Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом в уточненому варіанті якого зазначила, що з 6.6.1986 року по 29.9.2014 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Під час перебування у шлюбі сторонами було придбано: автомобіль «CHEVROLET LACETTI», державний реєстраційний номер [NUMBER] та відкриті рахунки в ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» на яких під час сумісного проживання були покладені грошові кошти в розмірі 30876 доларів США. Позивач вважає це спільною сумісною власністю подружжя, набутою під час шлюбу, але оскільки на час розгляду справи відповідач продав автомобіль без згоди позивачки, а грошові кошти зняв з рахунків та витратив на свої нужди також без її згоди, просить суд визнати грошові кошти в розмірі 30876 доларів США та автомобіль «CHEVROLET LACETTI», державний реєстраційний номер [NUMBER] спільною сумісною власністю подружжя позивачки та відповідача та стягнути з відповідача на її користь вартість ? частини автомобілю і грошових коштів за курсом НБУ на 4.11.2015 року. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та, з посиланням на викладені в позові доводи та обґрунтування просять позов задовольнити. Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали, надавши заперечення де зазначили, що шлюбні відносини з позивачкою були припинені у вересні 2014 року. На цей час автомобіль «CHEVROLET LACETTI» був переданий [PERSON] в рахунок погашення боргу в розмірі 50000 грн., яка виникла в період шлюбу, строк повернення 17.10.2013 року. В судовому засіданні відповідач та його представник підтвердили доводи, викладені в запереченнях, просять в задоволенні позову відмовити, додавши, що грошові кошти на рахунках це особиста власність відповідача, оскільки вони були зароблені ним вже після припинення ведення спільного господарства з позивачкою, тому це не є спільною власністю подружжя. Свідок [PERSON] син сторін пояснив, що батьки не живуть разом з жовтня 2014 року. До цього часу вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Відповідач брав грошові кошти в позику у [PERSON] з відома позивачки. Свідок [PERSON] пояснив, що грошові кошти відповідач брав у [PERSON] з відома позивачки, оскільки він особисто був присутній при написанні розписки про отримання грошей. Гроші бралися для придбання житла синові сторін [PERSON] Свідок [PERSON] пояснила, що сторони проживали разом до 2014 року, вели спільне господарство. Вислухавши пояснення, перевіривши докази по справі, суд встановив певні юридичні факти та відповідні до них правовідносини. Згідно ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як встановлено в судовому засіданні й проти чого не заперечують сторони вони уклали шлюб 6.6.1986 року (а.с.4). Рішенням Заводського районного суду міста Запоріжжя від 29.9.2014 року шлюб між позивачкою і відповідачем за позовом відповідача розірвано. Як зазначено в рішенні суду при подачі позову (а.с.196) позивач зазначив, що з січня 2013 року сторони мешкають окремо, спільне господарство не ведуть. В тому ж рішенні зазначено, що позов розглядався без участі сторін, які надали заяви про розгляд справи за їх відсутністю, позивач [PERSON] позовні вимоги підтримує в повному обсязі, відповідачка [PERSON] позов визнає повністю. Рішення набуло законної сили (а.с.5). Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином суд вважає, що фактичною датою припинення ведення спільного господарства є дата, встановлена рішенням суду від 29.9.2014 року січень 2013 року. Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14 ), ч.3 ст.368 ЦК) (435-15), відповідно до частин 2,3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Тобто, спільною сумісною власністю подружжя за змістом ст.60 СК України є майно нажите під час шлюбу і наявне на час припинення спільного ведення господарства. Суд не приймає як доказ покази свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. щодо проживання сторін і ведення спільного господарства разом до 2014 року, оскільки вони спростовуються обставинами, викладеними і підтвердженими сторонами при розірвання шлюбу, щодо припинення ведення спільного господарства саме з січня 2013 року. За змістом ст.60 СК України та п.23 вищезазначеної ППВСУ спільним майном подружжя є майно набуте з 7.6.1986 року по січень 2013 року. Позивач, як спільне сумісне майно подружжя зазначає: автомобіль «CHEVROLET LACETTI», державний реєстраційний номер [NUMBER] та грошові кошти на рахунках в ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» в розмірі 30876 доларів США, за курсом на 4.11.2015 року, відповідно до приписів ст.11 ЦПК України суд й проводить розгляд. Відповідач в свої поясненнях не заперечив, що автомобіль «CHEVROLET LACETTI», державний реєстраційний номер [NUMBER] придбаний за час шлюбу, що також підтверджується договором купівлі-продажу автомобіля № 7243 від 2.4.2008 року (а.