Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей. Свої вимоги мотивує тим, що 22 серпня 2006 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу 22 січня 2007 року у них народився син [PERSON], а 21.05.2011 року народилася дочка [PERSON]. У свідоцтвах про народження дітей батьком вказаний відповідач. 03.08.2012 року шлюб між ними був розірваний. Діти проживають з нею і знаходяться на її повному утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. У звязку з цим просила стягувати на її користь аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно на утримання дітей до їх повноліття. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує і просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає повністю, згоден сплачувати аліменти на дітей [PERSON] та [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно. Суд, дослідивши докази по справі вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно зі ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Повноваження сторін на вчинення дій по визнанню позову судом перевірені. Відповідач не обмежений в цивільній процесуальній дієздатності, а тому розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, включаючи і право на визнання позову. Як вбачається з правових позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Таким чином, визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб і є всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову слід прийняти і задовольнити позов. З відповідача на користь держави підлягає стягненню 704,80 грн. судового збору. Оскільки позивачка відмовилася від негайного виконання рішення суду, то суд вважає, що непотрібно застосовувати вимоги ст. 430 ЦПК України про негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за місяць.

Outcome: approved