Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-17 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що 21.08.2007р. між нею та відповідачем було підписано кредитний договір КФ №175-07/Н, за яким передбачалась отримання нею кредиту в розмірі 23 тис. доларів США. Згідно з п.1.1, 2.1,2.1.2,2.1.3 кредитного договору передбачалось, що надання кредиту здійснюється шляхом зарахування на поточний рахунок Позичальника коштів в іноземній валюті з позичкового рахунку, який повинен зазначатися в кредитному договорі, з подальшою обовязковою видачею їх через касу Банку. Однак, в порушення вищевказаних умов готівкова іноземна валюта не була видана з операційної каси Банку з поточного рахунку фізичної особи, такий рахунок взагалі їй не відкривався, дебатування його не здійснювалось, з позичкового на поточний рахунок кошти не перераховувались. Вказані кошти вона не отримувала, у звязку з чим кредитний договір залишається безготівковим зобовязанням і є недійсним. Крім того, згідно з ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладанням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобовязаний повідомити споживачу у письмовій формі відомості, що стосуються особи кредитодавця, форм кредитування, орієнтовну сукупну вартість та вартість інших послуг, строк одержання кредиту та порядок його повернення тощо. Однак в порушення вказаних вимог при підписанні кредитного договору позивачу представниками Банку не було надано інформацію про особу кредитодавця, його правоздатність та дієздатність, про послугу, що є предметом договору, вартість послуг з оформлення договору, у звязку з чим позивач була позбавлена можливості належним чином оцінити властивості такої послуги та можливі негативні наслідки, що можуть настати внаслідок її отримання, чим порушені її права як споживача. Також вона вважає такі дії Банку введенням споживача в обману щодо надання кредитних коштів в іноземній валюті. Просить визнати недійсним кредитний договір КФ №175-07/Н від 21.08.2007р. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених в позовній заяві. Додатково суду пояснили, що позивачка дійсно зверталась до відповідача з приводу отримання кредиту і кредитний договір ними було підписано. Однак грошові кошти в сумі 23 тис.доларів США в порядку, визначеному умовами кредитного договору, не були надані позивачці, нею не отримані. Жодних первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували факт відкриття поточного, позичкового рахунку, як це передбачено умовами договору, видачу готівкових коштів з каси банку, внесення коштів на погашення кредиту і їх перерахування на відповідний рахунок, Банком суду не надано, у звязку з чим видача кредиту не підтверджена і відповідний договір є безгрошовим, неукладеним. Також Банком порушені права позивачки як споживача фінансових послуг, оскільки перед підписанням кредиту [PERSON] не надав інформацію про особу кредитодавця, про сукупну вартість кредиту, вартість витрат на оформлення кредиту. В самому кредитному договорі не було вказано істотні його умови реальна відсоткова ставка, розмір подорожчання кредиту, витрати споживача. Цим самим позивачка була введена в оману, а кредитний договір не був направлений на реальне його виконання, що є порушенням вимог ч.5 ст.203 ЦК України, що робить його недійсним. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, подала письмові заперечення та суду пояснила, що між Банком та позивачкою дійсно укладався вказаний кредитний договір, який було забезпечено іпотекою земельної ділянки та порукою. Позивачка особисто підписувала всі договори. При цьому, перед цим отримала усю необхідну інформацію щодо кредитних послуг, розміру кредиту, процентної ставки, сукупну вартість тощо, що підтвердила шляхом підписання кредитного договору. Грошові кошти в сумі 23 тис. доларів США за вказаним кредитним договором були позичальнику видані відповідно до умов договору, нею отримані в касі Банку. [PERSON] повністю виконав свої зобовязання за кредитним договором. Позивачка протягом певного періоду часу виконувала свої зобовязання за кредитним договором, сплачувала щомісячні платежі і не мала ніяких заперечень. На даний час мається заборгованість за кредитним договором, питання про її стягнення вирішувалось в судовому прядку, є відповідне рішення про стягнення суми боргу, яке виконується в примусовому порядку. Підстав для визнання кредитного договору неукладеним, недійсним немає. Просить в позові відмовити. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з такого. Суд встановив, що 21.08.2007р. між позивачкою [PERSON] та відповідачем ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» було підписано кредитний договір КФ №175-07/Н, згідно якого [PERSON] зобовязувався надати позивачці кредит в розмірі 23 тис. доларів США на придбання земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку на строк до 20.08.2014р. За користування кредитними коштами встановлена плата в розмірі 13% річних, при умові невиконання Позичальником п.2.7.1.2 та 2.7.1.3 цього договору в розмірі 15% річних. Порядок надання кредиту визначений п.2.1 договору. Так, кредит надається після відкриття Позичальником поточного рахунку в гривня, доларах США в Банку, укладання між Позичальником та Банком на умовах, запропонованих Банком , договору банківського рахунку. Кредит надається однією сумою в безготівковій формі шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Позичальника №26205070400016 (в доларах США). Датою надання кредиту є дата зарахування Банком кредитних коштів на поточний рахунок Позичальника. Для облікових цілей [PERSON] відкриває Позичальнику позичковий рахунок №22333070400001, який є обовязковим для обліку руху сум, які Позичальник повинен повернути Банку. Згідно з п.2.5 кредитного договору позичальник зобовязується щомісячно до дати, встановленої в Графіку, поповнювати свій поточний рахунок шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням, у сумі, не меншій суми чергового погашення відповідної частини кредиту, процентів та інших плат, встановлених у Графіку. Погашення відповідної частини кредиту, сплата процентів та інших плат за його користування здійснюється відповідно до умов договору шляхом договірного списання Банком коштів з поточного рахунка Позичальника щомісяця в дату, зазначену в Графіку. Здійснюючи договірне списання коштів, [PERSON] оформлює відповідний меморіальний ордер. Згідно з п.5.9 кредитного договору підписанням цього договору Позичальник стверджує про те, що він у письмовій формі у повному обсязі отримав від Банку інформацію, визначену ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно п.7.2 цей договір відображає повне розуміння сторонами предмету цього договору та інших питань, зазначених в ньому. 25.11.2008р. між сторонами укладено Додаткову угоду №1 до кредитного договору КФ №175-07/Н від 21.08.2007р., якою змінено розмір плати за користування кредитними коштами на 16,5% та взяли на себе зобовязання по внесенню змін до іпотечного договору (арк..60). 17.04.2009р. між сторонами укладено Додаткову угоду №2 до кредитного договору КФ №175-07/Н від 21.08.2007р., якою змінено п.3.3.8.1 кредитного договору щодо укладання договорів страхування (арк.61). 17.04.2009р. між сторонами укладено Додаткову угоду №3 до кредитного договору КФ №175-07/Н від 21.08.2007р., якою змінено Графік погашення кредитної заборгованості у звязку з наміром позичальника скористатися послугою «Кредитні канікули» (арк..62). Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 06.03.2012р., яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 19.04.2012р. і відповідно набрало законної сили 19.04.2012р., з [PERSON] та [PERSON] солідарно стягнута заборгованість за кредитним договором КФ №175-07/Н від 21.08.2007р., яка виникла станом на 01.12.2010р. в загальному розмірі 18\~674,43 доларів США, що еквівалентно 147\~542,93грн. (арк.31). Постановою державного виконавця Хортицького ВДВС м. Запоріжжя від 11.10.2012р. відкрито виконавче провадження з примусового виконання зазначеного рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя (арк..32-33). Згідно з розрахунком, наданим представником відповідача, станом на 13.02.2017р. за кредитним договором №175-07/Н від 21.08.2007р. мається заборгованість за тілом кредиту та відсотками в розмірі 16\~154,65 доларів США, що в перерахунку на національну валюту за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку становить 439\~516,86грн., а також заборгованість за комісією в розмірі 4905,21грн. (арк..211-214). Згідно з висновком експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи №260/261-16 від 28.03.2017р., в обємі наданих на дослідження документів, експертом документально обєктивно не підтверджується: - надання Запорізькою філією ВАТ «ВіЕйБіБанк» та фактичне отримання [PERSON] кредитних коштів в сумі 23 тис. доларів США по кредитному договору КФ №175-07/Н від 21.08.2007р.; - відображення на відповідних рахунках і субрахунках за кредитним договором КФ №175-07/Н від 21.08.2007р. видача [PERSON] кредитних коштів в сумі 23 тис. доларів США; - документальне оформлення операцій ПАТ «ВіЕйБіБанк» з фактичного надання кредиту [PERSON] за кредитним договором КФ №175-07/Н від 21.08.2007р. та відображення цих операцій в регістрах бухгалтерського обліку Банку; - погашення (внесення) [PERSON] кредитних коштів по кредитному договору КФ №175-07/Н від 21.08.2007р.; - визначені в кредитному договорі КФ №175-07/Н від 21.08.2007р. реальна процентна ставка 21,01% та сума подорожчання кредиту в розмірі 15\~232,62грн.. Також встановлено, що розмір щомісячного платежу не відповідає відсотковій ставці, що визначена в розмірі 13% річних (арк..126-163). Згідно з рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №63 від 20.03.2015р. розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» з 20.03.2015р., призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію Банку [PERSON] (арк.66-67). Згідно з рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №213 від 22.02.2016р. продовжено строки процедури ліквідації ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» до 19.03.2018р., продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду на ліквідацію Банку [PERSON] (арк.68). Згідно з ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Загальні вимоги, додержання яких є необхідними умовами для чинності правочину, передбачені ст.203 ЦК України, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Ст.204 ЦК України\~встановлена презумпція правомірності правочину, тобто правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до змісту ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання його стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу саме в момент вчинення правочину. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю (ст.216 ЦК України). За змістом ст.11, 202,626 ЦК України договір є правочином. При цьому, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.3,6,627,629 ЦК України). Ст.638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до ч.2\~ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Згідно з п.2.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених\~Постановою Правління Національного Банку України №168 від 10 травня 2007 року, банки зобов'язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, зазначивши таке: а) найменування та місцезнаходження банку - юридичної особи та його структурного підрозділу; б) умови кредитування, зокрема: можливу суму кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; мету, для якої кредит може бути використаний; форми та види його забезпечення; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов'язаннями споживача; тип процентної ставки (фіксована, плаваюча тощо); переваги та недоліки пропонованих схем кредитування; в) орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням: процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо); варіантів погашення кредиту, уключаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги; можливості та умов дострокового повернення кредиту; г) інші умови, передбачені законодавством. Відповідно до ч.5 ст.11 та ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. За змістом ч.2 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства у спосіб, визначений законом, зокрема, шляхом визнання правочину недійсним. Згідно з ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Зясувавши повно, всебічно та обєктивно обставини даної справи, надані сторонами докази на підтвердження своїх доводів та заперечень, проаналізувавши вищевикладені вимоги діючого законодавства, суд вважає безпідставними доводи позивачки [PERSON] та її представника про недійсність кредитного договору. При цьому, суд виходить з того, що факт звернення [PERSON] до відповідача з приводу отримання кредиту, факт підписання нею оспорюваного кредитного договору визнається і не оспорюється сторонами, у звязку з чим відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України ця обставина не підлягає доведенню іншими належними та допустимими засобами доказування, передбаченими ст.57 ЦПК України. Судом встановлено, що кредитний договір містить детальний опис його предмету, порядку та умов надання кредитних коштів, їх повернення, прав та обов'язків сторін, їх відповідальність, строк дії договору, врегулювання спорів та інше. Як вбачається зі змісту оспорюваного кредитного договору, сторони передбачили усі істотні умови договору відповідно до вимог чинного на той час законодавства та інших нормативно-правових актів і дійшли згоди щодо усіх умов, на яких він укладався. Суд вважає, що підписанням даного договору сторони підтвердили досягнення згоди щодо усіх істотних умов кредитного договору, розуміння його змісту, зокрема, їх прав та обовязків, наслідків їх невиконання. Отже, виходячи з вимог ст.638, 1054 ЦК України, кредитний договір є укладеним. Крім того, підписанням кредитного договору позивачка підтвердила, що вона у письмовій формі у повному обсязі отримала від Банку інформацію, визначену ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». У звязку з цим доводи позивачки про порушення вимог ст.11 вказаного Закону суд вважає безпідставними. Суд враховує, що позивачка [PERSON] при укладенні спірного договору мала можливість ознайомитися з його умовами та не погодитись чи відмовитись від укладання договору, проте договір був підписаний. До того ж в разі незгоди з умовами кредитного договору або у звязку з неотримання коштів по договору вона могла скористатись своїм правом, визначеним ч.6 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин, чого позивачка по даній справі не зробила. Таким чином, суд вважає кредитний договір КФ №175-07/Н від 21.08.2007р. таким, що відбувся, тобто є укладеним, і на момент його вчинення були дотримані вимоги ст.203 ЦК України, оскільки він був укладений в письмовому вигляді, як це передбачено ст.208 ЦК України, за взаємною згодою сторін та відповідно до вимог чинного законодавства; при його укладенні сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, про що свідчать підписи сторін у кредитному договорі; позивачка на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору. Договір був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, грошові кошти видані Банком позичальнику, остання певний період часу здійснювала їх повернення. При цьому, положення кредитного договору, на думку суду, не містять будь-яких несправедливих умов, тобто таких що тягнуть істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позивачка як споживача. Жодних належних та допустимх доказів на підтвердження своїх доводів позивачка та її представник суду не надали. Зважаючи на встановлені обставини, суд вважає, що відсутні правові підстави для визнання оспорюваного кредитного договору недійсним. При постановленні рішення суд не бере до уваги доводи позивачки та її представника про те, що кредитний договір є недійсним через те, що вона не отримала у визначеному ним порядку грошові кошти в сумі 23 тис. доларів США, тобто він є безгрошовим, оскільки вони не знайшли свого належного підтвердження в ході судового розгляду. По-перше, суд виходить з того, що кредитний договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов такого виду договорів, що підтверджується їх підписами на договорі.Укладання кредитного договору не повязується з моментом передання грошових коштів Банком позичальнику. Невиконання Банком обовязку по видачі грошових коштів позичальнику є порушенням умов кредитного договору на стадії його виконання. В даному випадку кредитний договір між сторонами було укладено і визнання його недійсним може мати місце виключно за умови недотримання встановлених ст.203 ЦК України вимог саме на момент його вчинення. Однак, як зазначалось вище, таких підстав судом не встановлено. По-друге, доводи позивачки та її представника про те, що кредитні кошти вона не отримала, спростовуються сукупністю наявних в матеріалах справи доказів, - розрахунком заборгованості, виписками з банківського рахунку, які надані представником відповідача, а також рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від06.03.2012р., які суд вважає належними та допустимим доказами, тому приймає до уваги при постановленні даного рішення. Так, згідно з цими доказами, суд встановив, що грошові кошти в сумі 23 тис. доларів США були Банком видані позивачці і отримані нею, вона в подальшому здійснювала погашення кредиту відповідно до встановленого Графіку, з червня 2008р. позивачка стала порушувати умови кредитного договору і сплачувала щомісячні платежі нерегулярно та несвоєчасно, що і призвело до виникнення заборгованості, яка була стягнута з неї та поручителя солідарно рішенням суду. При цьому, під час розгляду справи про стягнення заборгованості, представник [PERSON] не заперечувала факту наявності заборгованості зі сплати кредиту, що прямо зафіксовано в рішенні суду від 06.03.2012р. Суд також враховує, що після укладання кредитного договору сторонами вносились зміни до нього, що оформлено додатковими угодами, підписання яких [PERSON] також не оспорюється. За змістом вказаних додаткових угод сторони узгоджували зміну процентної ставки за користування кредитними коштами, надання позичальнику кредитних канікул і відповідну зміну графіку погашення кредиту, що, на думку суду, неможливо у випадку невиконання Банком свого основного обовязку по видачі кредитних коштів та фактичного їх неотримання позичальником [PERSON] При постановленні даного рішення суд не бере до уваги висновок економічної експертизи №260/261-16 від 28.03.2017р., яка була проведена за клопотанням позивачки і який документально не підтвердив надання Банком та отримання [PERSON] кредитних коштів в сумі 23 тис. доларів США, відображення цих операцій в первинних бухгалтерських документах Банку. При цьому, суд входить з того, що такий висновок складений експертом в результаті дослідження того обсягу документів, які були надані відповідачем і перебувають в матеріалах даної справи. Разом з тим, як повідомили представники відповідача, надати усі необхідні документи не представилось можливим через ліквідацію Банку, закриття Запорізької філії, яка фактично і здійснювала видачу кредиту, та втрату частини банківських документів. За таких обставин висновок експерта не можна вважати достовірним, повним та обєктивним. А відомості, що містяться в ньому, спростовуються сукупністю інших доказів, які прийняті судом з основу при постановленні даного рішення. Отже, доводи позивачки та її представника про неотримання кредитних коштів не знайшли свого належного підтвердження. На підставі вищевикладеного, в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити повністю. У звязку з відмовою в позові, на підставі ст.154 ЦПК України суд вважає необхіднимскасувати заходи забезпечення позову у вигляді заборони ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі уповноваженого Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» [PERSON] вчиняти дії з продажу прав вимоги за кредитним договором №КФ 175-07/Н від 21.08.2007р., які були застосовані ухвалою суду від 04.07.2017р. за заявою позивачки [PERSON]

Outcome: dismissed