Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

позивачка звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем не досягнуто згоди про порядок володіння та користування спільним житловим будинком [ADDRESS] , а тому порушує питання про виділення їй в натурі 1/2 частини будинку зі спільної часткової власності, а саме приміщень: №1 веранда площею 14.0 кв.м., №2 житлова кімната площею 15,4 кв.м., №3 житлова кімната площею 9.1 кв.м., №4 житлова кімната площею 6.3 кв.м., №5 кухня площею 5.2 кв.м., №6 санвузол площею 6.4 кв.м. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, до суду не прибув, про причини своєї неявки суд не повідомив. Оскільки суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи на підставі ст. 223 ЦПК України, в межах строку встановленого ст. 210 ЦПК України, дану справу слід розглянути на підставі наявних доказів заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Як убачається з матеріалів справи, позивачка на підставі договору купівлі-продажу від 17 липня 1985 року є власником Ѕ частини житлового будинку [ADDRESS] . Інша 1/2 частина житлового будинку на підставі договору купівлі-продажу від 29 жовтня 1997 року належала [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла, що вбачається із свідоцтва серії [NUMBER] від 23 червня 2007 року. 22 січня 2008 року державним нотаріусом Вишгородської районної державної нотаріальної контори на ім`я [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом, що зареєстровано в реєстрі за №2-113, згідно якого останній набув право власності на ј частину житлового будинку [ADDRESS] . Свідоцтво про право власності на іншу ј частину житлового будинку не видано. Позивачка також є власником земельної ділянки площею 0,0626 га, кадастровий номер 3221855300:11:274:0706, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, що підтверджується державним актом про право власності за земельну ділянку серії ЯЕ № 957687 від 03 березня 2009 року. Як вбачається із технічного паспорту та матеріалів інвентаризаційної справи на в будинку [ADDRESS] складається з наступних приміщень: №1 веранда площею 14.0 кв.м., №2 житлова кімната площею 15,4 кв.м., №3 житлова кімната площею 9.1 кв.м., №4 житлова кімната площею 6.3 кв.м., №5 кухня площею 5.2 кв.м., №6 санвузол площею 6.4 кв.м., загалом площею 56,4 кв.м. по приміщеннях квартири [ADDRESS] . Надвірні споруди складаються з сараю «Б», сараю «В», убиральні «Ж», огорожі №1, хвіртки №2. Згідно експлікації внутрішніх площ по житловому будинку квартира [ADDRESS] складається з наступних приміщень: №1 прихожа площею 6,6 кв.м., №2 кладова площею 0,9 кв.м., №3 туалет площею 0,9 кв.м., №4 коридор площею 3,3 кв.м., №5 кухня площею 4,8 кв.м., №6 ванна площею 2,3 кв.м., №7 жила кімната площею 10,1 кв.м., №8 жила кімната площею 15,5 кв.м., №9 жила кімната площею 13,5 кв.м., загалом площею 57,9 кв.м. по приміщеннях квартири [ADDRESS] . Як встановлено зі справи, позивачка з 1985 року фактично користується вказаними приміщеннями квартири [ADDRESS] спірного будинку, до якої проведено газопостачання, водопостачання, електропостачання та каналізація. Вказана частина будинку має окремий вхід. Позивачка здійснює поточний ремонт цих приміщень, самостійно несе витрати по утриманню частини будинку. Спорів між співвласниками про порядок користування житловим будинком не виникало. Зазначені обставини підтверджуються актом від 05 травня 2020 року складеним депутатом Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області, згідно якого частина домоволодіння, якою користується [PERSON] має окремий вхід, окреме газопостачання, електропостачання, газопостачання, водопостачання та облаштована автономною каналізацією (септик). До Димерської селищної ради заяв про порушення з боку [PERSON] встановленого порядку користування домоволодінням по [ADDRESS] не надходило. На час огляду сусідів, що займають іншу 1/2 частину житлового будинку, вдома не було і поспілкуватись з ними не видалося можливим. Як вбачається з постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції від 29 липня 2015 року та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження від 30 липня 2015 року на ј частину житлового будинку [ADDRESS] , що належить [PERSON] накладено арешт. Згідно висновку ТОВ «Техінвест Експерт» №0031 від 25 вересня 2019 року за технічними показниками частина будинку [ADDRESS] , а саме квартира [ADDRESS] є відокремленою, має окремий вихід і може бути виділена в натурі. Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до вимог ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю . Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Згідно роз`яснень даних у п.п. 6, 7 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», поділ жилого будинку можливий за умови, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру), яка відповідає розміру їх часток у праві власності, а також за наявності технічної можливості переобладнання приміщення в ізольовані квартири. Враховуючи фактичний порядок користування спірним житловим будинком, який склався між співвласниками, суд погоджується з висновком ТОВ «Техінвест Ескперт» щодо технічної можливості виділу в натурі Ѕ частини з житлового будинку, а саме квартири [ADDRESS] . Згідно зазначеного висновку позивачці слід виділити квартиру [ADDRESS] , яка складається з наступних приміщень: №1 веранда площею 14.0 кв.м., №2 житлова кімната площею 15,4 кв.м., №3 житлова кімната площею 9.1 кв.м., №4 житлова кімната площею 6.3 кв.м., №5 кухня площею 5.2 кв.м., №6 санвузол площею 6.4 кв.м.,загалом площею 56,4 кв.м. Вказані приміщення є ізольованими від приміщень інших співвласників, мають окремий вихід та окрему систему життєзабезпечення, щовідповідає порядку користування приміщеннями, який склався між співвласниками дотепер. Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу. Згідно вимог ч. 2 ст. 367 ЦК України спільна часткова власність внаслідок такого поділу припиняється і сторони стають власниками самостійних об`єктів права власності - двох окремих житлових будинків. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з відповідача на користь позивачки в порядку ст. 141 ЦПК України слід стягнути витрати по сплаті судового збору. Таким чином, заявлене позивачкою право на виділ в натурі частки зі спільної часткової власності підлягає визнанню, а пред`явлений позов про це задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved