Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 10.10.2007 року їй стало відомо про продаж житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] яка складається із житлового будинку цегляного 1971 року побудови під літ. «А» з надвірними спорудами: верандою цегляною під літ. «а», сараєм цегляним під літ «Б», погребом цегляним під літ. «п/г», огорожею під літ. № 1-2. Цього ж дня вона із відповідачкою домовився про укладання договору купівлі-продажу зазначеної садиби. Вони узгодили всі істотні умови договору, а саме ціну садиби - 10000 (десять тисяч) грн., порядок оплати вартості та посвідчення договору купівлі-продажу майна. На виконання взятих на себе зобов`язань та умов договору вона передала відповідачці грошові кошти в сумі 10000 (десять тисяч) грн., вона в свою чергу передала їй технічний паспорт, правовстановлюючі документи та розписку про отримання коштів та зобов`язання укласти договір та посвідчити його нотаріально. Також було передано майно та ключі від нього. З цього часу садиба перебуває у її володінні, утримується за власний рахунок, несе всі відповідні витрати та зобов`язання. Але до цього часу сторони посвідчити нотаріально, укладений між ними 10.10.2017 року договір купівлі-продажу нерухомого майна, не змогли, так як [PERSON] , ухиляється від взятих на себе зобов`язань, а численні звернення до неї з вимогою нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, залишилися без уваги - відповідачка ухиляється від нотаріального посвідчення договору та всіляко уникає її. Тому вона просила визнати дійсним договір купівлі-продажу зазначеного майна та визнати за нею на нього право власності. Учасники справи в судове засідання не з`явилися. Позивачка в наданій заяві позовні вимоги підтримала та просила справу розглянути за її відсутності. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, хоча й була належним чином повідомлена про місце та час розгляду, причин неявки не повідомила. Беручи до уваги, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовна заява обґрунтована і підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні було встановлено наступне. З копії розписки (а.с.6), вбачається що 10.10.2007 року [PERSON] , отримала від [PERSON] , кошти в розмірі 10000 (десять тисяч) грн., за житловий будинок з надвірними спорудами по [ADDRESS] . Таким чином між сторонами було укладено договір купівлі-продажу даного майна. Позивачка посилається на те, що при укладенні договору [PERSON] , зобов`язувалася оформити нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу. Однак, право власності [PERSON] , до цього часу належним чином не оформлене, оскільки відповідачка ухиляються від виконання взятих на себе зобов`язань щодо нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. У відповідності зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. У відповідності зі ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004р. N952-IV встановлено, що речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом. Частною 1. ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено, що обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, в тому числі і право власності на нерухоме майно. Згідно з ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. У відповідності зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Оскільки сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу, позивачка зі свого боку виконала взяті на себе зобов`язання, сплативши вартість придбаного майна та прийняла його у своє володіння і обидві сторони вчинили взаємні дії для настання юридично значимих наслідків, що підтверджується зібраними доказами, суд приходить до висновку, що наявні всі передумови для застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання за [PERSON] , права власності на спірне майно. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 136 ЦПК України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З цих же підстав, суд може звільнити від сплати судового збору. А тому суд вважає за можливе звільнити [PERSON] , від сплати судового збору.

Outcome: approved