Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати договір доручення на керування транспортним засобом автомобілем CHEVROLET, модель EPICA LF69K, 2007 року випуску, сірого кольору, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] державний номерний знак [NUMBER], укладений між нею та [PERSON] - удаваним та таким, що спрямований на приховання укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, а також визнати за нею право власності на вказаний автомобіль. Обґрунтовуючи, що 29.02.2016 р. у м. Мелітополі між [PERSON] (далі Відповідач-1) та нею було укладено договір доручення на керування та розпорядження транспортним засобом - автомобілем марки CHEVROLET модель EPIKA LF69K, 2007 року випуску, сірого кольору, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] державний номерний знак [NUMBER], згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] виданого 07.09.2007р. Дніпродзержинським ВРЕР УДАЇ ГУМВС України в Дніпропетровської області, на підставі довіреності, виданої [PERSON], (далі Відповідач-2), та посвідченою приватним нотаріусом Вільногірського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Савельєвою Г.В., зареєстрований в реєстрі за № 145. Із зазначеної довіреності слідує, що Відповідач-2 уповноважив Відповідача-1 продати за ціну та на умовах на його розсуд вищевказаний транспортний засіб та одержати належні за результатами продажу грошові суми. В рахунок оплати за транспортний засіб, нею було в м. Мелітополі сплачено грошові кошти в сумі 2000 доларів США. (розписка від 29.02.2016 року). За офіційним курсом НБУ станом на 29.02.2016р. долар США можливо було придбати за 27,05 грн., т.ч. у гривневому еквіваленті вона сплатила за купівлю автомобіля 54100 грн. (27,05 грн. х 2000 доларів США = 54100 грн.). Зважаючи на те, що позивачем було внесено оплату за автомобіль, та автомобіль було передано у м. Мелітополі позивачу у володіння, тому між сторонами фактично укладено договір купівлі-продажу, а позивач набув право власності на вказаний вище автомобіль, однак не переоформив документи в органах МВЕР ДАІ. Оскільки укладення договору купівлі-продажу та реєстрація права власності на транспортний засіб тягнуть за собою значні фінансові витрати, то сторони уклали договір доручення. Таким чином, договір доручення є удаваним та спрямований на приховання укладення між сторонами договору купівля продажу транспортного засобу. На підставі викладеного позивачка просить задовольнити позов. В судове засідання позивачка не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягає на позові та просить його задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, від них надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечують. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін про слухання справи за його відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Аналізуючи надані докази суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст.ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених ч. 2 ст. 353 цього Кодексу. Пунктом 3 частини 1 ст. 208 ЦК України встановлено, що у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою ст. 206 цього Кодексу. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Згідно ч. 2 ст. 235 ЦК України якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст.ст. 638, 639 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Відповідно до ст.ст. 1000, 1003 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, я межах якої є чинним виключне право повіреного. У договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними. У пункті 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України 06 листопада 2009 року №9 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» визначено, що удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст. 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний. Вчинення сторонами удаваного правочину не тягне за собою наслідків у вигляді визнання його недійсним, оскільки при вчиненні удаваного правочину настання його мети приховати інший правочин, бажають досягти обидві сторони, а тому до відносин цих сторін застосовуються правила того правочину, якому відповідала їхня внутрішня воля і який вони насправді вчинили, тобто правила правочину договору купівлі-продажу. Судом встановлено, відповідно до копії довіреності від 29.02.2016 року, посвідченою приватним нотаріусом Вільногірського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Савельєвою Г.В. в м. Вільногірськ Дніпропетровської області, зареєстрований в реєстрі за № 145, [PERSON] уповноважив [PERSON] на вчинення правочинів щодо користування, експлуатації та розпорядження (в тому числі і продажу за ціну та на умовах на його розсуд належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого 07.09.2007р. Дніпродзержинським ВРЕР УДАЇ ГУМВС України в Дніпропетровської області, транспортним засобом - автомобілем марки CHEVROLET модель EPIKA LF69K, 2007 року випуску, сірого кольору, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] державний номерний знак [NUMBER], та зокрема, одержати належні за результатами продажу грошові суми. Довіреність видана терміном на три роки з правом передоручення повноважень третім особам і діє по 28.02.2019 року. /а.с. 10/. 29.02.2016 року в м. Мелітополі між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір доручення на керування та розпорядження транспортним засобом - автомобілем марки CHEVROLET модель EPIKA LF69K, 2007 року випуску, сірого кольору, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] державний номерний знак [NUMBER], згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] виданого 07.09.2007 р. Дніпродзержинським ВРЕР УДАЇ ГУМВС України в Дніпропетровської області, на підставі довіреності, виданої [PERSON]. /а.с. 9/. Відповідно до розписки від 29.02.2016 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 2000 доларів США (54 100 грн. за офіційним курсом НБУ, станом на 29.02.2016 року) в рахунок оплати за транспортний засіб - автомобіль марки CHEVROLET модель EPIKA LF69K, 2007 року випуску, сірого кольору, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] державний номерний знак [NUMBER], згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] виданого 07.09.2007 року Дніпродзержинським ВРЕР УДАЇ ГУМВС України в Дніпропетровської області. /а.с. 11/. З огляду на наведене, суд вважає, що відповідно до ст.ст. 235, 655 ЦК України сторони вчинили дії з виконання договору купівлі-продажу. Таким чином, судом встановлено, що позивачка набула право власності на вказаний вище автомобіль на законних підставах, оскільки нею було внесено оплату за автомобіль, та його було передано їй у володіння, крім того, технічна документація на автомобіль, ключі від нього та сам автомобіль з 29.02.2016 року знаходиться у її володінні та користуванні. За таких обставин, суд дійшов висновку, що договір доручення вчинений сторонами для приховання іншого правочину та між сторонами в дійсності укладений договір купівлі-продажу спірного автомобіля. Також, відповідачі [PERSON] та [PERSON] позов визнали в повному обсязі, а згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Враховуючи, що визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved