Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом та просила суд зобов'язати, [PERSON] вибачитися перед позивачкою та її чоловіком, на загальних зборах трудового колективу Фрунзенського міжрайонного управління водного господарства, за участю представників Облводресурсів, розташованого в [ADDRESS] та спростовувати розповсюджену нею недостовірну інформацію про особу позивачки, яка викладена в двох письмових скаргах на ім'я Голови Держводагенства України та Голови Дніпропетровської районної державної адміністрації від 8 листопада 2013 року та від 20 листопада 2013 року; зобов'язати, [PERSON] спростовувати розповсюджену нею недостовірну інформацію про позивачку, викладену в двох письмових скаргах на ім'я Голови Держводагенства України та Голови Дніпропетровської районної державної адміністрації від 8 листопада 2013 року та від 20 листопада 2013 року у спосіб письмових звернень до Голови Держводагенства України, начальника Дніпропетровського управління водних ресурсів та Голови Дніпропетровської районної державної адміністрації про недостовірність цієї інформації; захистити честь і гідність позивачки та її ділову репутацію від противоправних дій [PERSON], визнавши наявність заподіяння нею позивачці моральної шкоди, поширенням недостовірної інформації про її особу; стягнути з відповідачки на користь позивачки судовий збір у розмірі 243,60 грн. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала до суду надала письмові заперечення та просила суд відмовити у задоволенні позову. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного. Судом встановлено, що 17 листопада 2013 року [PERSON] звернулася до Голови Держводагентства України зі скаргою на дії та бездіяльність начальника відділу економіки [PERSON] 20 листопада 2013 року [PERSON] звернулася до Голови Держводагентства України та Голои Дніпропетровської районної державної адміністрації зі скаргою на дії та бездіяльність начальника відділу економіки [PERSON] Згідно наказу Дніпропетровського обласного управління водних ресурсів від 25.11.2013 року №185 було створено комісію з метою перевірки фактів, викладених у скарзі провідного юрисконсульта Фрунзенського МУВГ [PERSON] За результатами перевірки 26 листопада 2013 року комісією у складі: голови комісії - заступника начальника управління [PERSON], членів комісії - начальника відділу економіки [PERSON], начальника відділу експлуатації водогосподарських систем [PERSON], головного ревізора [PERSON], провідного економіста з праці [PERSON], провідного юрисконсульта [PERSON] була оформлена довідка від 02 грудня 2013 року №4-П-13 відповідно до, якої з метою врегулювання конфлікту керівництву ФМУВГ надані відповідні пропозиції. З показань свідка [PERSON] в судовому засіданні від 13.03.2014р., вбачається, що після звернення [PERSON] зі скаргами на дії та бездіяльність начальника відділу економіки [PERSON] позивачці було завдано незручностей у вигляді витрати часу на надання пояснень та інших необхідних заходів пов'язаних з перевірки фактів викладених у скаргах. Разом з тим не зазначив про будь, які негативні наслідки для позивачки. Стаття 68 Конституції України встановлює обов`язок кожного неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Згідно ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Вважається, що негативна інформація є недостовірною. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка її поширила. У відповідності до абз. 5 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику у справах про захист честі, гідності, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи » від 27.02.2009 року № 1, недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені ). Згідно з ч. 3 ст. 277 Цивільного кодексу України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Абз. 2 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи » від 27.02.2009 року № 1 визначено, що під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам. Відповідно до ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та ( або ) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Згідно з п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 « Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. У свою чергу ч. 1 ст. 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Суд не вправі зобов'язувати відповідача спростувати інформацію у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статях 16, 277 ЦК України. Доказів, які б свідчили про порушення з боку відповідача права на повагу до честі та гідності, а також недоторканості ділової репутації позивачкою в судовому засіданні не доведено. Не наведено позивачкою фактів, які б підтвердили те, у чому полягає порушення його права на недоторканість честі та гідності, а також не вказано причинний зв'язок між спростовуваною інформацією і заподіянням йому моральної шкоди. Також позивачкою не надано доказів, які б підтверджували спричинення йому моральної шкоди. За таких обставин суд, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про необхідність відмовити позивачці в задоволенні позову повністю.

Outcome: dismissed