Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, у якому зазначила, що вона перебувала в шлюбі з відповідачем, має спільну дитину - сіна [PERSON] -[INFO]. Шлюб розірваний. Позивачка просить стягнути з відповідача щомісячно ? частину його заробітку на утримання сина, до його повноліття. У судовому засіданні позивачка пояснила, що дитина є інвалідом з дитинства за психічною хворобою, він потребує в квартирі тишину, а вона проживає в гуртожитку, де достатньо шумно, а тому син періодично проживає у бабусі. Відповідач проти позову заперечує. В судовому засіданні відповідач пояснив, що дитина не проживає з позивачкою, а проживає у бабусі, а тому він вважає, що позивачка аліменти буде тратити не на дитину, а на себе, оскільки вона не працює. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач посилається на те, що фактично дитина проживає з бабусею, проте вказана обставина значення для вирішення справи не має, оскільки проживання дитини з бабою не свідчить про те, що мати її не утримує. Окрім того відповідно до ч. 2 ст. 151 СК України батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб. Відповідно до ст. 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. А тому суд не бере до уваги акт обстеження житлово-побутових умов проживання, що наданий суду відповідачем, оскільки на даний час позивач не ставить вимоги про визначення або зміну місця проживання дитини. Доводи відповідача про можливість використання позивачкою аліментів не за цільовим призначенням суд вважає необґрунтованими, так як норми сімейного законодавства передбачають можливість здійснення органом опіки та піклування контролю за цільовим витрачанням аліментів, і відповідач може скористатися даною правовою нормою. Так, відповідно до ст. 186 СК України за заявою платника аліментів або за власною ініціативою орган опіки та піклування перевіряє цільове витрачення аліментів. У разі нецільового витрачення аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Згідно з ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно довідки з місця роботи відповідача, його доход за рік складає 49929,28 гр., тобто середня заробітна плата 3994 гр. Таким чином, стягнення аліментів на утримання дитини ніяким чином не ущемляє його права. Відповідачем надані довідки про його стан здоров'я. З цих довідок вбачається, що відповідач не визнаний непрацездатним. За змістом Преамбули Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року , ратифікованої Верховною Радою Української РСР 27 лютого 1991 року, Організація Об'єднаних Націй в Загальній декларації прав людини проголосила, що діти мають право на особливе піклування і допомогу. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Таким чином, суд прийшов до висновку, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами нецільове використання позивачкою аліментів, а тому заперечення відповідача не може бути прийнято судом. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. А згідно з ч. 3 цієї статті, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог. Зі згодою позивачки аліменти стягуватимуться з 01 січня 20105 року.

Outcome: approved