Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-11 00:00:00

Позивачка звернулася в суд із позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини до відповідача. Позов мотивує тим, що одружилася із відповідачем 17 вересня 2011 року. Від спільного проживання у них народилася дочка- [PERSON], [INFO]. В якості підстав розірвання шлюбу наводить те, що останнім часом сімейні стосунки у них дуже погіршилися, відповідач зловживає спиртними напоями, застосовує до неї фізичну силу, не приділяє уваги їй та дитині, більше часу проводить з друзями, зловживаючи спиртними напоями. Між ними зникло почуття любові та взаємоповаги. Подружніх відносин на даний час не підтримують, спільного господарства не ведуть. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Просить шлюб розірвати, дочку залишити на проживання при ній та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/2 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивачка [PERSON] заявлений позов підтримала, наполягає на розірванні шлюбу, дитину просить залишити на проживання при ній. Просить стягувати аліменти на утримання дочки. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов в частині розірвання шлюбу визнав повністю, в частині стягнення аліментів просить зменшити розмір аліментів так як він на даний час тимчасово не працює. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши позивачку, відповідача та оцінивши зібрані докази вважає за доцільне позовні вимоги задовольнити частково. У відповідності до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. У судовому засіданні встановлено, що подружжя разом не проживає, спільного господарства не ведуть, позивачка настоює на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти позову. При таких обставинах суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, а тому шлюб слід розірвати. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст 24 Сімейного кодексу України шлюб грунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Вирішуючи питання проживання дитини суд виходить із вимог ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу України згідно якої місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків . Спору про місце проживання дитини немає. Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення аліментів на дитину суд бере до уваги, що у відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181,ч.1ст.183 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частина 2 ст. 182 СК України визначає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За таких обставин суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати та стягнути із відповідача на користь позивачки аліменти у розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку /доходу/, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, на утримання дитини до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: partial