Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що вона являється власником земельної ділянки для ведення сільськогосподарського товарного виробництва площею 4,97 га, розташованої на території Калюжненської сільської ради Лебединського району Сумської області. Згідно із договором оренди землі від 01.01.2006 року земельна ділянка була передана в оренду ПСП ім. Мічуріна, але до закінчення терміну оренди договором про внесення змін до зазначеного договору строк оренди подовжено на 10 років. Копія договору про внесення змін у неї відсутня, до того ж він не зареєстрований Лебединським районним відділом Сумської регіональної філії ДЗК. При цьому позивачка вважає, що ПСП ім. Мічуріна порушує її права, оскільки до цього часу не розроблений проект землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь щодо її земельної ділянки. Одним із обов'язкових заходів із збереження родючості ґрунтів, які має здійснити землекористувач, є розробка і дотримання такого проекту землеустрою. В той же час даний обов'язок відповідачем не виконаний. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря дотримання економічної безпеки землекористування та збереження родючості грантів, додержання державних стандартів, норм і правил, а ст. 32 даного Закону визначає можливість дострокового розірвання договору оренди землі у разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених ст. ст. 24 і 25 цього Закону. Враховуючи те, що зазначена протиправна бездіяльність відповідача загрожує збереженню орендованої земельної ділянки, позивачка просила розірвати договір оренди землі, укладений 01.01.2016 року між нею та ПСП ім. Мічуріна, зареєстрований Лебединським районним відділом Сумської регіональної філії ДЗК 26.06.2006 року за № 040662105714 та договір про внесення змін д п. 8 договору оренди земельної ділянки від 07.12.2013 року. Позивачка в судовому засіданні свої вимоги підтримала, виходячи з мотивів, наведених в позовній заяві. Також просила суд врахувати те, що орендна плата за користування земельною ділянкою відповідачем занижена, що в свою чергу також порушує її права як власника орендованого майна. Представник відповідача позовні вимоги не визнала, пояснивши те, що договір оренди землі та додатковий договір про внесення змін до даного договору укладені відповідно до вимог чинного законодавства, свої зобов'язання згідно договору відповідач виконує у повному обсязі, земельна ділянка використовується виключно з дотриманням екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів й додержанням правил та рекомендацій щодо сівозміни. Крім цього на даний час ПСП замовило роботи з розроблення проекту землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь. Також представник вважає, що позивачкою не надано ніяких доказів істотного порушення умов договору. Щодо збільшення орендної плати, то позивачка не була позбавлена можливості вирішити дане питання позасудовим шляхом, але до ПСП з такими вимогами не зверталася. Тому представник відповідача вважає, що у задоволенні позову слід відмовити. Свідок [PERSON], допитаний в судовому засіданні, показав, що він працює на посаді начальника управління сільського господарства Лебединської РДА. Ще коли він працював в 80-х роках 20 століття, то у кожному господарстві велася книга історії полів і один раз на 5 років робилося земельне обстеження полів господарств на гумус, кислотність, фосфор і калій. По цих показниках можна було вести мову щодо родючості ґрунтів. Ці показники треба було оцінювати в їх динаміці, порівнюючи по роках. Методика і на сьогодні не змінилась, але як правило господарства книг історії полів не ведуть і земельних обстежень не проводять. Ту книгу історії полів, яку надала представник товариства він оцінює критично, оскільки вона складена із численними порушеннями, але якщо вважати дані, які є в ній, об'єктивними, то в нього не має підстав говорити про те, що родючість ґрунтів на полях ПСП ім. Мічуріна погіршилася. Що стосується сівозміни, то з тих даних, які надала представник товариства, теж можна зробити висновок, що підприємством сівозміна полів в цілому дотримується. Свідок [PERSON], допитана в судовому засіданні, показала, що вона працює на посаді землевпорядника Калюжненської сільської ради і з боку ПСП ім. Мічуріна ніякої інформації стосовно книг історії полів, родючості, сівозміни не надходить. Вислухавши позивачку, представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що між сторонами мають місце правовідносини з приводу оренди землі, позов не обґрунтований і не підлягає задоволенню, так як в судовому засіданні було встановлено наступне. Позивачка є власником земельних ділянок для ведення сільськогосподарського товарного виробництва загальною площею 4,97 га, розташованих на території Калюжненської сільської ради Лебединського району Сумської області, що вбачається з державного акту на право приватної власності на землю (а.с. 8). Відповідно до договору оренди землі від 01.01.2006 року (а.с. 6-7), зареєстрованого 26.06.2006 року у Лебединському районному відділі Сумської регіональної філії ДЗК за № 040662105714 земельна ділянка позивачкою передана в оренду ПСП ім. Мічуріна терміном на 8 років. Згідно з договором про внесення змін до договору оренди землі (а.с. 21) термін його дії змінено на строк до 01.01.2023 року. Згідно ст. 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Спеціальним законом, який регулює відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі». Згідно ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як вбачається з матеріалів справи між позивачкою та відповідачем було складено договір оренди землі за формою, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Типового договору оренди землі» від 03.03.2004 року № 220, який відповідає за своїм змістом нормам Земельного кодексу України, Закону України «Про оренду землі» та іншим нормативним актам України. Правові та організаційні основи діяльності у сфері землеустрою і регулювання відносин, які виникають між органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами із забезпечення сталого розвитку землекористування визначені нормами Закону України «Про землеустрій» від 22.05.2003 року № 858-IV. Частиною 3 ст. 52 Закону України «Про землеустрій» встановлено, що порядок розробки проектів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь, встановлюється Кабінетом Міністрів України. На виконання вимог ч. 3 ст. 52 Закону України «Про землеустрій» постановою Кабінету Міністрів України від 02.11.2011 року № 1134 затверджено Порядок розроблення проектів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь. Беручи до уваги те, що на момент виникнення правовідносин сторін (01.01.2006 року) порядок розроблення проектів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь ще не існував, а був затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1134 лише 02.11.2011 року, то суд не вбачає підстав для висновку, що внаслідок використання відповідачем земельної ділянки до цього часу без розроблення проекту землеустрою погіршився її екологічний стан чи родючість ґрунтів. При цьому умовами договору оренди землі, укладеного між позивачкою та відповідачем не було покладено на відповідача обов'язку розроблення проекту землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь. Суд враховує й те, що ПСП ім. Мічуріна на виконання зазначених вимог закону 03.12.2012 року замовило роботи з розроблення проекту землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь, що вбачається з договору на розроблення документації із землеустрою (а.с. 23-25). Одночасно свідок [PERSON], допитаний в судовому засіданні, показав, що хоча матеріали стосовно історії полів, орендованих ПСП ім. Мічуріна, і містять порушення, але якщо вважати ці дані об'єктивними, то в нього не має підстав говорити про те, що родючість ґрунтів на полях ПСП ім. Мічуріна погіршилася. Сівозміна полів в цілому дотримується. Позивачка в судовому засіданні пояснила, що вона не ставить під сумнів такі дані ПСП ім. Мічуріна і їх не оспорює. Частиною 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі», на яку зроблено посилання в позовній заяві встановлено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Статтею 651 ЦК України, якою позивачка обґрунтовує свої заявлені позовні вимоги передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Із вказаної норми закону випливає наступне: за відсутності згоди (домовленості) сторін про зміну або розірвання договору він може бути змінений чи розірваний на вимогу однієї із сторін лише за рішенням суду за наявності певних підстав, передбачених договором або законом. Однією з таких підстав вважається істотне порушення договору другою стороною. Істотним вважається таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору, тобто йдеться про таке порушення договору однією із сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. При цьому сторона, яка ставить питання про розірвання чи зміну договору, має довести наявність істотного порушення договору та наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною. Така шкода може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, так і моральної (немайнової) шкоди. Пунктом 38 Договору, укладеного між позивачкою та відповідачем встановлено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. У відповідності зі ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В той же час ніяких доводів щодо такого істотного порушення умов договору оренди землі відповідачем, наявності шкоди, завданої цим порушенням позивачці останнім надано не було. Твердження позивачки, що наслідком не розроблення проекту землеустрою буде різке зниження родючості ґрунтів орендованої земельної ділянки ніяким чином не обґрунтоване, доказів в підтвердження цього надано не було. Відмовляючи у задоволенні позову в частині вимог щодо невідповідності розміру орендної плати за користування землею, суд виходить з того, що в судовому засіданні представник ПСП ім. Мічуріна зазначила, що підприємство не заперечує переглянути дане питання у разі відповідного звернення орендодавця, але таких звернень до цього часу не було. Оскільки позивачка не надала з даного приводу відповідних доказів, які вказують на порушення її прав, то і в цій частині її вимоги на думку суду також є необґрунтованими. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що в позовних вимогах необхідно відмовити.

Outcome: dismissed