Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем та стягнути з нього аліменти на її користь на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку /доходу/, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи від дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування посилається, що 31 серпня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Мелітополю реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 574, між сторонами зареєстровано шлюб. Від вказаного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачкою. Спільне життя з відповідачем не склалося у звязку з істотними розходженнями характерів і життєвих принципів, втратою почуття любові та поваги один до одного, відсутністю спільність цілей та інтересів. Шлюбні стосунки між сторонами фактично припинені з грудня 2015 року. З того часу проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Подальше збереження шлюбу позивачка вважає неможливим, намірів до відновлення стосунків не має, тому просить розірвати шлюб. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, хоча має таку можливість, тому позивачка вимушена звернутися до суду. Позивачка в судове засідання не зявилась, від неї надійшла заява з проханням слухати справу у її відсутність, на заявлених позовних вимогах наполягає. У випадку неявки відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився з невідомої суду причини, про час, місце і дату судового засідання був повідомлений належним чином. Судова повістка надсилалась йому за його зареєстрованим місцем проживання: [INFO]. Однак до суду повернувся конверт із відміткою: «за закінченням терміну зберігання», що відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене належним чином. Про поважні причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною та вважає можливим розглянути справу за його відсутності, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви позивачки та у звязку з неявкою відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню за наступними підставами. Сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 31 серпня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Мелітополю реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 574, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб. /а.с. 8/. Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідною копією свідоцтва про народження. /а.с. 9/. Як встановлено судом, причиною розпаду сімї стало істотні розходження характерів і життєвих принципів, відсутність спільних цілей та інтересів, та як наслідок втрата подружжям почуття любові та взаєморозуміння один до одного. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені з грудня 2015 року. З того часу проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Таким чином, судом встановлено, що подальше спільне життя чоловіка та жінки і збереження родини стали неможливими. У відповідності до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Згідно ч.2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, враховуючи викладене, та на підставі ст. 112 СК України, суд приходить до висновку про те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, тому шлюб між ними підлягає розірванню. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. В силу ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, або визначаються судом. Судом встановлено, що дитина проживаєь разом з матірю, що підтверджується довідкою про склад сім»ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 29.08.2017 року, посвідченою директором КП «Житломасив» [PERSON]С./а.с.10/. Відповідач добровільно не надає позивачці матеріальну допомогу на утримання сина, хоча є працездатним та зобовязаний утримувати дитину до досягнення ним повноліття. За таких обставин, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09 жовтня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 640,00 грн., а також стягує з відповідача на користь позивачки, понесені нею судові витрати в розмірі 640,00 грн.

Outcome: approved