overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-28 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача і просить стягнути на її користь9626 грн. 24 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позов мотивує тим, що вона з 01.09.2005 року працювала в ОФ ПАТ «Капустянський граніт» на посаді бухгалтера-економіста, а з 31 жовтня 2014 року була звільнена за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України в зв'язку з виходом на пенсію. При звільненні заборгованість по заробітній платі в сумі 22858 грн.59 коп. їй не була виплачена. Судовим наказом Олександрійського міськрайонного суду від 13.02.2015 року на її користь була стягнута дана заборгованість по заробітній платі. Але до сьогоднішнього дня не виплачена. Згідно довідки відповідача №38 від 11.03.2015 року середній заробіток позивача за нараховану , але не виплачену заробітну плату складає 9626 грн.24 коп. Дану суму і просить стягнути з відповідача. В судове засідання позивачка не з»явилася, направила заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує, просить його задоволити, не заперечує проти винесення заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання двічі не з»явився, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В судовому засіданні встановлено, що позивачка з 01.09.2005 року працювала в ОФ ПАТ « Капустянський граніт» на посаді бухгалтера-економіста, а з 31 жовтня 2014 року була звільнена за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України в зв»язку з виходом на пенсію. При звільненні заборгованість по заробітній платі в сумі 22858 грн.59 коп. їй не була виплачена. Судовим наказом Олександрійського міськрайонного суду від 13.02.2015 року на її користь з ПАТ «Капустянський граніт» була стягнута дана заборгованість по заробітній платі. Але до сьогоднішнього дня не виплачена. Згідно довідки відповідача №38 від 11.03.2015 року середній заробіток позивача за нараховану , але не виплачену заробітну плату згідно розрахунку складає 9626 грн.24 коп.Дана сума підлягає стягненню з відповідача. Так як позивача при подачі позову звільнено від сплати судового збору /його вимоги виникли з трудових відносин/, судові витрати необхідно стягнути з відповідача

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-29 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про визнання в порядку розподілу спільного майна подружжя права власності на 1/2 будинковолодіння на [ADDRESS]. В судовому засіданні представники позивачки позов підтримали та пояснили, що з 15.02.1992 року позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірвали 25.03.2011 року. За час перебування у шлюбі вони побудували житловий будинок на [ADDRESS]. Усі документи на будівництво будинку видавалися на ім'я відповідача, у зв'язку з чим право позивачки на половину їхнього майна не визнається жодними державними органами. Оскільки після розірвання шлюбу відповідач виїхав проживати у Російську Федерацію й вирішити добровільно питання розподілу майна є не можливим, просять позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце слухання справи повідомлявся в установленому законом порядку, у зв'язку з чим ухвалено проводити розгляд справи в порядку заочного провадження. Заслухавши пояснення представників позивачки, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що з 15.02.1992 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвали 25.03.2011 року. За час перебування у шлюбі вони побудували житловий будинок на [ADDRESS]. Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст.372 цього кодексу визначено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Аналогічні положення Цивільного кодексу зазначенні також і в Сімейному кодексі. Виходячи з положень вказаних норм законів сторони є власниками спірного житлового будинку в рівних долях. В ході розгляду справи судом призначалася судова будівельно-технічна експертиза, висновком № 5/11/14 якої констатовано, що житловий будинок на [ADDRESS] готовий на 100% і його вартість становить 871589,28 грн. Відповідно до вимог ч.4 та ч.5 ст.71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Зважаючи на відсутність згоди сторін щодо визнання за ними права власності на спірний житловий будинок в цілому зі сплатою другому співвласнику грошової компенсації за 1/2 його частку, то згідно з положеннями ст.71 СК України вказаний житловий будинок слід залишити у спільній частковій власності сторін по 1/2 частці за кожним. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України судові витрати слід розподілити між сторонами порівну. На підставі викладеного, ст.