Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, зазначивши, що з травня 2000 року по липень 2012 року вона перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах, від яких мають спільного малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею. Згідно до рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 18.02.2008 року, з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі 175 грн. щомісячно до досягнення сином повноліття. Однак з часу винесення судового рішення минуло багато часу і матеріальне становище відповідача покращилось, оскільки з 06.08.2015 року він працює на посаді прибиральника території адміністративно-господарчого персоналу в КЗ «Черкаський обласний онкологічний диспансер». На даний час стягувана сума аліментів є недостатньою і навіть частково не покриває ті витрати, які вона несе на утримання сина, а тому просить суд змінити розмір аліментів, що стягуються з відповідача, і стягувати з нього аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/3 частки від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до повноліття сина. В судовому засіданні позивачка зменшила свої позовні вимоги та прохала стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу), пояснивши суду, що відповідач платить аліменти по 200 гривень, яких не вистачає на те, щоб дитину одягнути та прокормити, а вона сама не може забезпечити сина всім необхідним. Відповідач позов не визнав та пояснив суду, що його заробітку не вистачить для сплати аліментів в розмірі, вказаному позивачкою, оскільки на його утриманні перебувають ще й батьки-інваліди, у зв`язку з чим він згідний сплачувати аліменти в розмірі 500 гривень. Свідок [PERSON] пояснив суду, що відповідач є його сином, який згідний на сплату аліментів в розумних межах, оскільки він кожну суботу приїздить до них та допомагає по господарству, а також може інколи дати 10-20 гривень на хліб чи на ліки. Вислухавши сторін, свідка, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно до ст. 180 СК України, обоє батьків рівною мірою зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини. Так, в судовому засіданні було встановлено, що відповідно до рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 18.02.2008 року з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 175 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття. Як передбачено ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. А у відповідності до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками може бути згодом зменшено чи збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Крім того з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки), то суд приходить до висновку про можливість зміни розміру аліментів, визначених у твердій грошовій сумі, на частку від заробітку відповідача. Даний висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 5 лютого 2014 року (справа № 143 цс 13 ), прийнятій за наслідками розгляду заяв про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, яка згідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та має враховуватись судами при застосуванні таких норм права. Ч. 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому, суд виходить з принципу розумності та враховує загальноприйняту практику визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу), а також потреби дітей, майовий стан відповідача і позивача. З матеріалів справи вбачається, що суми аліментів, яку сплачує на даний час відповідач на утримання сина в розмірі 175 грн. щомісячно, явно недостатньо і вона не покриває всі ті витрати, які несе позивачка на утримання дитини. Зазначене підтверджується довідкою про отримані доходи № 239 від 21.06.2017 року, виданої відділом освіти Золотоніської РДА, судячи зі змісту якої позивачка працює на посаді прибиральниці Коробівського НВК І-ІІІ ступенів, де отримує мінімальну заробітну плату в розмірі 3374,40 грн., а згідно до довідки № 04-23/372 від 21.06.2017 року, виданої управлінням праці та соціального захисту населення Золотоніської РДА, вона щомісячно отримує тимчасову допомогу на дитину, яка залежить від розміру аліментів, у розмірі 331,70 грн. З наведеного випливає, що позивачка, отримуючи мінімальну заробітну плату та тимчасову допомогу від держави, немає змоги на належному рівні матеріально забезпечувати сина. Судом також встановлено і пітверджується наданими відповідачем доказами, що останній працює і має регулярний заробіток, у зв`язку з чим повинен сплачувати аліменти у відповідній частці від його заробітку (доходу). Як передбачено ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, при цьому ч. 5 ст. 183 СК України визначено розмір аліментів на утримання однієї дитини у вигляді 1/4 частки всіх видів заробітку чи доходу платника аліментів. З врахуванням того, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання сина, адже працює і систематично отримує заробітну плату, про що свідчить надана ним довідка від 13.07.2017 року, суд вважає за необхідне змінити розмір стягуваних з нього аліментів з 175 гривень на 1/4 частку від його заробітку (доходу), але не менше встановленого мінімального розміру аліментів, щомісячно до повноліття дитини. Крім того з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640 грн. На підставі викладеного та,

Outcome: approved