Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-20 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до [PERSON], про розірвання шлюбу, який мотивує тим, що перебуваючи на третьому місяці вагітності, 06 травня 2009 року вона з відповідачем уклали шлюб, який був зареєстрований Сихівським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 06.05.2009р., актовий запис №52. [INFO] у сторін народилась донька - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 15.12.2009р., актовий запис №2961, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції. Однак спільне життя з відповідачем не склалося з наступних причин. Вагітність позивачки протікала з ускладненнями й незабаром виявилось, що дитина матиме вроджені вади. Відповідач наполягав на аборті, повідомивши, що не готовий ставати батьком і не має можливостей для забезпечення сім'ї у майбутньому. Проте, право остаточного вибору залишив за позивачкою. Відтак, з липня 2009 року по даний час сторони не проживають разом однією сім'єю, не ведуть спільного господарства і не підтримують сімейні стосунки. Позивачка двічі здійснювала спроби налагодити сімейні стосунки. Вперше, коли народилась донька, батьки чоловіка запропонували їй з донькою проживати разом у їхній квартирі в м. Тернопіль. У жовтні 2009 р., на 8 місяці вагітності, позивачка переїхала туди. В свою чергу, відповідач, упродовж наступних двох років не зробив жодної спроби переїзду до позивачки, і не приїхав на пологи. Позивачка зазначає, що її з відповідачем донька народилась із кількома важкими діагнозами: гіпоксично-ішемічне ураження ЦНС, дві вади серця, генетична вада травної системи. Дитина страждала на судоми і потребувала постійного нагляду спеціалістів. Не маючи достатнього матеріального забезпечення для лікування, позивачка відмовилась від академвідпустки у ВУЗі, де навчалась та заради отримання стипендії продовжувала навчання дистанційно. Не зважаючи на допомогу в побуті, яку позивачці надавали батьки відповідача, в квітні 2010 позивачка опинилась в лікарні з діагнозом «виснаження, анемія середньої важкості». Проте, відповідач так і не розділив з позивачкою обов'язків по догляду за дитиною. Восени 2011р. позивачка повернулась жити до своїх батьків у м. Львів. Відтак, упродовж наступних трьох років становище позивачки не покращувалось. Через генетичне захворювання дитина потребувала дороговартісного спеціалізованого харчування. Відповідач рідко навідував її з дитиною, надаючи матеріальну допомогу в розмірі 25-40% від потреб дитини. Також позивачка зазначає, що друга її спроба примирення з відповідачем відбулась у 2014 році. На його запрошення вона з донькою на кілька місяців переїхала жити в його будинок в с. Якторів Золочівського району. Проте, вони так і не змогли побудувати сімейних стосунків. Відповідач дорікав матеріальними витратами, переконуючи, що спецхарчування для дитини - це вигадки позивачки. Коли в доньки траплялись напади судом або ацетономічні кризи, відповідач нервував та кричав на неї. Відтак, емоційна байдужість відповідача, його скупість, докори і звинувачення, відсутність взаєморозуміння не дозволили їм побудувати стосунків. Не маючи можливості продовжувати лікування та реабілітацію доньки в таких умовах, позивачка повернулась жити до своїх батьків. Відтак, відносини між сторонами зіпсовані, існують великі розбіжності в інтересах, внаслідок чого спільне життя з відповідачем. та збереження шлюбу є неможливим. На примирення позивачка не згідна а тому вважає, що необхідно розірвати шлюб. Просить позов задоволити та розірвати шлюб між нею та відповідачем та після розлучення просить залишити їй дівоче прізвище «[PERSON]». Відповідач подав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що він категорично заперечує проти обставин викладених в позовній заяві. Відтак, відповідач вважає неправдивими твердження позивачки про те, що він наполягав на аборті під час вагітності дружини, не надавав належної матеріальної допомоги та не піклувався про доньку, не намагався налагодити добрі сімейні стосунки. Відповідач зазначає, що він із самого початку, дбайливо, з відповідальністю ставився до своєї дружини та доньки. Так, під час вагітності всі матеріальні витрати на проведення обстежень, досліджень, лікування, перебування на стаціонарній підтримці через загрозу передчасних пологів здійснював виключно він, а також був присутнім при ультразвукових дослідженнях плоду і жодних ознак вад розвитку плоду не спостерігалось. Крім цього, відповідач зазначає, що він організував прийом пологів у головного лікаря Тернопільського обласного клінічного перинатального центру. Для їх спільного з позивачкою та донькою проживання, відповідач облаштував будинок в селі Якторів Золочівського району Львівської області, однак позивачка вирішила повернутись до м.Львова, де відповідач винайняв квартиру, проте позивачка відмовилась там проживати. Усі вільні від роботи дні відповідач проводив із сім'єю, постійно приділяв увагу вихованню доньки, її фізичному, духовному та інтелектуальному розвитку. Відповідач також зазначає, що позивачка на даний час чинить перешкоди в спілкуванні з донькою з приводу чого, він був змушений звернутися до органу Опіки та піклування Франківської районної адміністрації м.Львова. Однак, з огляду на вищевикладене, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. В судовому засіданні позивачка та представник позивача позов підтримали, пояснення надали аналогічні викладеному в позові, просили розірвати шлюб, та після розірвання шлюбу залишити позивачці прізвище «[PERSON]». Відповідач в судовому засіданні не заперечив проти розірвання шлюбу, надав пояснення аналогічні викладеному у відзиві на позовну заяву. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 06.05.2009р. Сихівським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №52, що стверджується оригіналом свідоцтва про шлюб, серія [NUMBER] від 06.05.2009р. У сторін від шлюбу народилась донька - [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 15.12.2009р. Відповідно до ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно ст. 120 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інші обставини життя подружжя. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу Згідно ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На цьому ж наголошує Верховний Суд України в п. 10 Постанови Пленуму за № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» - проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи той факт, що сторони, спільного господарства не ведуть, фактичних шлюбних відносин не підтримують, суд вважає можливим задовольнити позов і розірвати шлюб між сторонами. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача у користь позивача слід стягнути понесені останньою при зверненні до суду судові витрати. На підставі ч.3 ст. 105, ст.ст. 110, 112,115, Сімейного кодексу України,

Outcome: approved