Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-15 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем. Посилалась у позові на те, що 21.01.2016 між нею та відповідачем було укладено шлюб. Зазначено, що протягом останніх років сумісного проживання сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті привело до фактичного закінчення шлюбних відносин між ними. Позивач також наголосила на тому, що чоловік нехтуючи сімейними цінностями провокує постійні сварки, що негативно відображається на її психічному стані, та веде аморальний спосіб життя, маючи дружину, він проживає з іншими жінками та чоловіками. На даний час ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено. Ухвалою судді від 26.06.2017 у справі відкрито провадження. У липні 2017 року від позивачки на адресу суду надійшла заява про долучення до справи №760/9271/17 позову [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Ухвалою суду від 16.01.2018 у задоволенні заяви в об'єднанні позовних вимог [PERSON] було відмовлено. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримала з підстав, зазначених в позовній заяві та просила позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, будучи повідомленим про розгляд справи, про причину неявки в судове засідання суд до відома не поставив. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи‚ суд вважає,що позов підлягає задоволенню з таких підстав. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, виданого 21.01.2016 Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, було зареєстровано 21.01.2016 шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис №64 від 21.01.2016 (а.с. 8). В судовому засіданні встановлено, що сторони тривалий час не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбні стосунки. Фактичні обставини щодо взаємин подружжя свідчать, що розлад в сім'ї має не тимчасовий характер, а подальше спільне проживання в шлюбі стало неможливим, оскільки, взаєморозуміння між сторонами втрачено, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. При таких обставинах шлюб підлягає розірванню. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач довів ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх позовних вимог, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 640,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. З урахуванням наведеного‚ на підставі ст.ст. 24, 56, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved