overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою, в обґрунтування якої вказала, що вони з відповідачем одружені з 20 жовтня 2012 року. Від спільного життя сторони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем. Шлюбні відносини між сторонами припинені з березня 2015 року через сварки, різні погляди на сімю та шлюб, через втрату любові, відсутність взаємоповаги та взаємодопомоги. У звязку з чим, позивач вважає, що немає сенсу підтримувати сімейне життя, а тому просить розірвати шлюб з відповідачем. Позивачка надала до суду письмову заяву в якій свої позовні вимоги підтримала повністю, просила розглянути справу у її відсутність. Відповідач надав до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнав, згодний на розірвання шлюбу, просив розглянути справу за його відсутності. Перевіривши письмові матеріали справи, суд вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 20 жовтня 2012 року дійсно було укладено шлюб, згідно свідоцтва про шлюб серії 1-ТП № 094710, актовий запис № 1718. Від спільного життя сторони малолітню дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем. Сторони однією родиною не проживають, між сторонами відсутнє взаєморозуміння, шлюбні відносини між сторонами припинені, спільного господарства не ведуть, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та їхній дитині. Примирення між позивачем та відповідачем неможливе. Cпору про місце проживання дитини немає. Згідно до норм ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. За змістом ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. У відповідності до ч. 4. ст. 56 СК України примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За заявою позивача судові витрати покладаються на нього. На підставі вищевикладеного, згідно ст. ст. 104, 105, 110, 112 СК України, ст. ст. 10, 60, 174, 212-215 ЦПК України, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою, в обґрунтування якої вказала, що вони з відповідачем одружені з 26 червня 1973 року. Від спільного життя сторони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем. Шлюбні відносини між сторонами припинені з серпня 2014 року через сварки, різні погляди на сімю та шлюб, через втрату любові, відсутність взаємоповаги та взаємодопомоги. У звязку з чим, позивач вважає, що немає сенсу підтримувати сімейне життя, а тому просить розірвати шлюб з відповідачем. Позивачка надала до суду письмову заяву в якій свої позовні вимоги підтримала повністю, просила розглянути справу у її відсутність. Відповідач надав до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнав, згодний на розірвання шлюбу, просив розглянути справу за його відсутності. Перевіривши письмові матеріали справи, суд вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 26 червня 1993 року дійсно було укладено шлюб, згідно свідоцтва про шлюб серії 1-ТП № 131691, актовий запис № 1058. Від спільного життя сторони малолітню дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем. Сторони однією родиною не проживають, між сторонами відсутнє взаєморозуміння, шлюбні відносини між сторонами припинені, спільного господарства не ведуть, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та їхній дитині. Примирення між позивачем та відповідачем неможливе. Cпору про місце проживання дитини немає. Згідно до норм ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. За змістом ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. У відповідності до ч. 4. ст. 56 СК України примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі вищевикладеного, згідно ст. ст. 104, 105, 110, 112 СК України, ст. ст. 10, 60, 174, 212-215 ЦПК України, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі 500 гривень щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Крім спільної доньки, у позивачки на утриманні ще троє дітей. Згідно довідки Літинської виправної колонії №123 від 16.01.2015 року №10/87 відповідач [PERSON] відбуває покарання в установі і за період з 01.07.2014 року по 31.12.2014 року матеріальної допомоги та аліментів на користь [PERSON], [INFO] не надавав. [PERSON] не приймає участі у вихованні та утриманні дочки, матеріальної допомоги не надає, вона одна виховує чотирьох дітей. Позивачка [PERSON] в наданій до суду заяві зазначила, що підтримує в повному обсязі заявлені нею позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини та просила справу розглянути у її відсутність. Не заперечувала проти винесення заочного рішення. Від відповідача [PERSON], який на даний час відбуває покарання у Літинській виправній колонії № 123, та який двічі будучи повідомлений про слухання справи заяв та заперечень до суду не надав. Суд вважає, що позов належить задовольнити враховуючи таке. Згідно ст. 180 СК України - батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; ст. 182 ч.1 СК України - при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника та одержувача аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків,дочки, сина; інші обставини, які мають істотне значення. Встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 10 січня 2012 року, зареєстрованого виконавчим комітетом Тарасівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області, актовий запис № 02 (а.