Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-31 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача половину вартості додаткових витрат на утримання неповнолітнього сина в розмірі 6000,00 грн., який в подальшому уточнила та просила суд стягнути з відповідача половину вартості додаткових витрат в розмірі 6000,00 грн., а також суму судового збору в розмірі 640,00 грн., посилаючись на те, що з відповідачем по справі розірвано шлюб. Від даного шлюбу народився син [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. На підставі рішення суду відповідач сплачує аліменти на утримання сина. Позивачка вказує на те, що їх спільна з відповідачем дитина потребує значних витрат на забезпечення духовного, соціального та морального розвитку, у зв'язку з хворобою, розвитком здібностей у сфері іноземних мов та плавання. Відповідач в добровільному порядку не бере участі в додаткових витратах на утримання дитини у зв'язку з розвитком в неї особливих здібностей та хворобою, тому позивачка змушена звернутися до суду з вказаним позовом. Особи, що беруть участь у справі про дату, час і місце судового засідання повідомленні належним чином у порядку ст.ст. 74, 76, 77 ЦПК України. Позивачка в судове засідання не з'явилася, але надіслала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату час та місце розгляду справи двічі повідомлявся належним чином. Так, судом, відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, двічі надсилалися судові повістки про виклик до суду за адресою місця проживання відповідача, зареєстрованою у встановленому законом порядку, однак, згідно з конвертами з судовими повістками, що повернулися до суду з довідкою відділення «Укрпошти» «за закінченням терміну зберігання», відповідач не з'явився до поштового відділення для отримання конверта з поміткою «судова повістка», що дає суду підстави вважати, що відповідач за зазначеною адресою відсутній та свідчить про неможливість вручення відповідачу судових повісток та відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України в цьому випадку вважається, що судовий виклик вручений відповідачу належним чином. Крім того, двічі судові повістки повернулися з довідкою відділення «Укрпошти» «за відмовою адресата від одержання». У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, судом, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. При викладених обставинах, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який повідомлений про розгляд справи належним чином, повторно не з'явився в судове засідання, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою позивачки, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов'язані з обов'язком батьків утримувати дитину, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Сімейним Кодексом України. В судовому засіданні встановлено, що заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 10.10.2014 року розірвано шлюб між сторонами та стягнуто із [PERSON] аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 1032,00 грн., щомісячно, починаючи з 15.07.2014 року, до настання повноліття (а. с. 7). Згідно свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], його батьком вказаний [PERSON], відповідач по справі (а. с. 8). Як вбачається з довідки про реєстрацію місця проживання особи дитина проживає разом з матір'ю (а. с. 9). Відповідно до свідоцтва про зміну імені серії-[NUMBER], виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції 28.05.2015 року [PERSON], позивачка по справі, змінила прізвище з «[PERSON]» на наявне «[PERSON]» (а. с. 11). Згідно висновку рентгенограми від 24.03.2017 року, консультативного висновку від 01.06.2016 року, консультативного огляду офтальмолога від 08.05.2017 року [PERSON] проходив рентген обстеження, рекомендоване оперативне лікування та встановлений діагноз острий кон'юнктивіт (а. с. 42, 47, 50). З довідки від 26.01.2017 року, виданої КУ «Дитяча міська поліклініка № 6» вбачається, що [PERSON] перебуває на «Д» обліку у лікаря кардіоревматолога (а. с. 13). Згідно довідок від 27.02.2017 року, від 10.03.2017 року (а. с. 15), від 24.03.2017 року (а.с. 16) [PERSON] в період з 20.02.2017 року по 27.02.2017 року, з 01.03.2017 року 10.03.2017 року хворів на ОРВІ, фарингіт, острий бронхіт. Відповідно до довідки для одержання путівки на санаторно-курортне лікування № 28 від 18.011.2016 року дитині рекомендовано кардіологічне та гастроентерологічне санаторно-курортне лікування (а. с. 17). [PERSON] проходив лікування в стоматологічній клініці «Бебидент» в період з 23.02.2016 року по 23.08.2016 року на суму 1720,00 грн., що підтверджується довідкою від 22.03.2017 року, виданою Дитячою стоматологічною клінікою «Babydent» (а. с. 17). Відповідно до замовлення на надання медичних послуг вартість консультації дитячого хірурга складає 390,00 грн. (а. с. 48). Згідно довідки Фітнес клубу «Форма» [PERSON] відвідує оздоровчі заняття з плавання та дзюдо з 19.01.2017 року, вартість клубної карти на 6 місяців складає 4014,00 грн., вартість індивідуальних занять з плавання складає 1826,00 грн. (а. с. 18). [PERSON] відвідує Центр навчання іноземних мов з 01.09.2016 року по 01.11.2016 року, вартість навчання складає 1310,00 грн. (а. с. 19). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 р. держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливим обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо); розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення; додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед, покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. В постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 року у справі 6-1296цс15, рішення якого є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України, суд зазначає, що, виходячи з аналізу ст. 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини». Аналіз положень ст. 185 СК України дає підстави для висновку, що при вирішенні вимог про участь одного з батьків у додаткових витратах на дитину, суд має встановити реальне існування особливих обставин, які викликають необхідність таких витрат. Лише при наявності цих умов і їх встановленні можливе ухвалення рішення про стягнення таких витрат в конкретній сумі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 60 ЦПК України), крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. З урахуванням вказаних вимог закону, саме на позивачку [PERSON] покладено процесуальний обов'язок довести наявність особливих обставин, що зумовили необхідність додаткових витрат на дитину, їх розмір та доцільність. З позовної заяви вбачається, що позивачкою для придбання ліків дитині, відвідування занять з плавання, навчання в центрі вивчення іноземних мов щомісячно витрачаються кошти. Судом встановлено, що син позивачки та відповідача - [PERSON] дійсно є хворою дитиною та потребує додаткових витрат на утримання, які пов'язані з особливими обставинами, зокрема хворобами, які підтверджені наданими позивачкою належними доказами. Як вбачається з матеріалів справи, на думку суду, відповідають вимогам ст. 185 СК України витрати на навчання дитини в центрі навчання іноземних мов на суму 1310,00 грн. (а. с. 190), оздоровчі заняття з плавання та дзюдо на загальну суму 5840,00 грн. ( а. с. 18, 19), лікування в стоматологічній клініці «Бебидент» на суму 1720,00 грн. (а. с. 17), а також консультація дитячого хірурга вартість якої складає 390,00 грн. (а. с. 48). Однак, надані позивачкою рецепти з встановленими діагнозами та необхідним лікуванням, квитанції на придбання ліків (а. с. 41, 43-46) суд не може визнати належними підтвердженнями додаткових витрат, понесених позивачкою на дитину, зважаючи на вимоги ст. 60 ЦПК України про те, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, позивачкою не було надано суду доказів на підтвердження обставин того, що медичні препарати, які зазначені в чеках призначалися саме дитині і пов'язані із захворюваннями дитини, а також кошти були витрачені на лікування дитина, а не третіх осіб, а тому в позові в цій частині слід відмовити. Разом з тим, суд не бере до уваги письмові докази, а саме: документи на підтвердження обстеження [PERSON], позивачки по справі, лікарем нейрохірургом (а. с. 22), виписку з історії хвороби хворої [PERSON] (а. с. 23), оскільки зазначені письмові докази не містять інформації щодо предмета доказування у наявній справі, відповідно до ст. 58 ЦПК України та не стосуються додаткових витрат на дитину та предмету спору. Суд також не може покласти в основу прийнятого рішення надані позивачкою на підтвердження позовних вимог витрати по оплаті благодійного внеску у розмірі 320,00 грн (а. с. 60). З урахуванням встановлених обставин справи та вказаних норм права, суд прийшов до висновку, що у суду наявні правові підстави для застосування ч. 1 ст. 185 СК України, у зв'язку з чим позовні вимоги позивачки щодо стягнення додаткових витрат на дитину підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивачки слід стягнути половину таких витрат, що становить 4630,00 грн. ( (навчання в центрі вивчення іноземних мов 1310,00 грн. + придбання клубної карти ФК «Форма» 4014,00 грн. + індивідуальні заняття з плавання 1826,00 грн. + лікування у стоматологічній клініці «Бебидент» 1720,00 грн. + консультація дитячого хірурга 390,00 грн.) : 2 = 4630,00 грн.). Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, у звязку з чим з відповідача на користь позивачки слід стягнути судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 236,53 грн.

Outcome: partial