Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-08 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житлом- квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30.06.1999 року, реєстраційний номер 7-99-139905, виданого Центром (відділом) приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна виконавчого комітету ХМР, їй та її батькам [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] . У спірній квартирі зареєстрована вона та відповідач по справі [PERSON] . З відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 15.09.2011 року, який рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21.05.2015 року був розірваний. Мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який після розірвання шлюбу знаходиться на вихованні та утриманні у неї. У спірну квартиру відповідач вселився після реєстрації шлюбу та був зареєстрований 11.09.2013 року як член сім`ї. Будь-якої угоди про порядок користування житлом між ним і власниками не укладалося. Після припинення сімейних стосунків і розірвання шлюбу відповідач пішов із сім`ї і з травня 2015 року у квартирі, де зареєстрований не проживає. Його проживанню у квартирі ніхто не перешкоджав, з житла він виселився добровільно, забравши всі свої речі. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Шевчик Л.А. позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. При цьому позивачка зазначила, що відповідач не повідомляє місця свого проживання, інколи телефонує, щоб запитати як справи у сина. Останній час він перестав надавати матеріальну допомогу на дитину. Оскільки відповідач без поважних причин понад один рік не проживає в спірному житловому приміщенні і не бере участь у витратах по утриманню квартири, по оплаті комунальних послуг, вона як власник майна має право звернутися зі вказаним позовом. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не прибули, згідно письмових заяв, просили розглядати справу за їх відсутністю та задовольнити позовні вимоги [PERSON] . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать матеріали справи, про причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідачем у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подавався. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України. Ухвалою суду від 11.06.2020 року позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, ухвалено проводити розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд, вислухавши позивачку та її представника, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Конституція України та Цивільний кодекс України визначають, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 41 Конституції України, ст. 321 Кодексу). Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 319 ЦК України). Зміст права власності визначає право власника на володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд (ст. 317 ЦК). Суб`єктами права власності є Український народ, фізичні особи та юридичні особи (ст.ст. 2, 318 ЦК України). Положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Відповідно до статті 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30.06.1999 року, реєстраційний номер 7-99-139905, виданого Центром (відділом) приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна виконавчого комітету ХМР, позивачки [PERSON] та її батькам [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] . ( а. с. 6-13) В спірній квартирі [ADDRESS] зареєстрована позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] . Дана обставина підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні ( а. с. 14) Як зазначила позивачка, відповідач [PERSON] в спірну квартиру вселився після реєстрації їх шлюбу і був зареєстрований 11.09.2013 року як член сім`ї. Будь-якої угоди про порядок користування житлом між ним і власниками не укладалося. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21.05.2015 року, яке набрало законної сили 02.06.2015 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. ( а. с. 15) Відповідач [PERSON] зареєстрований, однак фактично не проживає за місцем своєї реєстрації починаючи з травня 2015 року, його особисті речі в квартирі відсутні. З акту, складеному та підписаному 24.02.2020 року мешканцями будинку [ADDRESS] вбачається, що [PERSON] не проживає в квартирі [ADDRESS] по вказаній адресі з травня 2015 року, в зв`язку із розірванням шлюбу з [PERSON] і припиненням сімейних стосунків. Шлюб був розірваний за ініціативою [PERSON] , його проживанню у квартирі ніхто не перешкоджав. У травні 2015 року він виселився з квартири добровільно, забравши всі свої речі і з цього часу у квартиру не з`являвся. ( а. с. 17) З відповіді Індустріального ВП ГУНП в Харківській області встановлено, що [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з заявами та скаргами про вчинення йому будь-яких перешкод до проживання за вказаною адресою, до Індустріального ВП не звертався. ( а. с. 19) З повідомлення Департаменту з питань виконання кримінальних покарань від 23.06.2020 року № 22-1010/2.5/2.5/14-20, [PERSON] , [INFO] в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції на даний час не утримується. ( а. с. 43) Адміністрація КНП «Міська поліклініка № 9» ХМР повідомила, що у відповідності до записів в медичній карті амбулаторного хворого пацієнта [PERSON] , [INFO] останнє звернення за медичною допомогою 18.03.2015 року. ( а. с. 63) З відповіді Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Індустріального району ХМР від 07.07.2020 року № 10-29/4519/4-01/20, з 01.05.2015 року по теперішній час в управлінні відсутня інформація щодо визнання опікуном або піклувальником гр. [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , а також встановлення над ним опіки або піклування. ( а. с. 65) Крім того, за період з 01 травня по теперішній час гр. [PERSON] , [INFO] з питанням щодо збереження за ним права користування житловою площею за місцем його реєстрації, а також з питанням складання за участю представників КП «Жилкомсервіс» акту щодо проживання чи не проживання [PERSON] за вказаною адресою, до КП «Жилкомсервіс» не звертався. ( а. с. 67) З витягу, наданого Головним центром обробки спеціальної інформації від 07.09.2020 року, щодо перетинання державного кордону України гр. Молдови [PERSON] , остання дата перетину пункту пропуску 29.08.2018 року, в`їзд. Згідно положень ч. ч. 1, 2 ст. 386 Цивільного кодексу України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Разом з цим, згідно ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Звернення позивачки [PERSON] до суду із даною позовною заявою про визнання особи такою, що втратила право користування житлом - є однією із форм захисту власником своїх прав. Таким чином, оскільки відповідач [PERSON] не проживає разом з позивачем за місцем своєї реєстрації з травня 2015 року, спільне господарство з позивачкою не веде, участі в утриманні квартири не приймає та його особистих речей в квартирі за вказаною адресою немає, а тому суд вважає, що відповідач відсутній в спірному житловому приміщенні більше ніж рік без поважних причин, і вважає за можливе визнати його таким, що втратив право користування житлом. Приймаючи до уваги викладене, суд позовні вимоги задовольняє. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщення. На підставі ст. ст. 4, 5, 10, 11, 200, 247, 263, 264, 265, 280 ЦПК України, ст. ст. 316-319, 383, 391, 405 ЦК України, суд, -

Outcome: approved