с.8). Від шлюбу мають спільну малолітню доньку [PERSON], [INFO], в свідоцтві про народження якої записаний та є батьком відповідач по справі [PERSON]А.(а.с.9). Дитина проживає разом з позивачкою (а.с.10). Відповідач [PERSON], згідно довідки Літинської виправної колонії №123 від 16.01.2015 року №10/87, відбуває покарання в установі і за період з 01.07.2014 року по 31.12.2014 року матеріальної допомоги на користь [PERSON] не надавав, аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO] не проводились із-за відсутності виконавчих листів на стягнення аліментів. Станом на 31.12.2014 року виконавчі листи на стягнення аліментів з засудженого [PERSON] на користь [PERSON] в установу не надходили. (а.с.14). Враховуючи вищезазначене суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини в твердій грошовій сумі 500 грн. щомісяця є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню. Відповідачем [PERSON] заяв та заперечень до суду не надано. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що 01.12.2015 року помер її вітчим [PERSON] Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з трикімнатної квартири під № 27, розташованої в будинку за адресою: вул. Першогвардійська, 38 «А», м. Лебедин, Сумської області. Дану спадщину бажає прийняти позивачка, оскільки є його спадкоємицею за заповітом, але не може цього зробити в звязку з відсутністю реєстрації права власності щодо даного майна на імя [PERSON] Тому вона просила встановити факт належності зазначеної квартири померлому, а за нею визнати право власності на дане майно в порядку спадкування. Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявилися. Позивачка в наданій заяві свій позов підтримала та просила справу розглянути у її відсутності. Представник відповідача в заяві, адресованій суду, вказав те, що проти задоволення вимог [PERSON] не заперечує, справу також просить розглянути без його участі. Беручи до уваги те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється в силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги повязані зі спорами про спадкове право, позовна заява обґрунтована і підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні було встановлено наступне. 01.12.2015 року помер громадянин [PERSON] Зі смертю останнього відкрилася спадщина, до складу якої входить трикімнатна квартира № 27, загальною площею 60,4 кв.м., житловою 34,9 кв.м., розташована на пятому поверсі пятиповерхового будинку за адресою: вул. Першогвардійська 38 «А», м. Лебедин, Сумської області Спадщину після смерті [PERSON], бажає прийняти [PERSON], яка є його спадкоємицею за заповітом, але не може цього зробити в звязку з відсутністю реєстрації права власності на зазначене майно на імя [PERSON], що змусило її звернутися до суду за захистом порушених прав. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно вимог ст. ст. 325, 328, 1216, 1222 1223 ЦК України фізичні особи можуть бути субєктами права власності на підставах, не заборонених законом і мають право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, а спадкоємці мають право прийняти спадщину. Факт належності [PERSON], спірного майна стверджується матеріалами справи в їх сукупності, а тому він підлягає встановленню. Інші обставини, на які позивачка посилається в своєму позові, у судовому засіданні також знайшли своє підтвердження. При цьому сторона відповідача проти позову не заперечує, визнаючи заявлені вимоги в повному обсязі. Оскільки вимоги [PERSON] не суперечать закону, не порушують права та інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про необхідність їх задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-17 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що 06.01.1997 року померла її баба [PERSON] Після смерті останньої відкрилася спадщина, до якої входить земельна частка (пай) розміром 3,12 умовних кадастрових гектар, розташована на території Ворожбянської сільської ради Лебединського району Сумської області. Дану спадщину бажає прийняти позивачка, але не може її оформити, оскільки спадщина складається з права на земельну частку (пай), а тому в управління спадковим майном вона не могла вступити, як це визначено ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року). Тому позивачка просила визнати за нею право власності на дане спадкове майно. В судовому засіданні позивачка свої вимоги підтримала. Представник відповідача до суд не зявився, в наданій заяві просив справу розглянути без його участі. Вислухавши позивачку, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги повязані зі спорами про спадкове право, позовна заява обґрунтована і підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні було встановлено наступне. 