с.6-10), тобто за змістом ст.60 СК України автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідач вказує, що вищезазначений автомобіль був переданий [PERSON] в рахунок погашення боргу за договором позики. В підтвердження отримання відповідачем позики суду надана розписка від 17.10.2012 року про отримання [PERSON] від [PERSON] 50000 гривень, на строк повернення до 17.10.2013 року. В розписці зазначено, що угода вчинена в присутності [PERSON] (а.с.123). Суд критично ставиться до показів відповідача, що спірний автомобіль був переданий в якості погашення боргу [PERSON] за позику в 50000 грн. за взаємною згодою сторін, оскільки, як зазначено в п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» розпорядження майном, що є спільної сумісної власності подружжя після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК (435-15), оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє. Суду не надано доказів саме згоди позивачки на розпорядження відповідачем спірним автомобілем передачі його в якості погашення боргу [PERSON], тому суд приходить до висновку, що передача відповідачем автомобілю «CHEVROLET LACETTI», державний реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] в якості погашення боргу, вчинена без згоди на то позивачки. Щодо грошових коштів, які були розміщені на рахунках в ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» в розмірі 30876 доларів США, суд вважає наступне. Згідно виписки особистого рахунку 26354615959109 ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» 19.11.2012 року на імя відповідача внесені грошові кошти в розмірі 26477,23 доларів США. 20.2.2013 року грошові кошти зняті з рахунку в повному обсязі (а.с.61). Доказів наявності інших рахунків судові не надано, тому позов в цій частині суд розглядає відповідно до ст.11 ЦПК України. Як зазначено в п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у випадках поділу грошових сум (вкладів), внесених у банківські (фінансові) установи за договорами банківського вкладу (депозиту) за рахунок заробітної плати, пенсії, стипендії, інших доходів подружжя, оскільки при поділі таких коштів права зазначених установ не зачіпаються. Ці вклади, незалежно від їх виду та від того, на чиє ім'я з подружжя вони внесені, відповідно до ст.61 СК (2947-14) є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Суд не приймає доводи відповідача, що ці грошові кошти є його особистою власністю, оскільки це суперечить змісту ст.61 СК України. Таким чином, суд вважає, що грошові кошти в розмірі 26477,23 доларів США, які знаходилися на рахунку 26354615959109 ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» відкритого на імя відповідача з 19.11.2012 року по 20.2.2013 року, спільною сумісною власністю подружжя відповідно до ст.61 СК України. В судовому засіданні відповідач визнав факт розпорядження вищезазначеними грошовими без згоди на то позивачки. Згідно ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судові не надано доказів визначення розміру спільного сумісного майна подружжя в інших частинах ніж рівних, тому вважає, що частки спільного сумісного майна сторін як подружжя є рівними. Таким чином, відповідно до ст.60,61 СК України суд визнає автомобіль «CHEVROLET LACETTI», державний реєстраційний номер [NUMBER], та грошові кошти розміщені в ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» рахунок 26354615959109 26477,23 доларів США, спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ст.70 СК України суд визнає за позивачкою право власності на ? частину вартості автомобілю «CHEVROLET LACETTI», державний реєстраційний номер [NUMBER], та ? частину грошових коштів, які були розміщені в ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» рахунок 26354615959109. Відповідно до п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК (2947-14) та ст.372 ЦК (435-15). Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. В судове засідання надана довідка рахунок ВІА № 547325 від 7.112.2014 року на імя [PERSON], згідно якої, вартість автомобілю «CHEVROLET LACETTI», становить 70000 грн. (а.с.178), що не заперечується сторонами. Згідно п.30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. У звязку з чим, суд приходить до висновку, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки ? частина вартості автомобілю «CHEVROLET LACETTI», державний реєстраційний номер [NUMBER], в розмірі 35000 грн. та ? частина грошових коштів розміщених в ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» рахунок 26354615959109 в розмірі 13238,62 доларів США що за курсом НБУ на 4.11.2015 року, як зазначила позивачка в прохальній частині позову, становить 304753,03 грн. Всього підлягає до стягнення 339753,03 грн. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з позивачки на користь держави різниця судового збору в розмірі 2997,53 грн. Окрім того, відповідно до ст.154 ЦПК України підлягають скасуванню заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою суду від 5.11.2015 року, підлягає зняттю арешт з квартири [ADDRESS] та 1/3 частини квартири [ADDRESS], як майно, належне [PERSON] ([INFO] ідентифікаційний номер [NUMBER]).

Outcome: partial