Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом в якому зазначила, що 05.10.2011 року вона уклала шлюб з відповідачем та після одруження взяла прізвище чоловіка « [PERSON] », під час спільного проживання в зареєстрованому шлюбі у них народилась дитина - [PERSON] , [INFO] . Після народження дитини стосунки в сім`ї стали стрімко псуватись та вже досить тривалий час, близько трьох місяців вона разом з донькою виїхала з їх спільного місця проживання за адресою: [ADDRESS] і по даний час мешкає у найманому житлі - квартирі за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, на час звернення з даними позовними вимогами зазначити, яким судом буде слухатись справа не може, оскільки не отримала ухвали про відкриття провадження у справі та відповідного пакету документів. Їхня спільна дитина залишилась проживати з нею та перебуває на повному її утриманні, а батько, припинивши шлюбні стосунки повністю усунувся від обов`язку займатись вихованням доньки та її матеріальним забезпеченням, а вона відповідно до довідки, виданої ФОП [PERSON] , працює продавцем непродовольчих товарів з 03.02.2020 року та отримує заробітну плату в розмірі 4723 грн., доходи відповідача є значно вищими, так як будучи неофіційно працевлаштованим він отримує заробітну плату близько 10 000 грн. та крім неофіційного доходу має пенсію по інвалідності, яка складає 1500 грн., таким чином має змогу та обов`язок брати участь в утриманні дитини, але добровільно надавати кошти на потреби доньки відмовляється. Інших аліментних зобов`язань у відповідача немає. Позивач [PERSON] з урахуванням позовних вимог просить стягувати з [PERSON] на її користь на утримання дитини [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 часттки з заробітку (доходу), але не менше як 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до повноліття дитини та стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати. Відповідно до ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від 22.04.2020 року прийнято до свого провадження та відкрито провадження по вищезазначеній справі та за клопотанням позивача ухвалено справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, розглядати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Одночасно в ухвалі роз`яснено відповідачу, що він має право подати до суду заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження або клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін протягом п`яти днів з дня вручення копії ухвали про відкриття провадження, відзив на позов. Відповідно до інформації виконавчого комітету Юрківської сільської ради про реєстрацію місця проживання, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , тож копія позову з додатками на ім`я відповідача надсилались за вказаною адресою, що підтверджується поштовими відправленнями суду. Крім того, відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті Звенигородського районного суду Черкаської області. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України сторони в судове засідання не викликалися, проте відповідачу було встановлено строк в п`ятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву. Відповідач у встановлений судом строк подав відзив на позовну заяву з додатками, у якому позовні вимоги визнає частково, не заперечує щодо стягнення з нього аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви та до повноліття дитини та проти розгляду справи в спрощеному провадженні без виклику сторін. Враховуючи викладене, за відсутності заперечень сторін проти розгляду позову в порядку спрощеного позовного провадження, відсутності клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними в матеріалах справи доказами у відповідності до ст. 279 ЦПК України. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши наявні у справі матеріали та оцінивши докази в їх сукупності, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, враховуючи наступне. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Судом встановлено, що 05.10.2011 року сторони зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Юрківської сільської ради Звенигородського району Черкаської області, актовий запис №3 (а.с.7). Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, а саме: [PERSON] , [INFO] , в свідоцтві про народження якої відповідач записаний як батько (а.с.8). Між тим, [PERSON] зазначає про те, що дитина проживає з нею та знаходиться на її утриманні, а батько дитини [PERSON] припинивши шлюбні стосунки повністю усунувся від обов`язку займатись вихованням доньки та її матеріальним забезпеченням, при цьому вказавши, що відповідач крім неофіційного доходу має пенсію по інвалідності, яка складає 1500 грн., таким чином має змогу та обов`язок брати участь в утриманні дитини, але добровільно надавати кошти на потреби доньки відмовляється. Отже, як встановлено з матеріалів справи, позивач не може самостійно в повній мірі забезпечувати утримання малолітньої дочки та потребує допомоги на утримання дитини з боку відповідача. Відповідач не заперечує проти стягнення з нього аліментів та вказує у своїх письмових поясненням, що ніколи не відмовлявся від обов`язку утримувати дитину, тому доводи, викладені позивачем в позові стосовно ухиляння від обов`язку займатися вихованням дочки та її матеріального забезпечення не відповідають обставинам справи та не підтверджено відповідними доказами, однак враховуючи стан його здоров`я, не заперечує проти стягнення з нього аліментів в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно акту, складеного депутатом Ватутінської міської ради [PERSON] в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] від 14.02.2020 року, [PERSON] та [PERSON] не зареєстровані, але проживають за адресою: [ADDRESS] на умовах найму житла (а.с.14). [PERSON] , 1988 року народження зареєстрована в [ADDRESS] і має склад сім`ї: чоловік - [PERSON] , 1986 р.н., донька - [PERSON] , 2013 р.н. знаходиться на утриманні матері (а.с.10).Аналогічне підтверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Юрківської сільської ради №101 від 23.10.2018 року /а.с.9/. Судом встановлено, що спору щодо батьківства та місця проживання дитини між сторонами не існує. Відповідач [PERSON] проживає окремо, є інвалідом 3-ї групи безтерміново, отримує пенсію по інвалідності. Позивач [PERSON] працює продавцем непродовольчих товарів з 03.02.2020 року у ФОП [PERSON] , її посадовий оклад за місяць складає 4723 грн.(а.с.15). Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» та частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 цього Кодексу способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При ухваленні рішення, суд виходить з того, що стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Обов`язок батьків утримувати свою неповнолітню дитину є беззаперечним. Способи виконання такого обов`язку повинні визначатись за спільною домовленістю між батьками. За відсутності такої домовленості, той з них, з ким проживає дитина, вправі звернутись до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів. [PERSON] та [PERSON] не домовилися про спосіб виконання обов`язку утримувати дитину, відповідач [PERSON] на даний час проживає окремо від дитини і тому, згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, є підстави присудити кошти на утримання дитини (аліменти) у частці від доходу відповідача, враховуючи вимогу позивача, а тому твердження відповідача про те, що аліменти на утримання дитини з нього слід стягувати саме у твердій грошовій сумі, а не у частці від доходу, судом до уваги не приймаються та відхиляються. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Крім того, згідно роз`яснень, які викладені у пункті 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 червня 2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з частиною 3 статті 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів, які підлягають до стягнення з відповідача [PERSON] на утримання неповнолітньої дочки - [PERSON] , суд враховує наступне. Відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Як вбачається із матеріалів справи та довідкою до акта огляду МСЕК серії 12ААА № 186731 від 15.04.2015 року [PERSON] є інвалідом ІІІ (третьої) групи з 01.04.2015 року безтерміново за загальним захворюванням, протипоказана важка фізична праця, водійські професії, перебування на висоті, біля водоймищ, рухомих механізмів. Отримує регулярно соціальну допомогу від держави у зв`язку з інвалідністю. Доказів про перебування відповідача на обліку як безробітного в Службі зайнятості суду не надано як і не доведено, що відповідач на даний час не працює з поважних причин - за станом свого здоров`я. Окрім того, ксерокопії документів, доданих до відзиву частково є нечитабельними. Відповідач [PERSON] є особою працездатного віку, у відповідача, як вбачається з матеріалів справи, крім дочки [PERSON] , [INFO] , інших утриманців немає. Суд не бере до уваги доводи відзиву відповідача про те, що він перебуває на обліку у лікаря невропатолога та потребує стаціонарного лікування, оскільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження понесених витрат на лікування у зв`язку з станом здоров`я. Посилання відповідача на те, що він не відмовлявся від обов`язку утримувати дитину та надав матеріальну допомогу позивачу на утримання дитини судом не береться до уваги, оскільки дане твердження нічим не підтверджене. Беручи до уваги наведене і виходячи із встановленого державою розміру прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та обоюдного обов`язку батьків на їх утримання, а також обставини для необхідного рівня життя дитини, гармонійного розвитку, з урахуванням вимог діючого законодавства, наданих позивачкою та відповідачем письмових доказів, враховуючи часткове визнання відповідачем позову, суд при визначенні розміру аліментів виходить з суспільно визнаного обсягу необхідних щомісячних витрат на утримання дитини приходить до висновку, що в силу ст. 182 СК України з відповідача, який є батьком неповнолітньої дитини слід стягувати аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини щомісячно в розмірі 1/4 частин заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки відсутні підстави для задоволення розміру аліментів в розмірі 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, оскільки не забезпечать права дитини на необхідний розвиток, а тому позов підлягає до задоволення. Даний розмір аліментів буде розумним і справедливим, враховуючи матеріальний стан платника аліментів, стягувача аліментів та потреб на розвиток та утримання малолітньої дитини. Суд роз`яснює сторонам, що відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. У відповідності зі ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу аліментів за один місяць. Відповідно до ст.ст.264-265 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання про судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Враховуючи те, що позивач при зверненні з позовом до суду була звільнена від сплати судового збору, на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 840,80 грн., оскільки відповідач не є особою, що звільнений від сплати судового збору (інвалід ІІІ групи). Крім того, позивачем в позовній заяві вказано про стягнення з відповідача на користь позивачки понесених нею судових витрат. Положеннями ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до складу судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, крім іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у даній справі позивачем надано до суду акт виконаних робіт від 25.02.2020 року, додаток №1 про проведений розрахунок до акту виконаних робіт від 25.02.2020 року, розрахунок оплати послуг адвоката за Додатком №1 та акту виконаних робіт від 25.02.2020 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] на підготовку позовної заяви з додатками у розмірі 600 грн. Таким чином, враховуючи вимоги ч. 4 ст. 137 ЦПК України, суд вважає, що заявлений розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, значенням справи для сторони, а тому відсутні підстави для його зменшення. На підставі викладеного, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені нею витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 600 грн. На підставі ст.ст. 180-184,191 СК України та

Outcome: approved