ст.368, 372 ЦК України, ст.71 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-19 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про визнання втративши право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що вона є наймачем житлового приміщення, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. В даній квартирі зареєстрований відповідач, який не проживає більше року. Просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням по вказаній адресі у зв'язку з не проживанням в ньому без поважних причин більше року. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що він проживає і зареєстрований у квартирі разом з бабусею та батьком. У 2014 році він одружився та тимчасово проживає разом з дружиною за іншою адресою, знімають квартиру, так як позивачка заперечує проти того, щоб він з дружиною жив разом з нею. Іншого житла не має. Вислухавши пояснення сторін, проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно довідки СЄЗ сторони по справі зареєстровані у спірній квартирі. Як вбачається з копії договору найма житлового приміщення від 04.02.1975 р. позивачка [PERSON] є квартиронаймачем квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні встановлено, що за відповідачем [PERSON] житлове приміщення не зареєстроване, про що не заперечують сторони. Згідно ст. 9 Житлового кодексу України громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення у будинках державного чи громадського житлового фонду… ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку передбаченому законом. Як вбачається зі ст. 47 Конституції України кожен має право на житло… Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Таким чином, суд доходить до висновку, що [PERSON] - внук позивачки, має право користування житловим приміщенням у спірної квартирі, оскільки ця квартира була отримана в користування, він зареєстрований у цій квартирі и не має іншого житла, а не проживає у квартирі з поважних причин, тому в задоволенні позові слід відмовити. На підставі викладеного й

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про визнання втрати права на користування житлом. В поданій до суду позовній заяві вказала, що їй на праві власності належить жилий будинок з господарськими побудовами по [ADDRESS]. На даний час в належному їй будинку зареєстрований її брат [PERSON], який фактично за місцем реєстрації не проживає з грудня 2012 року, і на її прохання знятися з реєстрації не реагує. В будинку також відсутні будь-які його особисті речі. В зв'язку з тим, що відповідач зареєстрований в належному їй будинку, вона не може розпорядитися будинком на власний розсуд, а тому просила визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, розташованим п [ADDRESS]. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, з підстав, викладених в позовній заяві, та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, заяв та клопотань про перенесення розгляду справи до суду не надходило. Суд, заслухавши пояснення позивачки, свідків, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на праві свідоцтва про право на спадщину за заповітом належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований на приватизованій зеельній ділянці в [ADDRESS] (а.с.5). На даний час у вказаному будинку зареєстрований [PERSON] (а.с.12-13). Відповідач за місцем реєстрації не проживає з грудня 2012 року. В будинку також відсутні будь-які його особисті речі, про що свідчить акт обстеження домоволодіння від 26.02.2014 р. (а.с.10). Факт непроживання відповідачки в будинку підтверджується довідкою Артемівської селищної ради Чутівського району Полтавської області від 26.02.2014 р. №501 (а.с.11). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] також підтвердили, що [PERSON] не проживає за місцем реєстрації з грудня 2012 року. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла чи законом. В судовому засіданні встановлено, що відповідач не проживає в спірному жилому приміщенні понад один рік без поважних причин і втратив право користування ним, тому позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-06 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про визнання за нею права власності на успадковане будинковолодіння, що знаходиться в [ADDRESS]. Свої вимоги обгрунтовує тим, що [INFO] року в с.Нивочин Бородчанського району Івано-Франківської області померла тітка її чоловіка [PERSON], якій за життя належало вказане домоволодіння. Після її смерті на належне їй майно відкрилась спадщина. [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем Нивочинської сільської ради 22 грудня 2007 року, яким усе своє майно заповіла їй. Після смерті тітки вона прийняла спадщину, подавши відповідну заяву до нотаріальної контори. Разом з тим, свідоцтва про право власності на житловий будинок спадкодавець не виробила, тому, в даний час, через відсутність правовстановлюючих документів, в нотаріальній конторі отримати свідоцтво про право власності на належне їй спадкове майно не може. Постановою державного нотаріуса Стефанко Г.