06.01.1997 року в с. Ворожба Лебединського району Сумської області померла [PERSON] Зі смертю останньої відкрилася спадщина, яку бажає прийняти [PERSON], внучка померлої. До складу спадщини [PERSON] входить земельна частка (пай) розміром 3,12 в умовних кадастрових гектарах, яка розташована на території Ворожбянської сільської ради Лебединського району Сумської області. На час смерті баби позивачка проживала разом з нею та прийняла спадщину, але не могла вступити в управління спадковим майном, оскільки спадщина складається з права на земельну частку (пай). Згідно зі ст. 548 ЦК Української РСР 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК Української РСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно вимог ст. ст. 325, 328, 1216, 1222 1223 ЦК України фізичні особи можуть бути субєктами права власності на підставах, не заборонених законом і мають право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, а спадкоємці мають право прийняти спадщину. Оскільки [PERSON] фактично прийняла спадщину померлої [PERSON], але не змогла оформити своє право, враховуючи те, що її вимоги про визнання права власності на зазначене спадкове майно не суперечать закону, не порушують права та інтереси інших осіб, суд вважає необхідним позов останньої задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що 07.09.2012 року померла [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина в тому числі на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 1,4000 га, розташовану на території Штепівської сільської ради Лебединського району Сумської області. Дану спадщину бажає прийняти позивачка, оскільки є спадкоємицею померлої за заповітом, але їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на земельну ділянку, який [PERSON] за життя не отримувала. Тому позивачка просила встановити факт належності останній на праві власності вищевказаної земельної ділянки, а за нею визнати право власності на зазначене майно в порядку спадкування. В судове засідання особи, які беруть участь у справі, не зявилися. Позивачка в наданій заяві позов підтримала та просила справу розглянути у її відсутності. Представник відповідача та представник третьої особа в заявах, адресованих суду, вказали те, що проти задоволення позову не заперечують, справу також просять розглянути без їх участі. Беручи до уваги те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється в силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги повязані з спорами про спадкове право, позовна заява обґрунтована і підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні було встановлено наступне. 07.09.2012 року в с. Штепівка Лебединського району Сумської області померла [PERSON] Після смерті останньої відкрилася спадщина, яку бажає прийняти [PERSON], оскільки є її спадкоємицею за заповітом (а.с. 7). До складу спадщини [PERSON] входить земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 1,4000 га, яка розташована на території Штепівської сільської ради Лебединського району Сумської області. При зверненні до нотаріуса позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в звязку з відсутністю державного акту на право власності на земельну ділянку, який померла за життя не отримувала взагалі. Належність земельної ділянки померлій [PERSON] підтверджується розпорядженням голови Лебединської РДА № 34-ОД від 02.02.2012 року (а.с. 11), з якого вбачається, що [PERSON] дійсно передавала у власність зазначена земельна ділянка. Тому даний факт підлягає встановленню. Згідно вимог ст. ст. 325, 328, 1216, 1222 1223 ЦК України фізичні особи можуть бути субєктами права власності на підставах, не заборонених законом і мають право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, а спадкоємці мають право прийняти спадщину. Ухвалюючи рішення про визнання за позивачкою права власності на зазначене спадкове майно, суд приймає до уваги те, що такі її вимоги не суперечать закону, не порушують права та інтереси інших осіб. Тому вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-24 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що 09.05.2015 року померла її мати [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з земельних ділянок загальною площею 2,48 га (0,27 га та 2,21 га), розташованих на території Камянської сільської ради Лебединського району Сумської області. Позивачка бажає прийняти спадщину матері, але не може цього зробити в звязку з тим, що в державному акті не зазначено повні кадастрові номери земельних ділянок. Тому [PERSON] просила встановити факт належності [PERSON] зазначеного майна, а за нею визнати право власності на нього в порядку спадкування. Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявилися. Позивачка в наданій заяві свої вимоги підтримала та просила справу розглянути у її відсутності. Представник відповідача в заяві, адресованій суду, вказав, що проти задоволення позову не заперечує, справу також просить розглянути без його участі. Беручи до уваги те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється в силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги повязані зі спорами про спадкове право, позовна заява обґрунтована і підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні було встановлено наступне. 09.05.2015 року померла громадянка [PERSON] Зі смертю останньої відкрилася спадщина, яку бажає прийняти її донька [PERSON] До складу спадщини входять земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 2,48 га (0,27 га та 2,21 га), розташовані на території Камянської сільської ради Лебединського району Сумської області. При зверненні до нотаріуса виявилося, що в державному акті не зазначено повні кадастрові номери земельних ділянок, а тому позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері. Зазначене змусило [PERSON] звернутися до суду за захистом своїх прав. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно вимог ст. ст. 325, 328, 1216, 1222 1223 ЦК України фізичні особи можуть бути субєктами права власності на підставах, не заборонених законом і мають право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, а спадкоємці мають право прийняти спадщину. Факт належності [PERSON] спірного майна стверджується матеріалами справи в їх сукупності, а тому він підлягає встановленню. Інші обставини, на які позивачка посилається в своєму позові, у судовому засіданні також знайшли своє підтвердження. При цьому сторона відповідача проти позову не заперечила, визнавши заявлені вимоги в повному обсязі. Оскільки вимоги [PERSON] не суперечать закону, не порушують права та інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про необхідність їх задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-03 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що 15.02.2011 року помер її батько [PERSON] Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з ? частини земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,02 га, розташованої на території Ворожбянської сільської ради Лебединського району Сумської області. Дану спадщину бажає прийняти позивачка, але їй у цьому відмовлено в звязку з відсутністю правовстановлюючого документу, державного акту на право власності на земельну ділянку. Поновити його на даний час не можливо. Тому [PERSON] просила визнати за нею право власності на зазначене майно в порядку спадкування. В судовому засіданні позивачка свої вимоги підтримала. Представник відповідача в наданій заяві вказав, що сільська рада визнає в повному обсязі позов [PERSON], справу просить розглянути без його участі. [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечив. Представник Лебединської райдержнотконтори в заяві, адресованій суду, також не заперечив проти даних вимог. Вислухавши учасників провадження, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги повязані зі спорами про спадкове право, позовна заява обґрунтована і підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні було встановлено наступне. 15.02.2011 року в селищі Сад, Сумського району, Сумської області помер [PERSON] Зі смертю останнього відкрилася спадщина, яку бажає прийняти [PERSON], оскільки є його дочкою та спадкоємицею за законом у першу чергу. До складу спадщини [PERSON] входить ? частина земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,02 га, розташованої на території Ворожбянської сільської ради Лебединського району Сумської області. При зверненні до нотаріуса позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу, а саме державного акту на право власності на земельну ділянку серія СМ № 078743. Належність зазначеного нерухомого майна померлому підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку (а.с. 7), а також витягом (а.с. 17), з яких вбачається, що [PERSON] належала на праві власності ? частина земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 4,0161 га з них: ріллі 2,7993 га, сіножаті 0,9621 га, пасовища - 0,2547 га. Відповідно до вимог ст. ст. 325, 328, 1216, 1222 1223 ЦК України фізичні особи можуть бути субєктами права власності на підставах, не заборонених законом і мають право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, а спадкоємці мають право прийняти спадщину. Враховуючи усе вище викладене, суд вважає, що вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності на зазначене майно [PERSON] в порядку спадкування не суперечать закону, не порушують права та інтереси інших осіб, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved