Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-17 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про відшкодування заподіяної майнової та моральної шкоди, посилаючись на те, що в липні 2018 року вона замовила товар, а саме, коридорні двері у приватного підприємця [PERSON] в кількості 2 шт. на загальну суму 12500 грн. Перед тим як зробити замовлення, позивачка обговорила у сімейному колі з дочками свої побажання з приводу дверей, які вони повинні бути, висловив відповідач. Всі заміри, розміри, малюнок дверей [PERSON] робив особисто, і занотовував, а позивачка йому замовляла. Ціна одних дверей складала на той час - 6250 грн., всього двоє дверей вартість становить - 12500 грн. Відповідач після цього приходив ще три рази, заміряв розміри дверей та дверних отворів, пішов начебто дзвонити на Черкаси на якусь фірму, де замовляв двері, щось там у них комп`ютер не так порахував. Перший раз відповідач отримав гроші від позивачки за двоє дверей в сумі - 5750 грн. за одні двері, а всього - 11500 грн. Позивачка цю суму віддала особисто відповідачу. Другий раз відповідач прийшов до позивачки у двір знову, щось не так вже менеджер порахувала і сказав, що потрібно ще доплатити 1000 грн., що позивачка і зробила. Третій раз відповідач прийшов вияснити за скло на дверях, позивачка зрозуміла, що відповідач вишукує причину. Однак, вона твердо настоювала на своєму замовленні. Вона зокрема наголосила, що нічого не знає, скло має бути шириною - 8 см, матове з червоним узором, також відповідач ще сказав, що за тиждень, а може два двері будуть готові, тобто потрібно зачекати. Позивачка кілька разів робила нахил, щоб двері були матові з червоним узором скло шириною - 8 см збоку просто для краси, але не більше. Через 7 місяців двері були готові, відповідач їх доставив до домоволодіння позивачки, через деякий час повернувшись із-за закордонної поїздки, вона обдивилася двері, які були вже у будинку і виявила, що виготовлені двері на замовлення не відповідають тим замовленням та вимірам, які позивачка замовляла і разом з відповідачем обумовила. Відповідач відповів, що двері виготовлені на її замовлення та заміри, які вона вказувала, розвернувся і пішов додому і на цім все скінчилось. Відповідач не побажав усунути недоліки, які він допустив при виконанні замовлення. Так, двоє дверей були виготовлені зовсім не на замовлення, яке позивачка замовляла та просила відповідача. Однак двері були виготовлені, а саме: лише звичайна скляна вставка білого кольору, а не матова з червоним малюнком, які позивачка замовляла; ширина вставки 23 см, а повинна була бути 8-10 см, ручка для відкривання дверей знаходиться не з тієї сторони, на бирках, які наліплені на двері, вказана не її адреса, не її прізвище і розміри. Двері, що позивачка замовляла і які відповідач виконав на її замовлення зовсім різні та не відповідають тим домовленостям та розмірам, про які вона домовлялась із відповідачем, так як двері, на її думку, відповідач виготовляв комусь іншому, а чомусь привіз їх їй, а їй відповів, що двері він замовив на її замовлення. Разом з тим вони зовсім не відповідають тим вимогам, за які позивачка відповідачу заплатила кошти в сумі - 12500 грн. По даному факту вона звернулась до голови Новоархангельської районної державної адміністрації із письмовою заявою про розгляд її проблеми. Після звернення до Новоархангельської РДА прийшов син відповідача [PERSON] і робив повторно заміри дверей і особисто звіряв із виконаним замовленням і був здивований та сказав, що відповідач щось напартачив. В подальшому вона зверталась із письмовою заявою до Головного управління Держпродспоживслужби в Кіровоградській області з даного питання щодо вирішення вищевказаної проблеми, разом з тим отримала відповідь про те, що захід державного контролю не відбувся, оскільки відповідач створив перешкоду посадовим особам у проведенні перевірки. Що стосується двох дверей, які відповідач привіз позивачці на її замовлення, на даний час вони не розпаковані, знаходяться в первинному вигляді, збережено оригінальне пакування з усіма бирками та плівкою. На даний час ремонтні роботи в своєму будинку позивачка мала розпочати із заміни дверей, а потім все інше. Однак роботи проводити не може, так як двері не відповідають замовленню і ремонт затягнувся майже на два роки, що змусило її нервувати, погіршився стан її здоров`я після виконання замовлення відповідачем, вона оглянувши поверхово двері, які були виготовлені під замовлення, отримала шок і змушена була звернутись до лікаря, так як почала себе погано почувати, тому вона оцінює нанесену їй моральну шкоду на суму - 20000 грн. Відповідач відмовив позивачці виконати її вимоги, а саме забрати в неї неякісний товар, двоє дверей та повернути їй сплачені нею кошти, змусив її звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. Позивачка просила суд зобов`язати відповідача прийняти товар - двоє коридорних дверей неналежної якості у позивачки, повернути їй грошові кошти за сплачений товар в сумі 12500 грн.; стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 20000 грн., стягнути з відповідача на її користь сплачений судовий збір та витрати на оплату правової допомоги в сумі 2000 грн. /а.с.2-7/. Відповідач, в свою чергу, надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому зокрема зазначив, що 08 липня 2018 року, проїжджаючи повз домогосподарства позивачки по вулиці Ватутіна, і прямуючи до власного домогосподарства, його зупинив громадянин [PERSON] , мешканець с. Торговиця Новоархангельського району Кіровоградської області, який доводиться йому кумом. Він вручив відповідачу аркуш паперу, на якому був ескіз дверей з розмірами по ширині та висоті, виконаний від руки синьою шариковою ручкою і сказав, що потрібні двоє дверей в ламінації вхідної групи з відкриванням вправо, для позивачки. Установку цих дверей він буде виконувати сам, так як один дверний отвір потрібно звузити, інший розширити. При їхній розмові позивачка присутня не була. На той час, відповідач, будучи приватним підприємцем, займався виконанням замовлень громадян на металопластикові конструкції і співпрацював з Українсько-Польською корпорацією Іпкомстрой (завод по виготовленню металопластикових конструкцій розташований в м. Черкаси ) по адресній доставці. Для виконання замовлень в електронному вигляді восени 2017 року відповідач придбав б/у ноутбук у громадянина [PERSON] мешканця с. Торговиця Новоархангельського району Кіровоградської області, який доводиться рідним братом його дружини. На ноутбукові була електрона пошта на ім`я [PERSON] . Отримавши замовлення, відповідач в програмі для ескізів із зазначених розмірів, отриманих від громадянина [PERSON] зробив конструкцію двох однополих дверних блоків з правим відкриванням та розташуванням скла зверху, а сендвіча знизу, у вхідній групі з ламінацією золотий дуб в масі та отримав їх вартість. З цим відповідач пішов до позивачки, щоб ознайомити її з вартістю даного замовлення. На подвір`ї домогосподарства позивачки і відбувалася вся подальша розмова щодо замовлення товару. Він показав їй ескіз дверей і назвав суму їх вартості. Позивачка, поглянувши на аркуш, заявила відповідачу, що такі двері вона не хоче, що його збентежило, так як він думав, що замовлення на аркуші, яке він отримав від [PERSON] , було узгоджене. Він почав з`ясовувати, яку конфігурацію дверей вона хоче, вона сказала, щоб скло було розташоване зверху до низу по вертикалі і мало ширину десь біля 15 см, по розмірах дверей зауважень від неї не було і тому заміри дверей він не проводив, до будинку не заходив і не мав уявлення, де вони будуть змонтовані. Відповідач повернувся додому і взявся переробляти замовлення, але зробити скло шириною 15 сантиметрів йому не вдавалося, так як програма не приймала вказану його ширину скла. Добавляючи по сантиметру, йому вдалося створити конструкцію з шириною скла біля 40 см. З цим він знову пішов до позивачки для узгодження замовлення, роз`яснив їй, які двері він може замовити їй на заводі, вказавши, що скло може бути лише трохи меншим від половини ширини дверної створки. Про те, що скло повинне бути затоноване, йому ніхто не наголошував ні [PERSON] , ні позивачка, а про вказане в позові скло шириною 8 см матове з червоним узором він довідався, отримавши лише копію позову. Отримавши від позивача згоду на виготовлення двох однополих дверних блоків, із зазначеними в ескізові наданим йому громадянином [PERSON] розмірами, вертикальним склом шириною біля 40 см вхідної групи з піджимним замком в ламінації золотий дуб в масі, відповідач пішов скидати замовлення на завод для перевірки та отримання вартості. Відповідач поінформував позивачку про строки виконання замовлення в ламінації не менше трьох тижнів, на що вона йому відповіла, що за тиждень вона їде в Італію і повернеться через півроку, потім буде продовжувати ремонт всередині будівлі. Він сказав, що двері до того часу будуть зберігатися у нього у гаражі , на цьому і домовилися. Через три з половиною тижні двері були доставлені на його адресу, оглянуті і ним була проведена оплата через експедитора. Двері зберігалися у нього протягом осені і зими. Пізніше до нього звернувся громадянин [PERSON] , який дивився за домогосподарством позивачки у її відсутність і запитав про двері чи є вони, так як позивачка дзвонила і чи можна їх доставити в її будинок. На другий день він із вказаним громадянином перевіз двері в будинок позивачки. У квітні 2019 року до нього прийшла позивачка зі своєю старшою дочкою і заявили йому, що двері, які він їй доставив не її, так як на них написана фамілія [PERSON] і щоб він їх забирав. Відповідач роз`яснив їй чому інша фамілія, вона спитала за ширину скла, він її повторно проінформував, нагадавши розмову, коли вона робила замовлення, тоді вона сказала, що скло не затоноване, на що відповідач відповів, що замовлення на тоноване скло не отримував і пішов разом з ними подивитися ще раз на товар. Оглянувши