Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-23 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування заявлених вимог посилалась на те, що вони із відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 01.02.2019 року, актовий запис 14 зроблений Лівобережним районним у м.Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Донецькій області, свідоцтво [NUMBER] від 01.02.2019 року. Від шлюбу мають спільну дитину, доньку, [PERSON] , [INFO] , батьком якої є відповідач. Через місяць після народження дитини, чоловік фактично не підтримує з нею шлюбні відносини, покинув сім`ю, мешкає окремо. Джерело доходу крім соціальних виплат по догляду за дитиною позивачка не має, у зв`язку із доглядом доньки цілком позбавлена можливості одержати будь-які доходи. Ії матеріальне становище є вкрай нужденним. Батько дитини матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, таким чином угоди про добровільну сплату аліментів між нами не досягнуто. Дитина проживає з матір`ю, фактично знаходиться на її утриманні та вихованні. На підставі переліченого просить суд з відповідача стягнути аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходів) але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та аліменти на її утримання, як дружини у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу). Позивачка до судового засідання не з`явилась надавши заяву з проханням розглядати справу за її відсутністю, на задоволенні позову наполягає. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся шляхом направлення рекомендованою поштою судової повістки за адресою його реєстрації, та шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, проте до суду не прибув, відзиву на позов не надав, будь-яких заяв (клопотань) від нього не надходило, тому суд за наявності письмової згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого Лівобережним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Донецькій області від 01.02.2019 року, актовий запис №14. Згідно свідоцтва про народження, виданого 14.08.2019 року Лівобережним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Донецькій області, актовий запис №554, [PERSON] народилася [INFO] , батьком зазначений [PERSON] . Фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені, та на теперішній час позивачка самостійно здійснює догляд за дитиною. З довідки Лівобережного відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 04.06.2019 року №18-141-2670 вбачається, що позивачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 21.12.2006 року по теперішній час. Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 21.07.2020 року [PERSON] проживає з донькою [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . За ст. 27 Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 3ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України,при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи, що утримання дитини є не правом, а обов`язком батьків, а заявлений позивачкою розмір аліментів на одну дитину є беззаперечним, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] , аліментів у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Разом із тим, відповідно до ст. 84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно із ст. 80 Сімейного кодексу України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] , будучи повідомленим про розгляд даної справи в суді, та не бажаючи брати участь в судовому розгляді справи і реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову і доказування належного виконання ним обов`язків по утриманню неповнолітньої дитини та непрацездатної дружини, тим самим не оспорює наявних підстав для стягнення з нього аліментів у заявленому розмірі. Таким чином, суд вважає за можливе також стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] на її утримання аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення неповнолітньою дитиною, [PERSON] , [INFO] , трирічного віку. Що стосується позовної вимоги щодо стягнення з відповідача витрат пов`язаних з оформленням позовної заяви у розмірі 500,00 гривень суд виходить з наступного. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно з ч. ч. 1 4, 6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Аналіз наведеної норми процесуального права дає підстави для висновку, що розмір витрат на правничу допомогу визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає таку допомогу. Витрати на правничу допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. На підтвердження факту понесення позивачем витрат на правову допомогу у розмірі 500 грн. до позовної заяви долучено квитанцію до прибуткового касового ордеру від 01.11.2019 року. Зміст статті 137 ЦПК України вказує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, однак доказів на підтвердження наявності права на зайняття адвокатською діяльністю та факту укладення договору між адвокатом та позивачем про надання правової допомоги у вказаній цивільній справі не представлено, у зв`язку з чим вимога позивача про стягнення з відповідача судових витрат задоволенню не підлягає. Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання в частині розподілу судових витрат між сторонами, суд виходить з наступного. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає розподіл судових витрат між сторонами, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», що передбачає пільги щодо сплати судового збору, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Таким чином, враховуючи, що позивачка є звільненою від сплати судового збору при зверненні до суду із даним позовом, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840,80 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial