Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-13 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, з тих підстав, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 26.12.2012 року. У шлюбі у них народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO], які на даний час є малолітніми. Причиною розірвання шлюбу є те, що останніх півтора року між нею та відповідачем стали виникати різні непорозуміння, сварки з приводу їхнього спільного майна. Відповідач не бажає проживати в її батьків, а перейти проживати до його власного будинку в м. Тлумачі, де він проживає один, їй з дітьми не пропонує. Матеріально утримувати дітей їй не допомагає, по місяцю не приїзджає їх провідати. Фактично поживає своїм життям, ними не цікавиться, на майбутнє вона не бачить їхньої сім'ї як такої. З приводу збереження сім'ї вони зверталися до психолога, однак жодних для себе висносків він не зробив. Просила шлюб розірвати, термін на примирення не давати, малолітніх дітей залишити їй на виховання, після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище та стягнути з відповідача витрати по справі. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, однак на адресу суду надіслала заяву, в якій позов підтримада з підстав зазначених в ньому, просила його задовольнити, справу розглянути без її участі. В разі неявки відповідача в судове засідання згідна на заочний розгляд справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, відповідно до ст. 74 ЦПК України вважається таким, що повідомлений про час і місце судового розгляду у встановленому порядку, а тому, виходячи зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК України, та того, що відповідач про причини неявки не повідомив, а позивачка подала достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав: Згідно з положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що сторони згідно свідоцтва про шлюб, перебувають в зареєстрованому шлюбі з 26.12.2012 року (а.с. 4). Сімейне життя у сторін не склалося, між ними постійно виникають непорозуміння, сварки з приводу їхнього спільного проживання. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, не цікавиться ними. У шлюбі у них народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO], які на даний час є малолітніми (а.с. 5-6). Шлюб між сторонами існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, що має істотне значення, а тому шлюб слід розірвати. В силу вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи позовну вимогу позивачки, суд вважає, що після розірвання шлюбу їй слід залишити шлюбне прізвище «[PERSON]». Відповідно до ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за згодою батьків та самої дитини. Враховуючи те, що позивачка просила місцем проживання малолітніх дітей визначити її місце проживання, а відповідач в судове засідання не з'явився, заперечення на позов не подав, суд, вважає, що місцем проживання малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та дочки [PERSON], [INFO], слід визначити місце проживання їх матері. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивачки понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640,00 грн. (квитанція № 165.49.1/4753180 від 02.08.2017 року (а.с. 1) та 500,00 грн. на відшкодування витрат понесених позивачкою на правову допомогу (квитанція № 007178 від 02.08.2017 року (а.с. 9) . На підставі ст.ст. 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved