Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом в якому просила: стягнути з ДП ЦКБ «Ізумруд» на її користь заборгованість по заробітній платі станом на 31.12.2015 року в розмірі 19\~570,39 грн. та компенсацію моральної шкоди в сумі 200 грн. В обґрунтування позову посилалася на те, що вона з 2004 року працює у Державному підприємстві ЦКБ «Ізумруд» на посаді архіваріуса. З 2011 року на підприємстві не виплачується заробітна плата працівникам. Залишок неоформленої судовим рішенням заборгованості з виплати їй заробітної плати станом на 31.12.2015 року становить 19\~570,39 грн. Наявність заборгованості по заробітній платі суттєво порушує її конституційні права на працю та отримання достойної винагороди за неї. В судове засідання позивачка не зявилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність в якій зазначила, що відмовляється від позовних вимог в частині стягнення компенсації моральної шкоди. Вказана відмова від позову в частині позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди прийнята судом та ухвалою суду від 03.02.2016 року провадження по справі в цій частині закрито. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій зазначив, що визнає позовні вимоги частково, а саме в частині стягнення заборгованості по заробітній платі. Вказав, що відмовляється від виплати моральної шкоди, оскільки вини підприємства в утворенні та збільшенні заборгованості не має. Також просив звільнити підприємство від сплати судового збору у звязку з його тяжким матеріальним станом. Дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволеню з огляду на таке. Згідно ст. 43 Конституції України кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом… Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Судом встановлено, що з 08.09.2004 року позивачка працює у ДП ЦКБ «Ізумруд» на посаді архіваріуса, що підтверджується копією наданої нею трудової книжки. Згідно довідки № 05-104 від 14.01.2016 року, що видана ДП ЦКБ «Ізумруд» заборгованість вказаного підприємства перед позивачкою виникла у 2011 році та залишок неоформленого судовим рішенням боргу станом на 31.12.2015 року складає 19\~570,39 грн. Таким чином, не виплата заробітної плати позивачці порушує її конституційні права та права, встановлені Кодексом законів про працю України, що є підставою для стягнення з відповідача на користь позивачки нарахованої, але не виплаченої їй заробітної плати. При вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 82 ЦПК України враховуючи майновий стан сторони, суд може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов'язаний з розглядом справи, або звільнити від їх оплати. Представником відповідача надано клопотання про звільнення від оплати судового збору, яке обґрунтоване відсутністю замовлень на проектні роботи, соціально значущою метою функціонування підприємства, яке відноситься до оборонно-промислового комплексу, та тяжким майновим станом ДП ЦКБ «Ізумруд». В підтвердження майнового стану представником позивача надано баланс (звіт про фінансовий стан) підприємства на 30 вересня 2015 року. Суд, враховуючи вищезазначені обставини, приходить до висновку про можливість звільнення відповідача від оплати судових витрат. Позивачка також звільнена від оплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Частиною 2 ст. 88 ЦПК України передбачено, що у разі якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved