Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-16 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що їй на праві власності належить кв. [ADDRESS] , де зареєстрована відповідачка, донька позивачки, яка виїхала у квітні 2016 року з такого житла, забравши усі свої речі, та більше туди не поверталась, хоча позивач не чинили доньці перешкод у користуванні такою квартирою. Останні чотири роки відповідачка не мешкає у спірній квартирі та не сплачує комунальні платежі. Таким чином відповідачка, не мешкаючи за місцем своєї реєстрації, обмежує права позивачки, як власника такого нерухомого майна. Тому просила суд визнати доньку такою, що втратила право користування кв. [ADDRESS] . У судовому засіданні [PERSON] заявлені нею позовні вимоги повністю підтримала, надавши пояснення по суті таких вимог, та просили суд визнати відповідачку такою, що втратила право користування кв. [ADDRESS] , не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідачка, [PERSON] , в судове засідання за невідомих суду причин не з`явилась повторно, будучи належним чином про час та місце розгляду справи повідомленою. За ч. 4 ст. 223 ЦПК суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши учасників процесу, які з`явились, дослідивши матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що кв. [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 28 квітня 2004 року, посвідченого нотаріально, реєстр 692, та зареєстрованого у Маріупольському БТІ 29 квітня 2004 року, реєстр 5609556. За відомостями від 27 лютого 2020 року та від 11 березня 2020 року Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради вбачається, що по [ADDRESS] з 14 жовтня 2004 року зареєстрована [PERSON] . При цьому на підставі рішення суду від 18 квітня 2016 року було встановлено, що [PERSON] є донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , яка в свою чергу не мешкає з 13 квітня 2016 року по [ADDRESS] . Також за актом від 9 квітня 2020 року, складеним КСН «Новий Східний», вбачається, що за свідченнями сусідів по [ADDRESS] фактично мешкають лише [PERSON] , 1971 р. н., та [PERSON] , 1942 р. н. Суд на підставі досліджених доказів встановив, що відповідачка, [PERSON] фактично протягом останніх 4 років у кв. [ADDRESS] не мешкає без поважних причин. Відповідно до ст. 405 ЦК члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Стаття 3 СК визначає, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом та мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, зокрема, діти. В контексті ст. 405 ЦК вимога спільного проживання є додатковою і має обов`язковий характер. Тому можна виділити такі умови, за наявності яких особа матиме право на користування житлом поряд з власником: користувач повинен, по-перше, бути членом сім`ї власника житла, а по-друге, повинен проживати разом із ним. За змістом ст. 316, 317, 319 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК) право власності є правом особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд. На підставі ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника житла користуватись ним може існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якої вони є, та проживання разом із власником такого житла. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 2 вересня 2019 року по справі № 731/34/17-ц. Суд дійшов висновку, що за фактичних обставин, встановлених у судовому засіданні, відповідачка, донька позивачки, залишаючись зареєстрованою у спірному будинку, однак не користуючись зазначеним житловим приміщенням понад передбачені законом строки без поважних причин, є такою, що втратила право користування кв. [ADDRESS] . Таким чином в суді було підтверджено факт того, що не проживання у спірному житловому приміщенні понад 4 роки [PERSON] свідчить про фактичну втрату нею за ст. 405 ЦК права на користування спірним житлом, через що наявні законні підстави для задоволення поданого позову [PERSON] шляхом позбавлення відповідачки права користування кв. [ADDRESS] .

Outcome: approved