сумісною власністю. Лише після вирішення питання про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю, виділення конкретних часток кожному зі співвласників, таке майно набуває статусу спільної часткової власності чи особистої приватної власності. Позивачкою вимога про поділ майна в судовому порядку не заявлено. Звертаючись до суду з вимогою про визнання свідоцтва про право власності від 22.12.2018 р. за [PERSON] , позивачка відповідного документу не надає, не зазначає, на підставі якого рішення видано оспорюване свідоцтво, питання про скасування відповідного рішення перед судом не ставить. Стосовно вимоги про скасування державної реєстрації права власності за відповідачем [PERSON] на нежитлові приміщення в [ADDRESS] , суд виходить з наступного. За змістом пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до статті 11 вищезазначеного Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом. Згідно пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Отже, у розумінні положень наведеної норми способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Таким чином, суд не знаходить підстав для задоволення вимоги позивачки про скасування державної реєстрації права власності за відповідачем [PERSON] , оскількипозивачкою не зазначені підстави для такого скасування та не ставилось питання про скасування правочинів, на підставі яких прийнято рішення про реєстрацію права власності. Крім того, суд звертає увагу, що держреєстрація речових прав не належить до повноважень відповідачів у справі, а вимоги до державного реєстратора позивачка не пред`явила. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог частково, а саме необхідним задовольнити вимогу позивачки про визнання спільною сумісною власністю подружжя спірного майна, у задоволенні вимог про визнання свідоцтва про право власності, скасування державної реєстрації права власності необхідно відмовити, оскільки позивачкою не доведено обставин, на які вона посилалась в обґрунтування позову.

Outcome: partial