Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого вказала, що шлюб між нею та відповідачем було зареєстровано 28.07.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Вишгородського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 120. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з матір`ю. Оскільки відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання їх дитини, яку вона потребують, позивачка була змушена звернутися до суду та просить стягнути з відповідача аліменти на утримання їх дитини у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. Відповідача надав відзив на позовну заяву, в яку зазначив, що у нього на утриманні перебуває його матір інвалід 2 групи, яка отримує мізерну пенсію та потребує додаткових витрат на лікування. Крім того, у зв`язку із тим, що вони з позивачкою припинили шлюбні відносини, він вимушений винаймати інше житло, що потребує додаткових коштів. Також зазначив, що він ніколи не відмовлявся від забезпечення дитини та продовжує сплачувати за комунальні послуги в квартирі де проживає позивачка із дитиною, а також перераховую їй кошти на утримання дитини у сумі, яка більш-менш прийнятна для нього. У зв`язку із чим просив задовольнити позов [PERSON] та стягнути з нього на її користь аліменти на утримання дитини саме в розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачка надала до суду відповідь на відзив, в якій зазначила, що мати відповідача ніколи не перебувала на його утриманні. Крім того, вона отримує субсидію на оплату комунальних послуг та додатковий дохід від здачі належній їй квартири. Також, сам відповідач отримує додатковий дохід від здачі кімнати, в належній їй квартирі. Відповідач не сплачує жодних комунальних платежів та не надає коштів для оздоровлення та утримання дитини. У зв`язку із чим, визначений розмір аліментів у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку є обґрунтованим, таким що відповідає потребам дитини та відповідає вимогам закону, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Позивачка у судовому засіданні надала аналогічні пояснення викладеним у позовній заяві та відповіді на відзив, підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Представник позивача у судовому засіданні підтримав пояснення позивачки та просив позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечував, зазначив, що він підлягає частковому задоволенню, а саме стягненню з нього аліментів у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову в такому вигляді заперечував, просив врахувати думку відповідача та задовольнити позовні вимоги частково із врахуванням обставин, викладених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, вивчивши письмові докази, суд вважає вимоги позивачки щодо стягнення аліментів обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним iз подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя i збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 28.07.2009 року, який зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Вишгородського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 120. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з матір`ю (а.с. 6,7). Згідно з епикрізом, який виданий Державною науковою установою «Науково-практичний центр профілактичної та клінічної медицини», [PERSON] , [INFO] , має сколіотичну поставу та потребує відвідування басейну. Відповідно до акту депутата Вишгородської міської ради Шоки А.М. від 04.09.2019р., [PERSON] проживає разом із свою донькою [PERSON] та батьками [PERSON] , [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Крім того, як вбачається з заяви про вчинення кримінального правопорушення, між [PERSON] та [PERSON] виникають суперечки та сварки щодо спільного майна подружжя. Згідно з довідкою, виданою Філією «Каскад Київських ГЕС і ГАЕС» ПрАТ «Укргідроенерго», [PERSON] , працює у Філії «Каскад Київських ГЕС і ГАЕС» ПрАТ «Укргідроенерго» на посаді машиніста гідроагрегатів V групи кваліфікації та отримує стабільний дохід (а.с. 32). Також, відповідачем [PERSON] надані до суду копії квитанцій про сплату коштів, які датовані з травня 2019р. по жовтень 2019 року. Відповідно до ст. ст. 180, 182, 184 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення; суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції). Також, частинами 1 та 2 ст.27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до змісту ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі». Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. Відповідно до ст. 5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. З урахуванням встановлених обставин, приймаючи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд дійшов висновку, що заявлені позивачкою вимоги ґрунтуються на положеннях Сімейного кодексу України, відповідають інтересам дитини, її рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дітей, і визначення указаного позивачем способу та розміру стягнення аліментів призведе до рівності прав дитини на утримання від батьків відповідно до положень Закону. Суд критично ставить до показів відповідача щодо перебування на його утриманні непрацездатної матері, оскільки під час судового розгляду відповідач зазначив, що він з березня 2019р. проживає в м. Ірпінь, тобто не разом із матір`ю та не надав жодних документів, щодо утримання останньої, зокрема квитанції про придбання продуктів харчування, ліків, тощо. Пояснення відповідача з приводу того, що позивач забагато сплачує за додаткові зайняття дитини з англійської мови та він віднайшов у м. Києві дешевші зайняття, нічим не підтверджені, а крім того, останній не виявив бажання самостійно їх сплачувати та відвозити дитину на зайняття з м. Вишгород до м. Києва щоразу. Також, суд зазначає, що сплачені відповідачем кошти позивачу у період з травня 2019р. по жовтень 2019р. можуть бути враховані виконавчою службою під час виконання рішення суду та зараховані до суми сплачених аліментів. Таким чином, аналізуючи вищезазначені обставини та факти, враховуючи принципи об`єктивності та справедливості, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги позивачки щодо стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи із дня подачі позову, а саме з 22.04.2019 року, до досягнення дитиною повноліття, підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави також підлягають стягненню судові витрати у сумі 768 гривень 40 копійок. У відповідності до ст. 430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved