Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-16 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, яку в ході розгляду справи уточнила та просить стягнути з відповідача на її користь 10194,00 грн. недорахованої та невиплаченої стипендії за період з вересня 2015 року по грудень 2016 року. В обґрунтування позову позивачка посилається на те, що вона є студенткою 2 курсу господарсько-правового факультету Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого. Позивачка вважає, що за час навчання в навчальному закладі стипендія виплачувалась їй не в повному обсязі. Позивачка вважає, що вона має право на отримання стипендії відповідно до норм ст.5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки батько позивачки [PERSON] має стаж на підземних роботах з повним робочим днем в шахті більше 15 років. Виходячи з розміру прожиткового мінімуму 1455 грн. в період з 01.01.2015 р. по 30.04.2016 р., та в розмірі 1531 грн. в період з 01.05.2016 р. по 30.11.2016 р., позивачка вважає, що відповідач має перед нею заборгованість з виплати стипендії у розмірі 10194,00 грн. Оскільки відповідне право позивачки, передбачене Законом, не було забезпечено, вона за його захистом звернулась до суду. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали і просили позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні, подав письмові заперечення, в яких зазначив, що при призначенні стипендії вищі навчальні заклади керуються Порядком призначення і виплати стипендій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2004 р. №882 «Питання стипендіального забезпечення», яким категорія студентів, батьки яких мають стаж підземної роботи не менше як 15 років, не зазначена. Згідно Закону України «Про вищу освіту» фінансування державних вищих навчальних закладів здійснюється за рахунок коштів державного бюджету з дотриманням принципів цільового та ефективного використання коштів, публічності та прозорості у прийнятті рішень. Згідно зі ст.21 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюється лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено Законом про Державний бюджет України. Відповідач зазначає, що відповідно до прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет на 2015 рік» та Закону України «Про Державний бюджет на 2016 рік» - положення ст.5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» застосовується у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів відповідних бюджетів. На вказаний час зазначений порядок та розміри Кабінетом Міністрів України не встановлені. Порядок нарахування позивачці стипендії у відповідності до вимог ст.5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб - чинним законодавством не передбачений, що унеможливлює нарахування та виплату позивачки стипендії вищим навчальним закладом. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Позивачка [PERSON] є студенткою 2 курсу господарсько-правового факультету Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого (бюджетна форма навчання). Як вбачається з довідки від 07.07.2015р. №15859/02/20, виданої Управлінням Пенсійного фонду України в м. Красноармійську та Красноармійському районі Донецької області, батько позивачки [PERSON] станом на 06.07.2015 р. має стаж на підземних роботах з повним робочим днем в шахті - 29 років 05 місяців 06 днів. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про вищу освіту», держава гарантує надання особам, які навчаються у вищих навчальних закладах пільг та соціальних гарантій у порядку, встановленому законодавством. Студенти вищих навчальних закладів мають право на отримання стипендій, призначених юридичними та фізичними особами, які направили їх на навчання, а також інших стипендій відповідно до законодавства (ч.2 ст. 54 Закону). Згідно із частиною першою статті 5 «Про підвищення престижності шахтарської праці» шахтарі, які мають стаж підземної роботи не менш як три роки, а також протягом трьох років після здобуття загальної середньої освіти особи, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років або які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві чи стали інвалідами I або II групи, зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (стаття 55). За статтею 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом статті 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Отже, законодавство визначає три окремі підстави для захисту цивільного права особи: порушення, невизнання, оспорювання цивільного права. Невизнання цивільного права полягає у пасивному запереченні наявності в особи суб'єктивного цивільного права, яке безпосередньо не завдає шкоди суб'єктивному праву, але створює невпевненість у правовому статусі його носію. Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією та законами України, у тому числі статтями 15, 16 ЦК України та статтями 1, 3, 15 ЦПК України, і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право не визнається. У разі доведення в установленому законодавством порядку обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, зокрема й про усунення перешкод у здійсненні невизнаного права шляхом зобов'язання вчинити певні дії, особа має суб'єктивне матеріальне право на їх задоволення. Отже, обраний позивачкою спосіб захисту порушеного права щодо зобов'язання виплачувати стипендію ґрунтується на нормах статей15, 16 ЦК України, статей 1, 3, 15 ЦПК України. З огляду на вищезазначене, позивачка має право на отримання стипендії відповідно до норм ст.5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до ч.3 ст.10 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» Закони України та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, до приведення їх у відповідність із цим Законом діють у частині, що не суперечить цьому Закону. Чинним на момент звернення позивачки до суду є Порядок призначення і виплати стипендії «Питання стипендіального забезпечення», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №882 від 12.07.2004, окремо не передбачена виплата соціальних чи академічних стипендій особам, батьки яких є шахтарями та мають стаж підземної роботи не менш як 15 років, у тому числі і у підвищеному розмірі. До цього нормативного акту неодноразово вносились зміни та доповнення, але у відповідність до Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» на період часу, про який йдеться в позові - з вересня 2015 по грудень 2016 рок, він приведений не був. Щодо посилання Відповідача на п.9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет на 2015 рік» та п. 11 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет на 2016 рік» про те, що норми і положення ст.5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, суд зазначає наступне. Нормами вищезгаданих Законів про Державний бюджет та іншими законами дія ст.5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» не зупинялась, зміст статті не змінювався, право позивача на отримання стипендії у відповідному розмірі законом не скасовувалось. Невиконання Кабінетом Міністрів України приписів п.9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет на 2015 рік» та п.11 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет на 2016 рік» щодо встановлення порядку застосування норм і положень ст.5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» не є підставою для позбавлення позивачки права на отримання стипендії у встановленому законом розмірі за відповідний період та не свідчить про зупинення дії ст.5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці». Закони України мають вищу юридичну силу і саме закон має застосовуватись в тому випадку, коли йому суперечить підзаконний нормативно-правовий акт. Законами України «Про державний бюджет» зупинялась дія ряду інших законів або зазначалось, що видатки на виконання деяких законів визначаються Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного бюджету України, але Закон України «Про підвищення престижності шахтарської праці» до цих переліків, передбачених прикінцевими положеннями законів про державний бюджет на відповідний рік, не входив, тобто його дія не зупинялась і Кабінету Міністрів України не делегувалось право визначати розміри передбачених ним видатків. Щодо посилань відповідача на відсутність відповідних бюджетних призначень, суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до положень ч.1 ст.1 Протоколу 1 Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття «майно» може означати «існуюче майно» або активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (Case of Stretch v the United Kingdom). Виходячи з наведеного, право позивачки на отримання стипендії у встановленому ч.1 ст.5 Законом України «Про підвищення престижності шахтарської праці є майном у розумінні ч.1 ст.1 Протоколу 1 Конвенції, а невиплата позивачці стипендії у відповідному розмірі є порушенням її майнового права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (справа «Бурдов проти Росії», справа «Сук проти України», справа «Кечко проти України»), реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена в залежність від бюджетних асигнувань. Відповідач не надає доказів відсутності бюджетних призначень або недостатності коштів на виплату стипендій особам, які навчаються за рахунок державного бюджету у 2015-ому та 2016-ому роках, не посилається на норми, на підставі яких можна стверджувати про відсутність у позивача права на отримання стипендії у розмірі, встановленому ст.5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», а також не посилається на фактичні обставини, що можуть свідчити про відсутність у відповідача заборгованості з виплати стипендії позивачці. З огляду на вищевказане, твердження представника відповідача про відсутність бюджетного фінансування на ці видатки не може бути підставою для невиплати зазначених коштів. Спеціальним Законом України «Про підвищення престижності шахтарської праці», який підлягає застосування до правовідносин, що виникли між сторонами, визначений розмір стипендії для даної категорії осіб, а саме в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб. Згідно довідок Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого №912 від 01.12.2016 року та №913 від 01.12.2016 р., позивачка [PERSON] за період з вересня 2015 р. по грудень 2015 р. нарахована стипендія у розмірі 3300 грн. та за період з січня 2016 р. по листопад 2016 р. - стипендія у розмірі 9575 грн. За грудень 2016 р. позивачці нарахована стипендія 925 грн. Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» встановлено у 2015 році прожитковий мінімум на місяць для працездатних осіб: з 1 січня 2015 року у розмірі 1218 грн., з 1 вересня у розмірі 1378 грн. Згідно ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» встановлено у 2016 році прожитковий мінімум на місяць для працездатних осіб: з 1 січня 2016 року у розмірі 1378 грн., з 1 травня 2016 року у розмірі 1450 грн., з 1 грудня 2016 року у розмірі 1600 грн. Приймаючи до уваги викладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення заборгованості по виплаті стипендії підлягають задоволенню частково, оскільки позивачкою допущено помилки в підрахунках та визначені розміру прожиткового мінімуму на місяць для працездатних осіб у відповідний період. Враховуючи викладене, з відповідача на користь [PERSON] слід стягнути заборгованість по виплаті стипендії за період з вересня 2015 року по грудень 2015 року включно в розмірі 2212,00 коп., за період з січня 2016 року по грудень 2016 року включно в розмірі 6762,00 грн. (2212 +3875+675), а всього 8974,00 грн. Що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеній в постанові від 01.06.2016 р. по справі №6-1044цс16. У відповідності зі ст. 88 ЦПК України з Харківського Національного університету будівництва та архітектури на користь позивачка слід стягнути сплачений судовий збір.

Outcome: partial