overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-18 00:00:00

Позивачка звернулася до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з позовом до [PERSON], мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 23.10.2010р. В квартирі залишився зареєстрованим її колишній чоловік [PERSON], який протягом тривалого часу, з 2013 року, фактично в ній не мешкає. Всі обов'язки по утриманню жилого приміщення покладені на позивачку, відповідач квартирою не користується, не цікавиться, особистих речей в ній не має. На підставі викладеного, просить визнати відповідача таким, що втратив право користування спірним жилим приміщенням. Позивачка в судове засідання не з'явилася, в письмовій заяві просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач у відкрите судове засідання не з'явився, від нього надійшла засвідчена нотаріально заява від 14.01.2017р., в якій він просить зняти його з реєстраційного обліку, оскільки постійно мешкає в РФ. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Згідно з договором купівлі-продажу від 23.10.2010р., посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Скалун Р.В., [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. Судом встановлено, що в квартирі [ADDRESS] зареєстрований відповідач [PERSON], що підтверджується інформацією Департаменту адміністративних послуг ММР, яка надана 02.08.2018 року. Наявним у справі актом, складеним КСН «Новий східний» 06.08.2018 року, підтверджується відсутність відповідача у спірній квартирі з 2013 року. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на майно яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 386 ЦК України позивач, як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні його права користування та розпорядження своїм майном. З огляду на викладене, на підставі аналізу зібраних по справі доказів, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, а відповідач - визнанню таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки, як встановлено судом, понад рік відсутній в спірному будинку без поважних причин. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється органами державної міграційної служби на підставі рішення суду в тому числі про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

Позивачка звернулася до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з позовом до [PERSON], мотивуючи свої вимоги тим, що вона є наймачем квартири [ADDRESS] та зареєстрована в цій квартирі з 1994 року. Окрім неї в квартирі зареєстровані син [PERSON], [INFO], а також брат [PERSON], але протягом тривалого часу, з 1994 року, фактично в ній не проживає. Всі обов'язки, які витікають з договору найму жилого приміщення, покладені на позивачку, і тільки вона несе витрати по його утриманню. Відповідач квартирою не користуються, не цікавиться, особистих речей в ній не має. На підставі викладеного, просить визнати відповідача таким, що втратив право користування спірним жилим приміщенням. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві та просила суд позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, в письмовій заяві позовні вимоги визнав повністю та просив розглядати справу без його присутності. Вислухавши доводи позивачки, дослідивши матеріали справи, допитавши свідка, суд встановив наступне. Судом встановлено, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] (Позивач), [PERSON] (Відповідач) та [PERSON] (син позивачки), що підтверджується копією особового рахунку № 048-3-77. З пояснень [PERSON], допитаної в якості свідка, вбачається, що відповідач з моменту вселення до квартири, тобто з 1994 року у квартирі не проживає, жодного разу до неї не з'являвся. Наявним у справі актом, складеним ККП « КК «Східна» 13.01.2016 року, підтверджується відсутність відповідача у спірній квартирі. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно зі ст. ст.\~71,\~72 ЖК України\~у разі відсутності без поважних причин в житловому приміщенні більше шести місяців наймача або членів його сім'ї в судовому порядку зазначені особи визнаються такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. З огляду на викладене, на підставі аналізу зібраних по справі доказів, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, а відповідач - визнанню таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідно до\~ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~зняття з реєстрації місця проживання здійснюється органами державної міграційної служби на підставі рішення суду в тому числі про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-04 00:00:00

Позивачка звернулася до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з позовом до [PERSON] та [PERSON], мотивуючи свої вимоги тим, що вона є наймачем квартири [ADDRESS] та зареєстрована в цій квартирі з 24.03.1988 року. Окрім неї в квартирі зареєстровані: син [PERSON] та дочка [PERSON] Проте, її син та дочка протягом тривалого часу, а саме з червня 2014 року, фактично в квартирі не проживають, місце їх проживання позивачці не відоме. Всі обов'язки, які витікають з договору найму жилого приміщення, покладені на позивачку, і тільки вони несуть витрати по його утриманню. Відповідачі квартирою не користуються, не цікавляться, особистих речей в ній не мають. На підставі викладеного, просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування спірним жилим приміщенням. Позивачка у судове засідання не зявилась, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність та просила суд позов задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялися за місцем реєстрації, згідно довідки ЖКП «Азовжитлокомплекс» вручити їм повістки не виявилось можливим, оскільки вони за адресою не мешкають. Суд ухвалив за можливе здійснити розгляд справи у відсутність відповідачки із постановленням заочного рішення, що відповідає положенням ст.224 Цивільно-процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року №1618-IV (зі змінами та доповненнями) (далі за текстом ЦПК України), згідно з якими у разі неявки в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Судом встановлено, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] (Позивач), [PERSON] та [PERSON] (Відповідачі), що підтверджується копією особового рахунку № 103033. З пояснень позивачки, викладених у позовній заяві вбачається, що відповідачі з червня 2014 року у квартирі не проживають, жодного разу до неї не з'являлися. Наявним у справі актом, складеним ЖКП «Азовжитлокомплекс» 28.07.2016 року, підтверджується відсутність відповідачів у спірній квартирі. Згідно зі ст. ст.\~71,\~72 ЖК України\~у разі відсутності без поважних причин в житловому приміщенні більше шести місяців наймача або членів його сім'ї в судовому порядку зазначені особи визнаються такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. З огляду на викладене, на підставі аналізу зібраних по справі доказів, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, а відповідачі - визнанню такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Відповідно до\~ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~зняття з реєстрації місця проживання здійснюється органами державної міграційної служби на підставі рішення суду в тому числі про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, тому вимога про зняття відповідачів з реєстрації є зайвою.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-27 00:00:00

Позивачка звернулася до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з позовом до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24.11.2006р. В квартирі зареєстрований її син, який з 2014 року фактично в ній не мешкає. Всі обов'язки по утриманню жилого приміщення покладені на позивачку, відповідач спірною квартирою не користується, не цікавиться, особистих речей в ній не має. На підставі викладеного, просить визнати відповідача таким, що втратив право користування спірним жилим приміщенням. Позивачка в судове засідання не зявилася, в письмовій заяві просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач у відкрите судове засідання не зявився, від нього надійшла заява від 23.10.2018р., в якій він не заперечує проти задоволення позовних вимог та визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки постійно мешкає в РФ та повертатись в Україну не планує. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Згідно зі свідоцтвом про право власності на житло від 24.11.2006р., виданим Управлінням міського майна, [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. Судом встановлено, що в квартирі [ADDRESS] зареєстрований відповідач [PERSON], що підтверджується інформацією Департаменту адміністративних послуг. Відсутність відповідача у спірній квартирі з 2014 року підтверджується заявою відповідача [PERSON], а також актом від 26.02.2015р. ЖКП «АЖК». Відповідно до ч.2\~ст. 405 ЦК України\~член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Згідно\~ст. 316 ЦК України\~правом власності є право особи на майно яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно\~ст. 317 ЦК України\~власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до\~ст. 386 ЦК України\~позивач, як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні його права користування та розпорядження своїм майном. З огляду на викладене, на підставі аналізу зібраних по справі доказів, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, а відповідач - визнанню таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки, як встановлено судом, понад рік відсутній в спірному будинку без поважних причин. Відповідно до\~ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~зняття з реєстрації місця проживання здійснюється органами державної міграційної служби на підставі рішення суду в тому числі про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

Позивачка звернулася до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з позовом до відповідачів, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником квартири № [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 22.07.2003р. В квартирі зареєстрована її колишня невістка з дітьми, які з січня 2013 року фактично в ній не мешкають. Всі обов'язки по утриманню жилого приміщення покладені на позивачку, відповідачка з дітьми спірною квартирою не користуються, не цікавляться, особистих речей в ній не мають. На підставі викладеного, просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування спірним жилим приміщенням. Позивачка в судове засідання не з'явилася, в письмовій заяві просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідачка у відкрите судове засідання не з'явилася, від неї надійшла засвідчена нотаріально заява від 10.09.2018р., в якій вона просить зняти її разом з неповнолітніми дітьми з реєстраційного обліку, оскільки постійно мешкає в РФ. Від представника третьої особи - Органу опіки та піклування Маріупольської міської ради Ракоєдової І.П. надійшла заява про розгляд справи без її участі, в якій вона не заперечувала проти задоволення позову, просила при винесенні рішення максимально врахувати інтереси малолітніх дітей. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Згідно з договором купівлі-продажу від 22.07.2003р., посвідченим нотаріально, [PERSON] на праві приватної власності належить квартира № [ADDRESS]. Судом встановлено, що в квартирі № [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та неповнолітні [PERSON], [PERSON], що підтверджується інформацією Департаменту адміністративних послуг. Актом, складеним КСН «Центральний», підтверджується відсутність відповідачів у спірній квартирі з 2013 року. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на майно яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 386 ЦК України позивач, як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні його права користування та розпорядження своїм майном. З огляду на викладене, на підставі аналізу зібраних по справі доказів, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, а відповідач - визнанню таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки, як встановлено судом, понад рік відсутній в спірному будинку без поважних причин. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється органами державної міграційної служби на підставі рішення суду в тому числі про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

Позивачка звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу вказуючи на те, що 06.12.2011 року зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу дітей не мають. Одруження з відповідачем виявилось невдали. Напротязі 2013 року сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має протилежні погляди на шлюб, сім'ю. Відповідач нехтує сімейними цінностями, з його ініціативи постійно виникають сварки. На даний момент ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено. На теперішній час відповідач проживає з іншою жінкою. Посилаючись на викладені обставини просила шлюб розірвати. У судовому засіданні позивачка позов підтримав, просила про його задоволення. Відповідач позов визнав, не заперечував проти його задоволення Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 06.12.2011 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. Від шлюбу дітей не мають. Судом встановлено, що сторони не підтримують подружні стосунки сумісне господарство не ведеться, разом не проживають. Шлюб фактично розпався. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд вважає, що шлюб, укладений між сторонами, фактично розпався, та що за зазначених обставин їх подальше сумісне життя і збереження сім'ї є неможливим, тому, в силу ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, вимоги позивачки про розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

Позивачка звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу вказуючи на те, що зареєстрували шлюб з відповідачем 25.10.2002 року. Від шлюбу дітей не мають. Під час спільного проживання з відповідачем не зійшлися характерами, внаслідок чого почали виникати постійні сварки та непорозуміння між ними. Фактично шлюбні відносини припинені, проживають окремо, стосунків не підтримують, шлюб носить тільки формальний характер. Вважає примирення неможливим. Посилаючись на викладені обставини просила шлюб розірвати. У судовому засіданні позивачка позов підтримала, просила про його задоволення. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд, на підставі п. 1 ст. 224 ЦПК України, враховуючи згоду позивачки і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 25.10.2002 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 25.10.2002 року. Від шлюбу дітей не мають. Судом встановлено, що сторони не підтримують подружні стосунки сумісне господарство не ведеться. Шлюб фактично розпався. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд вважає, що шлюб, укладений між сторонами, фактично розпався, та що за зазначених обставин їх подальше сумісне життя і збереження сім'ї є неможливим, тому, в силу ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, вимоги позивачки про розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-30 00:00:00

Позивачка звернулася до Першої Запорізької нотаріальної контори з позовом про зняття арешту з майна, вказавши, що її батькові [PERSON] належить на праві власності буд.12 по вул.Робітничій у м. Запоріжжі, що підтверджено свідоцтвом про право власності від 22.05.2009 року. Згідно витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна вищевказаний будинок перебуває під арештом. Підстава обтяження повідомлення без номеру від 26.05.1960 року [PERSON] автопарк, буд.12 по вул..Робітнича, власник [PERSON]. У звязку із чим, було накладено арешт, їм не відомо. На теперішній час відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ВАТ «Автотранс-Хортиця», яке було створено на базі [PERSON] автопарку - припинило свою діяльність у звязку із визнанням його банкрутом рішення Господарського суду, про що 20.07.2010 року внесено запис №11031170015006310. Таким чином, на даний час належне позивачу майно безпідставно арештоване, чим порушені його майнові права щодо розпорядження власністю. Просить скасувати арешт, оскільки на теперішній час ніяких судових справ, іпотек, кредитів та інших зобовязань у нього немає. Представник Першої Запорізької державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, оцінивши всі представлені докази в сукупності, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] належить на праві власності буд.12 по вул..Робітничій у м. Запоріжжі, що підтверджено свідоцтвом про право власності від 22.05.2009 року. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення. Таким чином, суд вважає за необхідне зняти арешт, накладений на будинок позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-24 00:00:00

Позивачка звернулася до Першотравневого районного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 09.10.1993 року, актовий запис № 12. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , який знаходиться на утриманні позивача. Позивачка зазначає, що з вини відповідача сім`я фактично розпалась. Спільне життя сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, різних поглядів на життя. Зазначає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе, суперечить її інтересам та інтересам дитини. В судове засідання позивачка не з`явилася, до суду надала письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання також не з`явився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає. У відповідності до вимог ст. ст. 223, 247 ч. 2 ЦПК України, суд розглядає справу без участі сторін, які належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. За приписами ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши докази, що маються в матеріалах цивільної справи, а саме: свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 09.10.1993 року (а.с. 3) вважає, що підстави для розірвання шлюбу є, оскільки сторони припинили шлюбно-сімейні відносини, миритися не бажають, а тому подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Отже, шлюб необхідно розірвати, а позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Outcome: approved