Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом про визнання [PERSON] ,в особі його законного представника [PERSON] , таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тими обставинами, що позивачка є власницею вказаного будинку, в якому зареєстрований її онук - відповідач по справі. Відповідач зареєстрований за вказаною адресою, але з моменту реєстрації та по теперішній час не проживає там. Отже, відповідач в зазначеній квартирі не проживає з 26.10.2013 року, а проживає разом зі своєю матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Реєстрація відповідача створює позивачці перешкоди в користуванні житлом та позбавляє права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном. Ухвалою від 08.09.2020 року у справі відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою від 21.12.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засідання позивачка, надала свої повноваження представниці, яка позов підтримала, просила задовольнити. Відповідач [PERSON] , в особі його законного представника [PERSON] , повідомлений про розгляд справи належним чином, поштовою кореспонденцією (ухвала, копія позовної заяви) з штриховим ідентифікатором №7300309756532,7300309758497 які повернулася до суду неврученою з поштовою довідкою про причини повернення з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання» та поштовою кореспонденцією з штриховим ідентифікатором №7300309756532, яка повернулася до суду неврученою з поштовою довідкою про причини повернення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» , поштовою кореспонденцією з штриховим ідентифікатором №7300309756419, яка повернулася до суду врученою з відміткою «доставлено особисто 14.12.2020 року» та оголошеннями про виклик осіб від 12.11.2020 року та 18.01.2021 року розміщеними на офіційному веб-сайті судової влади України. В судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила. Відзиву на позовну заяву у строк встановлений в ухвалі суду про відкриття провадження у справі не надала. Представник третьої особи Орган опіки та піклування виконавчого комітету Дніпровської районної у м.Херсоні ради надав висновок проти задоволення позовних вимог. За таких обставин, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутність сторін, враховуючи згоду представника позивача на заочний розгляд справи, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. ст. 280, 281 ЦПК України. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивачка є власницею 71/100 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 27.11.2008 року №2-28/47/08 та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №22181218 від 17.03.2009 року. [PERSON] є онуком позивачки. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] зареєстрований за адресо.: [ADDRESS] . Відповідно до Акту про проживання, виданий [PERSON] , [PERSON] зареєстрований, але не проживає за адресою: [ADDRESS] , з дня свого народження. [PERSON] проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Згідно Акту про проживання №76, виданого [PERSON] , [PERSON] проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Згідно Висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Дніпровської районної у м.Херсоні ради від 06.11.2020 року №2-42/1814 орган опіки та піклування надав висновок проти задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання [PERSON] , 18.09.2013 року таким, що втратила право користування житлового приміщення. Допитані в судовому засіданні в якості свідків, [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні надали суду пояснення, що [PERSON] не проживає та не проживав з позивачкою. Відповідно до ст. 405 ЦК України - член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом Підстава, на якій місце проживання [PERSON] [INFO] , реєструвалося в спірному будинку, у судовому порядку не оспорювалася, тому вважається, що він набув право користування цим житлом на законних підставах. Оскільки малолітня дитина не може самостійно обирати місце свого проживання, тому факт його не проживання у спірному будинку не є безумовною підставою для позбавлення дитини права користування цим житлом. Відповідно до статті 6 Сімейного кодексу України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання (стаття 16 Конвенції). Не можна вважати не поважною причину не проживання дитини у спірному житлі її проживання в іншому місці, з одним із батьків, оскільки малолітня дитина в силу свого віку не має достатнього обсягу цивільної дієздатності самостійно визначати місце свого проживання. Маючи право проживати за зареєстрованим місцем проживання, за місцем проживання будь-кого з батьків, дитина може реалізувати його лише за досягнення певного віку. Не впливає на поважність причин не проживання дитини і наявність у того з батьків з ким вона фактично проживає права власності на житло, оскільки наявність майнових прав у батьків дитини не може бути підставою для втрати її особистих житлових прав. Визначальним в цьому є забезпечення найкращих інтересів дитини. Наведені правові висновки узгоджуються з висновками суду касаційної інстанції, викладеними у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 711/4431/17, від 10 квітня 2019 року у справі № 466/7546/16-ц, від 27 червня 2019 року у справі № 337/1760/17, від 27 листопада 2019 року у справі № 368/750/16-ц (провадження № 61-31705св18), від 25 серпня 2020 року у справі № 206/3425/18 (провадження № 61-9122св19). [PERSON] , [INFO] , не може самостійно визначати своє місце проживання, а тому сам по собі факт його не проживання у спірному будинку, не може бути безумовною підставою для визнання його такими, що втратив право користування зазначеним житлом. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що [PERSON] , [INFO] , набув право власності або право постійного користування іншим житлом, позивачем не надано. Враховуючи вищевказане, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, в зв`язку з відмовою в задоволенні позову судовий збір покладається на позивача. На підставі ст.ст. 16, 29, 316, 317, 319, 321, 379, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст. 150 ЖК України,

Outcome: dismissed