Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про його виселення з будинку № 36 по вул. Садовій в м. Хуст, Закарпатської області. Позов мотивовано тим, що вона з відповідачем проживали в зареєстрованому шлюбі, який між ними розірвано рішенням Хустського районного суду від 28.05.2015 року. За період перебування у шлюбі у сторін народилося троє дітей, які заходяться на утриманні та вихованні позивачки, відповідач ухиляється від виконання обовязків покладених на нього судом. За період шлюбу сторони проживали в будинку який належав діду позивачки [PERSON] за адресою м. Хуст, вул. Садова, № 36, Закарпатської області. Відповідач за згодою власника був зареєстрований у даному будинку. Після смерті [PERSON] в 2007 році позивачка успадкувала вказаний будинок та земельну ділянку для його обслуговування. Останні роки відносини між сторонами погіршилися, оскільки [PERSON] зловживає спиртними напоями та в стані алкогольного спяніння ображає позивачку, вчиняє сварки та наносить тілесні ушкодження, що є небезпечним для позивачки та дітей. Постановою Хустського районного суду від 04.02.2015 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 85 грн. за спричинене ним насильство в сімї. Однак, не зважаючи на вжиті судом заходи впливу а також профілактичні бесіди працівників міліції відповідач не тільки не змінив свою поведінку а став більше агресивним по відношенню до позивачки та дітей. За заявою позивачки було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015070050000828. В матеріалах кримінального провадження знаходиться акт СМЕ щодо нанесення відповідачем тілесних ушкоджень позивачці. На даний час відповідач ніде не працює, не сплачує кошти за комунальні послуги та аліменти на утримання дітей, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість в сумі 9000 грн. Позивачка працює та отримує мінімальну заробітну плату, сама утримує дітей. На всі звернення та прохання відповідач не бажає змінюватися та чинить перешкоди для проживання позивачки з дітьми в будинку. Дана обставина заважає позивачці повноцінно користуватись будинком. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позов підтримала, суду пояснила, що шлюб між сторонами розірвано, у відповідача наявна заборгованість по сплаті аліментів. За останні роки між сторонами погіршилися відносини, відповідач притягався до адміністративної відповідальності, відносно нього відкрито кримінальне провадження за ст.125 КК України. На даний час відповідач перебуває в розшуку. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, суду пояснив, що на даний час відповідач знаходиться на заробітках, він став на шлях виправлення та буде виплачувати суму заборгованості по аліментах. Представник третьої особи відділу ГУ ДМС України в Закарпатській області в судове засідання не зявився, причини неявки суду не відомі, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що в задоволені позову слід відмовити з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивачка з відповідачем проживали в зареєстрованому шлюбі, який між ними розірвано рішенням Хустського районного суду від 28.05.2015 року. Від даного шлюбу у сторін народилося троє дітей. З пояснень сторін та оглянутих матеріалів справи вбачається, що відповідач зареєстрований в будинку позивачки. Реєстрація відповідача проведена за згодою власника. Таким чином, відповідач перебував з позивачкою в зареєстрованому шлюбі, вселився до її будинку в установленому законом порядку і набув прав і обовязків, передбачених ст. 156 ЖК України, як член сімї власників будинку. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України передбачено, що члени сімї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Останні роки відносини між сторонами погіршилися, оскільки відповідач [PERSON] зловживає спиртними напоями та в стані алкогольного спяніння ображає позивачку, вчиняє сварки та наносить тілесні ушкодження, що є небезпечним для позивачки та дітей. Постановою Хустського районного суду від 04.02.2015 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 85 грн. за спричинене ним насильство в сімї. Також за заявою позивачки було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015070050000828. В матеріалах кримінального провадження знаходиться акт СМЕ щодо нанесення відповідачем тілесних ушкоджень позивачці. На даний час відповідач ніде не працює, не сплачує кошти за комунальні послуги та аліменти на утримання дітей. На всі звернення та прохання відповідач не бажає змінюватися та чинить перешкоди для проживання позивачки з дітьми в будинку. Позивачка, як власниця житлового будинку відповідно до ст. 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном, якщо вона матиме підстави, що свідчитимуть про порушення її права власності з боку відповідача. В даному випаду не має підстав для вирішення спору між сторонами на підставі ст.391 ЦК України, так як будинок з якого просить позивачка виселити відповідача являється єдиним житлом для останнього, а позбавлення житла можливе на підставі вимог закону, який регулює житлові правовідносини. Для виселення членів сімї власника будинку є підстави визначені в ст.ст. 116 та 157 ЖК України, згідно з якими виселення може мати місце, якщо наймач, члени його сімї, або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними. В такому випадку виселення винних на вимогу власника або інших заінтересованих осіб проводиться без надання іншого жилого приміщення. Доводи позивачки про обставини щодо порушень відповідачем правил співжиття в їхньому будинку, з посиланнями на постанову Хустського районного суду від 04.02.2015 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП та внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відносно відповідача за ст.. 125 КК України не є тими достатніми доказами, які б давали підстави для виселення відповідача в порядку передбаченому ст. ст. 116, 157 ЖК України. Суд також звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні докази про застосування до відповідача яких-небудь заходів запобігання або громадського впливу, що повязані з його антигромадською поведінкою, та немає жодних доказів про дії останнього, що свідчили б про систематичне руйнування, псування жилих приміщень або використання їх не за призначенням. З огляду на встановлене, оцінивши в сукупності здобуті в судовому засіданні по справі докази, суд дійшов до висновку, що вимоги позивачки не в повній мірі доведені в судовому засіданні, а тому в їх задоволенні слід відмовити. Разом з цим, суд звертає увагу на те, що відповідач за час проживання в будинку позивачки неодноразово допускав вчинення адміністративних правопорушень та наніс легкі тілесні ушкодження позивачці. Наведені обставини дають суду підстави для вжиття відносно відповідача попереджувальних заходів громадського впливу про недопустимість такої поведінки в майбутньому.

Outcome: dismissed