М. від 19 березня 2014 року їй з цих причин відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Інших спадкоємців, які б претендували на спадщину немає, оскільки тітка була одинокою. Просить позов задовольнити. В судовому засіданні позивачка позов підтримала з викладених підстав, просить позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи без його участі, не заперечив щодо задоволення позовних вимог. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до заповіту, посвідченого 22 грудня 2007 року Нивочинською сільською радою, позивач є спадкоємцем належного [PERSON] житлового будинку з усіма господарськими будівлями та спорудами, що розташований в с.Нивочин Богородчанського району Івано-Франківської області. Позивачка звернулася в нотаріальну контору з приводу оформлення спадкових справ, однак, в зв'язку з тим, що правовстановлюючі документи на будинок спадкодавцем належно не оформлені, свідоцтво про право власності на житловий будинок позивач в державній нотаріальній конторі отримати не може. Відповідно до вимог ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності на нерухомість у відповідності до ст.182 ЦК України підлягає державній реєстрації. Враховуючи те, що позивачка правомірно набула право власності на будинковолодіння в [ADDRESS] суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення. На підставі викладеного, ст.ст.328, 392 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про визнання за нею права власності на успадковане будинковолодіння, що знаходиться на [ADDRESS] Свої вимоги обґрунтовує тим, що в [ADDRESS] [INFO] року померла її мати [PERSON], якій при житті належало вказане вище домоволодіння. За життя мати склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Порогівської сільської ради 27.02.2013 року, яким усе своє майно заповіла їй, сестрі [PERSON] та брату [PERSON]. Після смерті матері вона звернулася до приватного нотаріуса Богородчанського районного нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини за заповітом та заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину померлої матері. Свідоцтва про право власності на житловий будинок мати при житті не виробила. Тому, в даний час, через відсутність правовстановлюючих документів в нотаріальній конторі отримати свідоцтво про право власності на належне спадкове майно не може, і листом-роз'ясненням приватного нотаріуса Богородчанського районного нотаріального округу [PERSON] від 11.12.2013 року їй з цих причин відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане будинковолодіння. Її рідні сестра [PERSON] та брат [PERSON] на спадщину не претендують. Просить позов задовольнити. До початку судового розгляду позивачка подала суду заяву із клопотанням здійснювати розгляд справи у її відсутності. Заявлений позов підтримала з викладених підстав, просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. В зв'язку з цим ухвалено проводити розгляд справи в порядку заочного провадження. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивачка є спадкоємцем належного [PERSON] будинковолодіння на [ADDRESS]. За життя мати позивачки не оформила належним чином свою власність, тому через відсутність правовстановлюючих документів на даний час остання має труднощі у отриманні свідоцтва про право на спадщину. [PERSON] та [PERSON] на спадщину не претендують, що підтверджується поданими до нотаріуса заявами. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності на нерухомість згідно зі ст.182 ЦК України підлягає державній реєстрації. Враховуючи те, що позивачка правомірно набула право власності на будинковолодіння на [ADDRESS], суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення. На підставі викладеного, ст.ст.328, 392, 1274 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-28 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про визнання за нею права власності на успадковане будинковолодіння, що знаходиться на [ADDRESS] Свої вимоги обгрунтовує тим, що в с.Раковець [INFO] року помер її батько [PERSON], якому за життя належало вказане вище домоволодіння. За життя батько склав заповіт на користь її чоловіка [PERSON], який відмовився від прийняття спадщини, про що подав відповідну заяву. Після смерті батька вона вступила в управління спадковим майном, оскільки за життя доглядала за батьком, проживала й продовжує проживати у цьому будинку. Свідоцтво про право власності на житловий будинок батько за життя не виробив, тому, в даний час, нотаріус їй з цієї причини відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину на це будинковолодіння. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали з викладених підстав, просять позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечив щодо задоволення заявлених вимог. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивачка є спадкоємцем за законом належного її батьку [PERSON] будинковолодіння на [ADDRESS] Позивачка звернулася до нотаріуса з приводу оформлення спадкових справ, однак, у зв'язку з тим, що правовстановлюючі документи на будинок належно спадкодавцем не оформлені, свідоцтво про право на спадщину на цей житловий будинок позивачка отримати не може. Її чоловік [PERSON] як спадкоємець за заповітом на вказане спадкове майно не претендує, оскільки подав заяву в нотаріальні органи про відмову від спадщини (а.с.9). Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи те, що позивачка правомірно набула право власності на будинковолодіння на [ADDRESS] суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення. На підставі викладеного, ст.ст.328, 392 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-28 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про визнання за нею права власності на успадковане майно - житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що знаходиться на [ADDRESS]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON]., якому при житті належало будинковолодіння на [ADDRESS]. Після смерті чоловіка вона вступила в управління спадковим майном, оскільки проживала і на даний час проживає у вище вказаному будинку та здійснює догляд за ним. Свідоцтва про право власності на житловий будинок чоловік при житті не виробив. Тому, в даний час, через відсутність правовстановлюючих документів в нотаріальній конторі отримати свідоцтво про право власності на належне спадкове майно не може. Просить позов задовольнити. Позивачка в судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, просила позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, не заперечив щодо задоволення заявлених вимог. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивачка є спадкоємцем належного [PERSON] майна, зокрема житлового будинку, господарських будівель та споруд на [ADDRESS]. Вона проживає у вказаному будинку та здійснює догляд за спадковим майном. Позивачка звернулася в нотаріальну контору з приводу оформлення спадкових справ, однак, в зв'язку з тим, що правовстановлюючі документи на будинок спадкодавцем належно не оформлені, свідоцтво про право власності на житловий будинок в нотаріальній конторі отримати не може. Відповідно до вимог ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи те, що позивачка правомірно набула право власності на майно, зокрема на житловий будинок, господарські будівлі та споруди на [ADDRESS], суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення. На підставі викладеного, ст.ст.328, 392 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про визнання за ним права власності на успадковане майно - житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що знаходиться на [ADDRESS]. В судовому засідані позивачка позов підтримала та пояснила, що [INFO] помер її батько, [PERSON], якому при житті належало будинковолодіння на [ADDRESS], а [INFO] - померла її мати, [PERSON]. Після смерті матері вона вступила в управління спадковим майном, оскільки проживала і на даний час проживає у вказаному будинку та здійснює догляд за ним. Свідоцтва про право власності на житловий будинок батьки при житті не виробили. Тому, в даний час, через відсутність правовстановлюючих документів в нотаріальній конторі отримати свідоцтво про право власності на належне спадкове майно не може. ЇЇ сестра [PERSON] на спадкове майно не претендує. Просить позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, не заперечив щодо задоволення заявлених вимог. Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивачка є спадкоємцем належного [PERSON] майна, зокрема житлового будинку, господарських будівель та споруд на [ADDRESS]. Вона проживає у вказаному будинку та здійснює догляд за спадковим майном. ЇЇ сестра [PERSON] від спадщини відмовилася на її користь. Позивачка звернулася в нотаріальну контору з приводу оформлення спадкових справ, однак, в зв'язку з тим, що правовстановлюючі документи на будинок спадкодавцем належно не оформлені, свідоцтво про право власності на житловий будинок позивач в нотаріальній конторі отримати не може. Відповідно до вимог ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності на нерухомість у відповідності до ст.182 ЦК України підлягає державній реєстрації. Враховуючи те, що позивачка правомірно набув право власності на майно, зокрема на житловий будинок, господарські будівлі та споруди на [ADDRESS], суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення. На підставі викладеного, ст.ст.328, 392 ЦК України,

Outcome: approved