Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-21 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що їй на праві приватної власності на підставі договору дарування належав житловий будинок [ADDRESS]; вказаний будинок був саманний, мав 31 кв.м. житлової та 43,3 кв.м. загальної площі. В 2011 році позивачка приватизувала на своє ім'я земельну ділянку площею 0,0554 га. В 2010 році позивачкою було прийняте рішення про реконструкцію та перебудову належного їй житлового будинку, для чого вона в 2011 року розробила відповідну проекту документацію та отримала будівельний паспорт і розпочала реконструкцію. Протягом 2011 - 2015 років проводилося будівництво нового житлового будинку, зокрема, було побудовано фундамент, ганок, тераса, стіни першого поверху, а також підведена каналізація. 12.03.2015 позивачка видала довіреність на ім'я відповідача [PERSON], якою уповноважила останнього представляти її інтереси в будь-яких організаціях, зокрема, органах ДАБК, вирішувати всі питання щодо одержання проектної та іншої документації щодо будівництва, прийняття до експлуатації, реконструкції, капітального ремонту, тощо, а також розпоряджатися належним їй на прав власності житловим будинком [ADDRESS]. Позивачка зазначила, що видаючи довіреність [PERSON] мала на меті, що останній від її імені завершить будівництво нового житлового будинку, введе його в експлуатацію у встановленому законом порядку. 31.08.2015 від приватного нотаріуса Гришко С.М. позивачка дізналася, що 24.04.2015 [PERSON] на підставі виданої нею довіреності уклав договір купівлі-продажу старого та вже не існуючого житлового будинку, а також земельної ділянки на якій він розташований із своїм рідним братом [PERSON] Про укладення вказаних договорів купівлі-продажу відповідачі її не повідомили, грошових коштів отриманих внаслідок їх укладення позивачці не передавали. Позивачка посилалася, що вказані правочини суперечать вимогам закону та суперечать її внутрішній волі, оскільки видаючи довіреність [PERSON] її волевиявлення не було і не могло бути направлене на відчуження старого саманного будинку, якого не існувало з 2011 року, про що [PERSON] та [PERSON] на час укладення оспорюваних договорів купівлі-продажу було відомо заздалегідь. На підставі викладеного, ст. 203, 215 ЦК України позивачка просила визнати недійсними договір купівлі вищевказани житлового будинку та земельної ділянки, а також скасувати їх державну реєстрацію. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позові, просили позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення позову заперечувала, посилалася на те, що при укладенні оспорюваних позивачкою договорів були дотримані норми законодавства, підстав для визнання їх недійсними не вбачає. Вважає, що позивачка у разі доведення належними доказами факту неотримання грошових коштів має право вимагати їх стягнення у встановленому законом в т.ч. судовому порядку. Представник відповідача [PERSON] також не визнав позов. Посилався на те, що на час укладення договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, зазначений у документах житловий будинок існував. Вказане підтверджується технічним паспортом, звітом про оцінку, іншими документами. Тільки після придбання будинку та оформлення на себе права власності [PERSON] із залученням відповідної техніки зніс старий будинок і розпочав будівництво нового, який в недобудованому стані існує на теперішній час. Крім того, виходячи із буквального тлумачення змісту довіреності, на підставі якої були посвідчені договори купівлі-продажу, позивачка уповноважила відповідача на продаж належного їй на час видачі довіреності житлового будинку за адресою [ADDRESS]. Позивачка сама стверджувала, що на дату видачі довіреності нового будинку не існувало і він юридично не міг бути проданий, а отже проданим міг бути лише старий саманний будинок. Просив відмовити у задоволенні позову за безпідставністю. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є матір'ю позивачки. В 2010 році вона купила житловий будинок з земельною ділянкою на [ADDRESS] та подарувала позивачці. Донька вирішила відремонтувати житловий будинок, який розташовувався на вказаній земельній ділянці, але оскільки нічого з цього не вийшло, десь в 2011-2012 році було прийняте рішення будувати новий будинок. Старий будинок зламали десь в 2012 році та будівельне сміття вивезли. Оформленням документів займалася позивачка. Станом на 2014 рік було побудовано фундамент, І поверх, фундамент під терасу, водопровід та каналізацію. На 2014 рік старого будинку вже не існувало, він був зруйнований під фундамент. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що є професійним будівельником. В 2011 році до нього звернулася позивачка з проханням допомогти побудувати будинок. Він з позивачкою подивився ділянку по [ADDRESS], вивчив проект. Оскільки не зійшовся в ціні по бетонним роботам, свідок вважав, що будувати будуть інші особи. Повторно позивачка звернулася до нього в 2012 році з проханням звести стіни нового будинку. Ще в 2011 році старого будинку вже не було. Навесні 2012 року був фундамент, позивачка закупила та доставила будівельні матеріали, організаційні питання з приводу будівництва вирішувала вона ж. Свідок в 2012 році протягом трьох місяців будував стіни, позивачка була на будівництві кожен день. Потім будівництво було законсервовано до вести. Також свідок робив фундамент під ворота, стійки для газопроводу. В 2013 році будівництво у позивачки не здійснював. Новозбудований будинок стояв на місці старого. [PERSON] бачив на будівництві кілька раз. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що з 1987 року проживає по сусідству із спірним будинком на [ADDRESS], має спільну межу із ним 30 м. Старий будинок позивачки розташовувався на відстані 5 м. від вказаної межі, новий на відстані 1 м. Свідку з вікон добре видно, що відбувається на ділянці, де розташовано спірний будинок. Десь в 2009 році позивачка придбала старий саманний будинок і він познайомився із нею та [PERSON] Десь через півтора роки позивачка його демонтувала та побудувала коробку, а саме І поверх. Питаннями будівництва займалася позивачка. Свідок був бригадиром вулиці про проведенню каналізації. Весною 2012 року через ділянку свідка був проведений каналізаційний колектор до новозбудованого будинку позивачки. В нинішньому (2016) році було добудовано другий поверх та мансарда, стоять стропила, даху не має. Станом на 2012 рік коробка першого поверху нового будинку стояла. Будь-які роботи по знесенню старого будинку станом на 2015 рік не виконувалися, техніка на сусідній ділянці не працювала. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, свідків, суд приходить до наступних висновків. Позивачка [PERSON] на підставі договору дарування від 03.09.2010 посвідченого державним нотаріусом Скадовської нотаріальної контори, реєстровий №2-446 була власником житлового будинку, що знаходився в [ADDRESS]. Житловий будинок літ. «А» в цілому саман, має 31 кв.м. житлової площі, 43,3 кв.м. загальної площі. При цьому розташовано водопровід №1. Будинок розташований на земельній ділянці 0,0554 га. кадастровий номер [NUMBER]. Вказане вбачається із тексту вищевказаного договору, технічного паспорту на будинок, а також витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №27213428 від 03.09.2010 на вищевказаний будинок (а.с. 23-24, 27-29). Також, як вбачається з Державного акту на право власності на земельну ділянку від 01.04.2011 року позивачка [PERSON] на підставі рішення сесії Скадовської міської ради від 22.10.2010 №1061 була власником земельної ділянки площею 0,0554 га. розташованої за адресою [ADDRESS] кадастровий номер [NUMBER] (а.с. 26). З Довіреності від 12.03.2015 посвідченої приватним нотаріусом Скадовського районного нотаріального округу Андрусенком О.В., реєстровий №219 вбачається, що [PERSON] згідно з усним договором доручення з представником цією довіреністю уповноважила [PERSON], який мав діяти в її особистих інтересах в стосунках із третіми особами, а саме бути її представником у будь-яких підприємствах та організаціях (в т.ч., але не тільки, в органах БТІ, реєстраційної служби, Державного земельного агентства, органах державного кадастру, землевпорядних організаціях, органах нотаріату, житлово-експлуатаційних конторах, органах виконавчої влади та місцевого самоврядування, комунальних підприємствах, у ВАТ ЕК «Херсонобленерго», у ВАТ «Херсонгаз», інспекції архітектурно-будівельного контролю та у будь-яких інших органах) з питання управління належним їй на праві власності житловим будинком [ADDRESS] та земельною ділянкою за тією ж адресою. Розпоряджатися, а саме продати, обміняти, передати в іпотеку, оренду, визначаючи умови договорів на власний розсуд, належним їй на праві власності житловим будинком [ADDRESS] та земельною ділянкою за тією ж адресою. В числі іншого представнику надано право зареєструвати право власності в порядку передбаченому законодавством, замовляти та отримувати необхідні документи, в т.ч. довідки витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, будівельну та технічну документацію, проекти, витяги з Державного земельного кадастру, кадастровий номер, тощо, вирішувати від мого імені всі питання, щодо одержання документів, довідок, проектної та іншої документації щодо будівництва, прийняття в експлуатацію, реконструкції, капітального ремонту будинку, будівель та споруд, інженерного обладнання, мереж, тощо; розписуватися за мене, тощо (а.с. 19). З Договору купівлі-продажу від 24.04.2015 посвідченого приватним нотаріусом Скадовського районного нотаріального округу Гришко С.М. реєстровий №242 вбачається, що [PERSON] в інтересах якої на підставі вищевказаної довіреності діє [PERSON] передала у власність [PERSON] належний продавцеві на праві приватної власності житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], а саме житловий будинок літ. «А» в цілому саман, має 31 кв.м. житлової площі, 43,3 кв.м. загальної площі. При цьому розташовано водопровід №1, а покупець сплатив за вказаний будинок обумовлену грошову суму. Продаж будинку вчинено за 60628 грн. Відчужуваний житловий будинок перебуває в технічному стані повністю придатному для його використання за цільовим призначенням (а.с. 11). Нотаріально посвідченою заявою [PERSON] від 24.04.2015 від імені [PERSON] повідомив нотаріуса, що реконструкція і будь-які переобладнання та перепланування житлового будинку, що відчужується та знаходиться за адресою [ADDRESS] не здійснювалися, технічні характеристики будинку відповідають даним технічного паспорту складеного Херсонським державним БТІ станом на 01.12.2009 року (а.с. 15). З Технічного звіту №JD150421-007 від 21.04.2015 про оцінку майна - житлового будинку, загальною площею 43,3 кв.м. розташованого за адресою [ADDRESS] вбачається, що вартість вказаного будинку складає 60628 грн. (а.с. 30). З Договору купівлі-продажу від 24.04.2015 посвідченого приватним нотаріусом Скадовського районного нотаріального округу Гришко С.М. реєстровий №242 вбачається, що [PERSON] в інтересах якої на підставі вищевказаної довіреності діє [PERSON] передала у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,0554 га. кадастровий номер [NUMBER] за адресою [ADDRESS], а покупець приймає її та сплачує за неї ціну відповідно з умовами цього договору. Цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Продаж земельної ділянки вчинено за 69865 грн. (а.с. 33-34). З наявних у матеріалах справи Інформаційних довідок вбачається, що право власності покупця [PERSON], як на житловий будинок загальною площею 43,3 кв.м. так і на земельну ділянку було зареєстровано у встановленому законом порядку. З Технічного звіту №SR150421-001 від 21.04.2015 про експертну грошову оцінку земельної ділянки площею 0,0554 га. розташованої за адресою [ADDRESS] кадастровий номер [NUMBER] вбачається, що вартість вказаної земельної ділянки складає 69865 грн. (а.с. 40). З п. 2.4 проекту виготовленого ПП [PERSON] у 2010 році за замовленням позивачки та оплаченого нею, погодженого архітектором м. Скадовська вбачається, що [PERSON] планувала зводити на належній їй земельній ділянці будівлю складної форми 11,8 (10) х 15,8 (13,4) м. з терасою 4 (1,6) х 10 м. (а.с. 43-47). Позивачка отримала будівельний паспорт на житловий будинок по [ADDRESS] від 29.09.2011 року , вимоги до забудови земельної ділянки, схему забудови земельної ділянки. Всі вищевказані документи зареєстровані органом архітектури у встановленому законом порядку (а.с. 55-57). З зареєстрованого у встановленому законом порядку повідомлення по початок виконання будівельних робіт від 08.11.2011 року №ХС 06211073493 вбачається, що позивачка повідомила Управління ДАБІ в Херсонській області про початок виконання будівельних робіт по будівельному паспорту [NUMBER] від 29.09.2011 виданому відділом містобудування та архітектури виконкому Скадовської міської ради житлового будинку по [ADDRESS] загальною площею 142,5 кв.м. (а.с. 51-53). З Договору №17-08/15 від 03.07.2015 року укладеного між [PERSON] як замовником та ПП ПБМФ «Промальп», як підрядником вбачається, що підрядник зобов'язався виконати за завданням замовника роботи з демонтажу одноповерхової будівлі за адресою [ADDRESS], а замовник оплатити вказані роботи. Згідно Акту виконаних робіт за липень 2015 вказані роботи вартістю 1000 грн. були виконані (а.с. 94-97). З висновку інженера з технічної інвентаризації [PERSON] від 30.03.2016 року №1 вбачається, що станом на 30.03.2016 житловий будинок з саману з розмірами в плані 6,1 х 10,1 м. загальною площею 43,3 кв.м. знесений (а.с. 98). З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №57175769 від 12.04.2016 вбачається, що об'єкт нерухомого майна житлови будинок літ. «А» загальною площею 43,3 кв.м., житловою площею 31 кв.м. розташований в [ADDRESS] закрито в зв'язку із знищенням об'єкту нерухомого майна (а.с. 99-102). З квитанції та проекту вбачається, що в 2011 році позивачка розробила та оплатила проект підключення до централізованих систем каналізації житлового будинку по [ADDRESS]. На кресленнях до вказаного проекту схематично зображено житловий будинок, який будувався за вищевказаною адресою і до якого підводяться інженерні мережі (а.с. 107-115). З копій Форми 1 заяви на видачу паспорту на ім'я [PERSON] та [PERSON] вбачається, що їх батьками є [PERSON] та [PERSON], а отже відповідачі є рідними братами. Як вбачається з правової позиції Верховного Суду України у справі №6-165цс13, загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначено в ст. 203 ЦК України. Зокрема, згідно з ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Недотримання цієї вимоги є підставою недійсності правочину (ч. 1 ст. 215 ЦК України). Вирішуючи питання про наявність чи відсутність в учасника правочину волевиявлення на його вчинення, суду слід виходити з ретельного дослідження наявних у справі доказів як кожного окремо, так і їх в сукупності. Зокрема, у разі вчинення правочину представником суду слід з'ясувати, чи був наділений представник його довірителем повноваженнями на вчинення правочину, чи діяв він в межах наданих йому повноважень, а якщо ні, то чи схвалив в подальшому довіритель укладений представником в його інтересах правочин. Підставами для визнання недійсними договору купівлі-продажу жилого будинку позивачкою зазначено його суперечність вимогам закону, оскільки згідно вказаного договору було продане неіснуюче майно (будинок на час продажу був знищений), а також невідповідність вказаного правочину її волевиявленню, оскільки вона не мала наміру продавати старий, неіснуючий будинок. Заперечуючи проти позову, представники відповідача посилалися на те, що старий саманний будинок був знесений відповідачем [PERSON] в липні 2015 року, тобто вже після його придбання, що підтверджується актом виконаних робіт та договором підряду. Факт існування саманного будинку також підтверджується документами, на підставі яких було посвідчено договір купівлі-продажу будинку. Таким чином, суду необхідно встановити чи існував саманний будинок загальною площею 43,3 кв.м. по [ADDRESS] на час укладення оспорюваного договору купівлі-продажу. Судом встановлено, з показів свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що вказаний будинок було знесено в 2011-2012 роках. Вказане узгоджується із письмовими доказами наданими позивачкою, а саме: розробленим в 2010 році проектом, отриманим у 2011 році будівельним паспортом та повідомленням про початок виконання будівельних робіт. При цьому, суд особливо звертає увагу на те, що на схемі забудови земельної ділянки від вересня 2011 позначене місце розташування як старого будинку, який мав бути знесений так і місце розташування нового запроектованого будинку (а.с. 57), а з проекту підключення будинку до каналізаційної мережі від грудня 2011 вбачається схематичне розташування будинку до якого планувалося підключення каналізації і яке відповідає конфігурації та розташуванню саме будинку, який проектувався (а.с. 114). Щодо документів на підставі яких був посвідчений договір купівлі-продажу будинку. [PERSON] заявою від імені позивачки (проти дійсності відомостей викладених в якій остання в судовому засіданні заперечувала) ствердив нотаріусу, що відчужуваний будинок відповідає даним техпаспорту БТІ від 2009 року і таким чином зняв відповідальність перевірити вказане із нотаріуса та взяв її на себе. Також нотаріусу було надано технічний паспорт на будинок датований 2009 роком, коли згідно доводів всіх учасників процесу вказаний будинок існував у первісному вигляді. Із звіту про оцінку будинку не вбачається, чи оглядався оцінювачем житловий будинок, чи пересвідчувався він в його існуванні чи звіт зроблено лише на підставі документів. Таким чином звіт не може бути беззаперечним доказом існування будинку в первісному вигляді на час проведення оцінки. Щодо реєстрації припинення права власності в зв'язку із знищенням майна, це було правом, а не обов'язком позивачки. Що стосується відомостей викладених інженером із технічної інвентаризації [PERSON], вони відповідають дійсності, але не містять доказової інформації, оскільки станом на березень 2016 року жодна із сторін не заперечувала, що старого будинку вже не існувало. Суд враховує, що стверджуючи про знесення старого будинку в липні 2015 року і будівництво нового будинку вже [PERSON], представник останнього не надав суду жодних проектних та дозвільних документів про початок виконання будівельних робіт, доказів того, що будинок, який зводиться відповідачем відрізняється від будинку, який будувався позивачкою протягом 2012-2015 років по затвердженому проекту. Також для з'ясування спрямованості волевиявлення позивачки, суд вважає за необхідне проаналізувати зміст виданої нею [PERSON] довіреності. Дійсно у довіреності вказано, що довіритель уповноважує повіреного розпоряджатися належним їй житловим будинком [ADDRESS], однак інші відомості (площа, поверховість, тощо), які б дозволяли ідентифікувати будинок в довіреності відсутні. Враховуючи встановлені судом обставини про те, що на час видачі довіреності саманного будинку загальною площею 43,3 кв.м. вже кілька років не існувало; на цей час було збудовано коробку першого поверху нового будинку, суд вважає що, видаючи вказану довіреність, волевиявлення позивачки не могло бути спрямоване на відчуження неіснуючого майна. В сукупності із повноваженнями, які надані повіреному у довіреності на оформлення проектної документації, здійснення будівництва, введення будинку в експлуатацію, а також строк довіреності 10 років, суд погоджується з доводами позивачки про те, що видаючи довіреність, вона мала на меті, що [PERSON] завершить будівництво недобудованого будинку, веде новий будинок в експлуатацію та здійснить його відчуження. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 239 ЦК України, правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє. Відповідно до ст. 244 ЦК України, представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Відповідно до ст. 1000 ЦК України, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Відповідно до ст. 1003 ЦК України, у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними. Таким чином, між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір доручення, який посвідчується довіреністю виданою позивачкою на ім'я відповідача. Разом із тим, як вбачається із долучених до матеріалів справи документів та доводів учасників процесу, в т.ч. представників відповідачів, повірений [PERSON] жодних своїх дій із довірителем не узгодив, волевиявлення позивачки не з'ясував. При цьому суд також особливо звертає увагу на те, що повірений [PERSON], хоча і діяв від імені і в інтересах позивачки [PERSON], однак відчуження будинку та земельної ділянки здійснив своєму рідному брату [PERSON], протягом квітня 2015 і до теперішнього часу жодних грошових коштів, отриманих від продажу належного позивачці майна, їй не пропонував та не передавав. Докази протилежного в матеріалах справи відсутні. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1006 ЦК України, повірений зобов'язаний негайно передати довірителеві все одержане у зв'язку з виконанням доручення. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч. 1 ст. 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Судом встановлено, що на час укладення між відповідачами договору купівлі-продажу будинку, його не існувало у тому вигляді в якому він відчужувався за вказаним договором. Вищевказане є підставою для визнання оспорюваного договору житлового будинку недійсним. Що стосується дійсності договору купівлі-продажу земельної ділянки. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 18 постанови від 19.03.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», в редакції постанови №2 від 19.03.2010 року, з 1 січня 2010 р. до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК і статті 120 ЗК в редакції Закону України від 5 листопада 2009 р. Відповідно до ст. 377 ЦК України (в редакції чинній на час укладення оспоюваних договорів), до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків). Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України (в редакції чинній на час укладення оспоюваних договорів), у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Виходячи із вказаних норм законодавства Верховний Суд України обстоює загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Враховуючи вказане, а також встановлені судом обставини, що позивачка мала намір добудувати належний їй житловий будинок і тільки після цього вирішувати питання його продажу, суд вважає, що її волевиявлення не було також направлене і на відчуження земельної ділянки, оскільки не будучи її власником, позивачка об'єктивно буде позбавлена можливості добудувати будинок та ввести його в експлуатацію у встановленому законом порядку. На підставі викладеного, суд вважає, що оспорюваний договір купівлі-продажу земельної ділянки також має бути визнаний судом недійсним. Оскільки державна реєстрація земельної ділянки за відповідачем [PERSON] здійснена на підставі оспорюваного договору є похідною і прямо залежить від дійсності вказаного правочину та, враховуючи висновок суду про його недійсність, суд також вважає, що має бути скасована державна реєстрація права власності вказаного відповідача на земельну ділянку.

Outcome: approved