двері, відповідач переконався, що скло не тоноване і ще раз наполіг на тому, що розмова про тонування скла не велася, так як він завжди дотримувався побажань замовників тому, що по-іншому справи вести не можна. Позивачка почала запевняти, що скло повинне бути тоноване і відповідач, щоб вирішити проблему згодився безоплатно затонувати скло автомобільною тонувальною плівкою, на цьому і дійшли згоди. Дана розмова відбувалася на подвір`ї домогосподарства позивачки в присутності її старшої дочки. Інших претензій щодо розмірів, договору, оплати до нього не було. Вона сказала, що деякий час погостює у дітей, а потім повернеться до домоволодіння, а він пообіцяв прийти і затонувати скло. Через деякий час він побачив позивачку в своєму домоволодінні. І в цей же час до нього приїхав син - [PERSON] із запитанням по замовленню металопластикових дверей позивачкою, так як йому зателефонували з держадміністрації з приводу її звернення. По дорозі до відповідача він заїхав до позивачки, оглянув двері і подивився на місця їх монтування, попередньо провівши заміри, так як сам уже кілька років працював з металопластиковими конструкціями. Відповідач роз`яснив йому, що розміри дверей він отримав від громадянина [PERSON] , який і мав їй монтувати двері і те, що вона звернулася в споживслужбу району, тільки повернувшись додому його здивувало, так як він згодився затонувати їй скло і інших спірних питань не було. Через кілька днів із ним зустрілась працівниця Держпродспоживслужби району, якій він все детально розповів, через деякий час з ним повторно вже по телефону спілкувалась та сама працівниця Держпродспоживслужби району, уточнюючи деякі деталі виконання його замовлення. З позивачкою відповідач не зустрічався ,так як її знову не було вдома. В лютому 2020 року до відповідача зателефонували з Головного управління Держпродспоживслужби в Кіровоградській області, коротко виклали суть питання і домовились про зустріч, яка відбулася 21.02.2020 року біля Торговицького універмагу. Представники служби хотіли отримали від відповідача обґрунтоване пояснення і хотіли оглянути магазин в універмазі, заявлений позивачкою в зверненні, на що отримали відмову, так як договір оренди другого поверху універмагу з районним споживчим товариством був розірваний з 01.02.2020 року. Всі викладені громадянкою [PERSON] в позовній заяві відомості щодо неналежного виконання ним отриманого замовлення на металопластикові конструкції, а саме 2-х однополих дверей вхідної групи в ламінації золотий дуб в масі безпідставні. Так як двері виготовлені заводським способом, знаходяться в заводській упаковці та виготовлені за розмірами та узгодженими побажаннями замовників громадян [PERSON] та [PERSON] . По факту замовником був саме [PERSON] , він надав відповідачу всі розміри і мав виконувати подальші підготовчі роботи, монтування та внутрішній ремонт будинку, а позивачка побажала лиш змінити конфігурацію дверей і оплатила замовлену суму. На жаль аркуш з ескізом та розмірами дверей, отриманий від [PERSON] , у відповідача не зберігся. На його погляд він, як продавець товару, виконав свої зобов`язання у повному обсязі, товар є якісним, ціна була узгоджена, тому просив відмовити позивачці в задоволенні поданої нею позовної заяви /а.с.30-33/. 27.07.2020 року ухвалою Новоархангельського районного суду Кіровоградської області було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання /а.с.27-28/. 25.08.2020 року на підставі ухвали Новоархангельського районного суду Кіровоградської області було закрито підготовче провадження та призначено по справі судовий розгляд /а.с. 38-40/. Представник позивачки адвокат Ісаков Анатолій Михайлович в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні. Крім того вказав, що будь-яких цивільних угод з позивачкою не укладав та у нього відсутні будь-які начерки замовленого позивачкою товару. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що у 20-х числах липня 2018 року він обкладав плиткою сходи у [PERSON] , оскільки знайомий з нею і вони сусіди. В процесі роботи під час розмови позивачка повідомила йому про те, що бажає зробити ремонт у будинку, але почати його потрібно було із заміни прохідних міжкімнатних дверей. Так на її прохання він зробив заміри дверей, при цьому врахувавши побажання [PERSON] з приводу того, що нові двері повинні бути менші за розмірами, ані ж ті, які були встановлені на той час. Він заміряв двоє однополих дверей. В ході розмови він повідомив позивачці, що поряд з нею по сусідству проживає [PERSON] , який і займається виготовленням та установкою дверей. В той же день, через невеликий проміжок часу, він побачив, як по вулиці їхав відповідач та зупинив його, і пояснив, що [PERSON] бажає замовити двері. Він віддав відповідачу листок із розмірами та ескізом дверей, після чого у відповідача та позивачки відбулась розмова, зміст якої свідку не відомий. Про всі тонкощі з приводу дверей [PERSON] мала домовлятися із [PERSON] . Чи погодився [PERSON] того дня виготовляти двері, він не пам`ятає. Проте йому відомо, що ці двері виготовлені. Чи складали сторони договір куплі-продажу він не знає. Пояснив, що дверей у будинку [PERSON] він не встановлював. Заслухавши пояснення сторін, свідка та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст. 2 ЦПК України). Ч. 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо (пропорційність у цивільному судочинстві). Згідно ч. 5 ст. 28 ЦК України позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору. У ч. 1 ст. 681 ЦК України визначено, що до вимог у зв`язку з недоліками проданого товару застосовується позовна давність в один рік, яка обчислюється від дня виявлення недоліків у межах строків, встановлених статтею 680 цього Кодексу, а якщо на товар встановлено гарантійний строк (строк придатності), - від дня виявлення недоліків у межах гарантійного строку (строку придатності). Частини 1 та 2 ст. 680 ЦК України наголошують на тому, що покупець має право пред`явити вимогу у зв`язку з недоліками товару за умови, що недоліки виявлені в строки, встановлені цією статтею, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо на товар не встановлений гарантійний строк або строк придатності, вимога у зв`язку з його недоліками може бути пред`явлена покупцем за умови, що недоліки були виявлені протягом розумного строку, але в межах двох років, а щодо нерухомого майна - в межах трьох років від дня передання товару покупцеві, якщо договором або законом не встановлений більший строк. Із зазначеного слідує, що позивачка звернулась до належного суду, у межах та строки, визначені матеріальним законом. Ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказує на те, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя. На звернення позивачки від відділу економічного розвитку, торгівлі, інфраструктури та промисловості Новоархангельської районної державної адміністрації Кіровоградської області було отримано відповідь, в якій зазначено, що відповідно пояснення ФОП [PERSON] від 03 вересня 2019 року замовлення (дверей) зроблено з урахуванням усіх побажань клієнта, параметрів і характеру приміщення, крім скляних матових вставок, які підприємець готовий замінити. Рекомендовано звернутися письмово до продавця або виробника та викласти всі свої претензії вимоги в скарзі. А в разі відмови, звернутися до Головного управління Держпродспоживслужби в Кіровоградській області із заявою про проведення перевірки стосовно продажу вказаним магазином товару неналежної якості та порушення її прав споживача /а.с.10/. Головним управлінням Держпродспоживслужби у Кіровоградській області позивачці повідомлено, про те, що з метою реалізації погодження Мінекономіки на проведення позапланового заходу зі здійснення державного нагляду (контролю) діяльності суб`єкта господарювання від 13 січня 2020 року № 3633-06/1717-03 та направлення Головного управління на проведення заходу № 339 від 12 лютого 2020 року, посадовими особами управління захисту споживачів Головного управління 21 лютого 2020 року здійснено вихід на позапланову перевірку - ФОП [PERSON] за місцем провадження його господарської діяльності: [ADDRESS] з питань, викладених у її зверненні. Проте позаплановий захід державного нагляду (контролю) не відбувся, оскільки суб`єкт господарювання ФОП [PERSON] створив перешкоду посадовим особам у проведенні перевірки, що не дало змоги з`ясувати питання, заявлені позивачкою у зверненні, про що складено відповідний акт. Суб`єктом господарювання зазначено, що створення перешкод посадовим особам буде вчинено за будь-якою адресою, вказаною в документах. Даний факт зафіксовано представниками сектору реагування патрульної поліції Олександрійського ВП ГУ НП в Кіровоградській області, які прибули за місцем провадження господарської діяльності ФОП [PERSON] та було складено заяву єдиного обліку № 389 від 21 лютого 2020 року. Враховуючи зазначене вище, в межах повноважень Головним управлінням буде вирішуватись питання про притягнення ФОП [PERSON] до відповідальності згідно з вимогами пункту 8 статті 23 Закону України «Про захист прав споживачів» за створення перешкод службовим особам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист споживачів. Додатково проінформовано про захист прав у судовому порядку та про звільнення від сплати судового збору відповідно до пункту 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» /а.с.11/. Позивачкою надано фотокопії наклейок з придбаного товару (міжкімнатних дверей) /а.с.12, 18,19,20/. Вирішуючи даний цивільний позов, суд застосовує наступні норми матеріального права. Ч. 1 ст. 1 ЦК України вказує, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Згідно частин 1 та 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. У частинах 1 та 2 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Ч. 1 ст. 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. П.п. 8 та 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України вказує, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; Частинами 1, 2 та 3 ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У ч. 1 ст. 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Ч. 1 ст. 656 ЦК України вказує, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення (ч.1 ст. 658 ЦК України). Ст. 662 ЦК України вказує, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Згідно ст. 667 ЦК України, якщо право власності переходить до покупця раніше від передання товару, продавець зобов`язаний до передання зберігати товар, не допускаючи його погіршення. Необхідні для цього витрати покупець зобов`язаний відшкодувати продавцеві, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети. У разі продажу товару за зразком та (або) за описом продавець повинен передати покупцеві товар, який відповідає зразку та (або) опису. Якщо законом встановлено вимоги щодо якості товару, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, який відповідає цим вимогам. Продавець і покупець можуть домовитися про передання товару підвищеної якості порівняно з вимогами, встановленими законом. Продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту (ч. 1 ст. 679 ЦК України). У відповідності до частин 1 та 2 ст. 698 ЦК України за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов`язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов`язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його. Договір роздрібної купівлі-продажу є публічним. У пунктах 7, 15, 17, 22 ч. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» дано визначення наступних термінів зокрема під договором розуміється - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція, підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном, розрахунковим документом, передбаченим Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», або іншими документами (далі - розрахунковий документ); під недоліком розуміється - будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів, умовам договорів або вимогам, що пред`являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем); 17) під послугою розуміється - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; під продавцем розуміється - суб`єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації; 22) під споживачем розуміється - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У ч. 1 ст. 1 1 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Положеннями ст. 2 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що законодавство про захист прав споживачів складається з цього Закону, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів, що містять положення про захист прав споживачів. В пунктах 1, 2, 5, 6 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» закріплено, що споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав. Ч. 1 та 2 ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів» вказує, що держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. Держава створює умови для здобуття споживачами потрібних знань з питань реалізації їх прав, в тому числі шляхом розробки та проведення відповідних освітніх програм. Ч. 1 ст. 6 Законом України «Про захист прав споживачів» вказує, що продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. П. 1 абз. 6 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу. Захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди (ч. 1 та 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів»). З аналізу перелічених норм матеріального праву слідує, щодо договорів роздрібної купівлі-продажу з участю покупця-фізичної особи застосовується законодавство про захист прав споживачів, який зокрема регулює відносини між споживачами товарів (робіт, послуг) і виробниками, виконавцями, продавцями в умовах різних форм власності, встановлює права споживачів та визначає механізм реалізації державного захисту їх прав. Договір роздрібної купівлі-продажу є публічним, і має на меті надання споживачеві необхідної, повної, доступної, своєчасної та достовірної інформації щодо товару, що забезпечить можливість свідомого і компетентного відбору з боку споживача. У статтях 81, 82 ЦПК України встановлені правила звільнення сторони від доказування та розподілу доказування між сторонами. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 81 ЦПК, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Указане правило діє, якщо в нормах матеріального права немає вказівки про перерозподіл обов`язків доказування. При вирішенні спорів про захист прав споживачів слід ураховувати, що тягар доказування обставин, які звільняють від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання, в тому числі й за спричинену шкоду, лежить на продавцеві (виготівникові). У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 р. № 5 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» роз`яснено, що вимоги можуть заявляти споживачі, котрі мають на товари квитанції, товарні чи касові чеки або інші письмові документи, а щодо товарів, на які встановлено гарантійні строки - технічні паспорти чи документи, що їх замінюють . Втрата зазначених документів, неодержання їх при придбанні товару чи неможливість їх відновлення не позбавляє споживача права доводити факт купівлі-продажу з допомогою свідків. Тобто, тягар доказування факту придбання, замовлення товарів (послуг) покладається на споживача. Як встановлено в судовому засіданні, сторони будучи вільними в укладанні договору, уклали усний договір роздрібної купівлі-продажу, який є оплатним, двостороннім, реальним та консенсуальним та мав на меті передачу права володіння, користування та розпорядження товаром іншій особі за обумовлену ціну. Зокрема відповідно до обумовлених умов договору, продавець (виконавець) відповідач у справі взяв на себе обов`язок за замовленням позивачки виготовити двоє міжкімнатних дверей, за розмірами, які були здійснені іншою особою [PERSON] , яка не є стороною правочину. Конфігурацією дверей займались сторони, погодили її вид, розмір та облаштування. Після досягнення домовленостей відповідач отримав від позивачки кошти та здійснив заказ дверей відповідному виробнику з яким співпрацює. Після спливу певного періоду часу відповідач отримав виконаний за його замовленням заказ та в подальшому доставив його позивачці. Після приїзду із закордону позивачка виявила на отриманому товарі недоліки, а саме його розмір та конфігурація не відповідала їх з відповідачем домовленостям. Після чого вона забажала, щоб недоліки були усунуті відповідачем шляхом спілкування з ним особисто, а також звернення до компетентних органів з відповідними листами. Після вчинення вказаних дій позивачка звернулась до суду за захистом своїх прав, як споживача. В ході судового розгляду факт укладання усного договору роздрібної купівлі-продажу міжкімнатних дверей сторонами не оспорювався та відповідач наголосив, що такий факт мав місце і він виконав зобов`язання належним чином. Разом з тим суд звертає увагу на те, що відповідач у судовому засіданні не спростував факту продажу неякісного товару позивачці (як вона стверджувала у позові, виходячи із його змісту) не надав суду належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів на підтвердження факту належного виконання заказу. Зокрема встановлено, що будь-які ескізи, зарисовки, начерки міжкімнатних дверей відсутні (не збереглися), також відповідач не скористався своїм правом на подання доказів та не надав суду роздруківку з комп`ютера з приводу оформленого заказу. Тобто з цього слідує, що відповідач не довів належним чином перед судом, що здійснений заказ відповідав критеріям (конфігурації), які були обумовлені між ним та позивачкою та чи правильно він зрозумів її заказ. Крім того, суд окремо зазначає, що відповідач повторно не провів заміри дверей після [PERSON] , що саме по собі вказує на халатне відношення до узгодженого заказу. А тому суд приходить до висновку, що відповідач не належним чином виконав зобов`язання та повинен відшкодувати позивачці суму коштів, яку вона передала йому на придбання товару. А позивачка в свою чергу повинна повернути відповідачу отримані від нього міжкімнатні двері неналежної якості. Щодо відшкодування моральної шкоди суд зважує на наступне. Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України. Відповідно до статті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Тобто законодавець указує на два випадки компенсації моральної шкоди - вони визначені умовами договору або випливають із положень законодавства (зокрема статті 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів»). Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно з преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. За пунктами 18, 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець - суб`єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації; споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. За змістом ч. 2 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. З огляду на викладене слід зазначити, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Ст. 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» прямо передбачено право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. З наведеного вбачається, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено. А тому суд, враховуючи те, що позивачці було заподіяно моральної (немайнової) шкоди шляхом доставляння неякісного товару, що потягло за собою неможливість вчасно розпочати ремонті роботи (які вона запланувала заздалегідь), і виходячи із принципів розумності та справедливості визначає розмір заподіяної моральної (немайнової) шкоди у грошовій сумі в розмірі - 500 грн. За таких обставин, враховуючи вмотивоване, суд приходить до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог з наведених мотивів. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати, понесені нею при зверненні до суду (сплачений судовий збір та витрати на оплату послуг адвоката). На підставі наведеного та

Outcome: partial