Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-04 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та зобовязання виплатити частину боргу, який заявою від 16.06.16. уточнила (а.с.131), мотивуючи свої вимоги наступним. Між позивачкою та відповідачем було зареєстровано шлюб, який рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова було розірвано. За час перебування у шлюбі до моменту припинення шлюбних відносин, сторонами за спільні кошти було придбано автомобіль «VOLKSWAGEN PASSAT», державний номер [NUMBER] за чотири тисячі пятсот доларів США. Після розлучення позивачка з відповідачем не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна, а саме вказаного автомобіля. Крім того, в період перебування в шлюбі 12.12.14. в інтересах сімї, позивачкою було укладено договір на видачу кредитної картки/рахунку № 5168742323436885 в ПАТ КБ «ПриватБанк». Вказаний рахунок було відкрито в зв'язку з можливою необхідністю сім»ї в матеріальному забезпечені, в період роботи відповідача за кордоном. Просила стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію, що становить 70 % вартості автомобіля [NUMBER], в розмірі 93 331,70 грн., зобовязати [PERSON] солідарно з нею виплатити половину боргу по кредитній картці/рахунку 5168742323436885 в сумі 6119 грн.; стягнути з відповідача на її користь судові витрати; покласти на відповідача [PERSON] витрати за автотоварознавчу експертизу, яка складає 861,00 грн. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, просила його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Додатково суду пояснила, що з відповідачем почали проживати разом з серпня 2011 року. 12.10.2011 року народилась спільна дитина. Офіційно шлюб зареєстрували 23.09.2014 року. З 24.08.2015 року відповідач пішов з сімї, а 20.11.2015 року шлюб було розірвано за рішенням суду. За період спільного проживання, відповідач постійно знаходився на заробітках в м. Москва, а вона займалась вихованням дитини. На потреби сімї вона була вимушена витрачати кошти, в звязку з чим використовувала платіжну карту, а тому вважає, що відповідач повинен відшкодувати половину заборгованості по картковому рахунку. Крім того, враховуючи, що спірний автомобіль було придбано на спільні кошти, та що на її утримані знаходиться малолітня дитина, вважає, що відповідач повинен сплатити їй 70% вартості автомобіля. Відповідач та його представники позовні вимоги не визнали, просили в його задоволенні відмовити повністю, посилаючись на обставини, які викладені у письмових запереченнях проти позову (а.с.33-34). Допитаний в якості свідка відповідач [PERSON] суду пояснив, що вони с позивачкою до народження дитини разом не жили. Проживати стали з серпня 2011 року до лютого 2012 р., коли він поїхав працювати в м. Москва. Спільного бюджету не було, господарство разом не вели. В 2014 році зареєстрували шлюб, бо на цьому наполягала позивачка. Фактичні шлюбні відносини припинили в травні 2015 року. Спірний автомобіль не є обєктом спільної сумісної власності. Автомобіль було придбано за 3200-3300 доларів США, що становило на той час близько 70 тисяч грн. на його особисті кошти, які він заробив в 2004-2006 році в м. Ашхабад. Автомобіль було продано в листопаді 2015 року за 20000 грн., половину з яких він віддав позивачці, бо у них спільна дитина. Про наявність у позивачці кредитної картки не знав. Ці кошти нею використовувались на навчання її старшої доньки. Свідок [PERSON] суду пояснила, що відповідач її рідний брат. Спірний автомобіль ним було придбано за його особисті кошти, які він заробив в 2006 р. в м. Ашхабад. До народження дитини та укладення шлюбу брат з позивачкою не проживали разом. Він постійно знаходився в м. Москва на заробітках. Вона купила у брата автомобіль за 20000 грн., бо він їй повинен був кошти за частину квартири. Свідок [PERSON] суду пояснила, що відповідач її син. В 2004-2006 році він працював в Туркменії та заробляв гроші. Було відкрито валютний рахунок, куди перераховувались кошти. Всього було близько 7300 доларів США. Коли син повернувся, зняв гроші. Коли син перебував в шлюбі з позивакою, він працював в м. Москва і для роботи за кошти, які заробив в Ашхабаді, купив спірний автомобіль. Разом проживати з позивачкою вони стали за місяць до народження дитини. Жили погано. Вона наполягала на одруженні, бо дуже любить онуку. Перед реєстрацією шлюбу проживали у невістки. Розійшлися в травні 2015 року. Син постійно перебував у відряджені, спільного бюджету з позивачкою вони не мали. Дійсно протягом року невістка була зареєстрована за адресою сина. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 вересня 2014 року, який рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 листопада 2015 року було розірвано (а.с.15). Від шлюбу мають спільну дитину доньку [PERSON] [INFO]. Відповідно до відомостей, наданих ТСЦ 7441 вбачається, що 16.04.2015 року за [PERSON] було зареєстровано автомобіль марки «VOLKSWAGEN PASSAT» 2.8., д.н.з. [NUMBER], 1999 року виготовлення, однак, 13.11.2015 року вказаний автомобіль відповідачем було перереєстровано на нового власника [PERSON] (а.с.60,75-81). Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Як зазначено в п.п. 23, 30 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 1 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», розяснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, судам необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. При вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійно заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). В матеріалах справи наявні належні та допустимі докази, які свідчать про те, що спірний автомобіль придбаний сторонами в період перебування у шлюбі. Одночасно, суд критично відноситься до показів свідків [PERSON] та [PERSON], оскільки вони є близькими родичами відповідача та їх пояснення не узгоджуються з матеріалами справи і не підтверджені жодними доказами. В матеріалах справи відсутні будь які данні що спірний автомобіль було придбано за особисті кошти відповідача. Отже судом встановлено, що спірний автомобіль марки «VOLKSWAGEN PASSAT» 2.8., д.н.з. [NUMBER], 1999 року виготовлення, який було придбано [PERSON] та зареєстровано за ним 16.04.15, придбаний в період зареєстрованого шлюбу з [PERSON], а отже є їх спільною сумісною власністю. Також, в судовому засіданні позивачкою не доведено обставин, які б давали право суду відступити від засад рівності часток подружжя. Відповідно до розяснень п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст.372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Як вбачається з матеріалів справи, на час розгляду справи, спірний автомобіль було реалізовано 13.11.2015 року , відповідно до довідки-рахунку серії ААЕ № 436220. [PERSON] продав [PERSON] автомобіль марки «VOLKSWAGEN PASSAT» 2.8., д.н.з. [NUMBER], 1999 року випуску за ціною 20000 грн. (а.с.80). 13.11.2015 року вказаний автомобіль було зареєстровано за [PERSON] (а.с.60). В судовому засіданні відповідач не довів, що спірний автомобіль було продано за згодою позивачки та половина коштів від продажу автомобіля передана позивачці. Висновком експерта за результатами проведення автотоварознавчої експертизи від 04.05.16. № 1072/16-24 була встановлена середня вартість подібного майна, що визначається на базі середньої ціни продажу (пропозиції) ідентичного КТЗ, та встановлено, що середня ринкова вартість автомобіля «VOLKSWAGEN PASSAT» 2.8., д.н.з. [NUMBER], 1999 року виготовлення станом на 13.11.2015 року складає 133331,10 грн. (а.с.114-121). За даних обставин, виходячи з приписів норм матеріального права, які регламентують спірні правовідносини, положень п. 6 ч.1 статті 3 Цивільного кодексу України, відповідно до якого загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність, суд вважає, що при вирішенні спору у вказаній частині необхідно прийняти до уваги середню ринкову вартість спірного автомобіля, який було продано відповідачем 13.11.2015 року без згоди позивачки, станом цін на дату продажу - 13.11.2015 року в розмірі, визначеному судовим експертом-автотоварознавцем, а саме, 133331,10 грн. При вирішенні питання про розподіл майна, суд враховує, що спірне майно є неподільним, враховується його вартість, яка визначена автотоварознавчою експертизою, і тому суд приходить до висновку, що необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 частину вартості автомобіля марки «VOLKSWAGEN PASSAT» 2.8., д.н.з. [NUMBER], 1999 року виготовлення, у розмірі 66665,55 грн. Крім того позивачка просить зобовязати [PERSON] солідарно з нею виплатити половину боргу по кредитній картці/рахунку 5168742323436885 в сумі 6119 грн. За ч. 4 ст. 65 СК України визначено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Згідно із розясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними в п.24 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року, до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї (ч. 4 ст. 65 СК України). З матеріалів справи вбачається, що позивачка [PERSON] отримала в ПАТ «ПриватБанк» на кредитну картку з визначеним лімітом на своє власне імя (а.с.6-14), доказів того, що кошти з картки використовувалися на потреби сімї та в інтересах сімї не надала, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. В звязку з частковим задоволенням позову, підлягає стягненню з відповідача на користь позивачка судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 487,20 грн. (а.с.1), та витрати на проведення судової автотоварознавчої експертизи в розмірі 861,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial