Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування своїх вимог вказувала, що з 02.11.2000 року по 12.04.2012 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від спільного шлюбу дітей не мають. За час шлюбу сторони набули майно, що є об»єктом права спільної сумісної власності: автомобіль ГАЗ 3302 «Газель» з газобалонним обладнанням, 2006 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], вартість якого складає 70000 грн., гараж в авто-кооперативі «Будівельник 2», що розташований за адресою: [ADDRESS], вартість якого складає 20000 грн. та депозитний рахунок на суму 7800 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 05.08.2013 року еквівалентно 62322 грн., відкритий у відділенні АБ «Укргазбанк». Домовленості про добровільний поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя між ними не досягнуто. За таких обставин, позивачка змушена звернутися до суду з даним позовом, просить поділити майно між нею та [PERSON], стягнувши з останнього 1/2 частину всього набутого під час шлюбу майна на загальну суму 76161 грн. Заявою від 10.02.2014 року [PERSON] збільшила позовні вимоги та просила суд додатково стягнути з [PERSON] на її користь кошти в розмірі 1332,32 грн., що є 1/2 часткою відсотків, отриманих від депозитного договору № 008/04/11/0140, оскільки на момент подачі даного позову до суду, позивачка не володіла інформацією щодо суми нарахованих відсотків. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] збільшені позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, хоча про час, місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються вимогами Сімейного кодексу України, Цивільного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 02.11.2000 року. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12.04.2012 року по справі за № 2314/2150/2012 шлюб розірвано. Від спільного шлюбу дітей не має. Під час шлюбу спільно придбане майно: автомобіль ГАЗ 3302 «Газель» з газобалонним обладнанням, 2006 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] та гараж в авто-кооперативі «Будівельник 2», що розташований за адресую: [ADDRESS]. Вартість вищезазначеного автомобіля, відповідно до висновку вартості об'єкту оцінки від 30.10.2013 року, становить 70 000 грн., вартість гаража, відповідно до висновку вартості об'єкту оцінки від 19.10.2013 року становить 20 000 грн. За час спільного проживання у відділені АБ «Укргазбанк», що розташований за адресую: м. Черкаси, вул. Р. Люксембург, 30, на ім'я відповідача 01.04.2011 року відкритий депозитний рахунок на суму 7800.00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 05.08.2013 еквівалентно 62322 грн. З інформації АБ «Укргазбанка», отриманої 05.02.2014 Соснівський районним судом м. Черкаси, вбачається, що 01.04.2011 відповідачем внесено кошти в розмірі 7800.00 доларів США на депозитний рахунок згідно договору № 008/04/11/0140. В період часу з 01.04.2011 року по 03.10.2011 року відповідно до договору № 008/04/11/0140 на вище зазначену суму нараховувались відсотки. Сума відсотків станом на 03.10.2011 року становила 334,22 доларів США, за офіційним курсом НБУ станом на 01.02.2014 еквівалентно 1332,32 грн. 03.10.2011 року вище зазначені депозитні кошти і відсотки в сумі 8134,22 доларів США переведені на інший картковий рахунок [NUMBER], який відкритий на ім'я [PERSON] з 01.04.2011 року. З інформації АБ «Укргазбанка» від 24.02.2014 вбачається, що з картковому рахунку [NUMBER], 04.10.2011 року відповідач [PERSON] зняв кошти готівкою в розмірі 8134.00 доларів США, 06.04.2012 року зняв кошти готівкою в розмірі 9709.00 доларів США. Відповідно до вимог ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Судом достеменно встановлено, що зазначене майно є спільною сумісною власністю. Згідно з ч.1 ст.69 сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Виходячи з положення ч.1 та 2 ст. 372 Цивільного кодексу України, майно, що є у спільній власності може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ним і у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до вимог ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з роз»ясень, які містяться у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до ч.2,3 ст. 325 ЦК України можуть будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати , незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Оскільки в судовому засіданні достеменно встановлено, що ніякого договору про набуте майно між сторонами не було - воно належить кожному з них у рівних частках тобто по 1/2 частки кожному. Враховуючи викладене, аналізуючи докази в їх сукупності, суд, з урахуванням принципу рівності та справедливості, вважає за можливе задовольнити позивні вимоги в повному обсязі.

Outcome: approved