Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-18 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із вказаним позовом в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позовна заява мотивована тим, що [INFO] померла мати позивачки [PERSON] . На підставі заяви про прийняття спадщини від 01 жовтня 2018 року вона прийняла спадщину після померлої [PERSON] , про що державним нотаріусом Чаплинської державної нотаріальної контори Херсонської області була відкрита спадкова справа № 226/2018. Окрім цього вона також прийняла спадщину [PERSON] , так як на день його смерті проживала разом з померлим. У зв`язку з відсутністю інших спадкоємців які б прийняли спадщину відповідно до положень ЦК України, позивачка звернулася до Чаплинської державної нотаріальної контори Херсонської області для оформлення свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що знаходиться в [ADDRESS] . Вивчивши подані документи, державний нотаріус Чаплинської державної нотаріальної контори Херсонської області виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09 липня 2019 року № 656/02-31. Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії мотивована тим, що всупереч п.п.4.14, 4.15 п.4 глави 10 розділу II «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», нотаріусу надано переселенський акт від 13 грудня 1990 року, виданий радгоспом ім. Ілліча Чаплинського району Херсонської області на житловий будинок, розташований за адресою [ADDRESS] , тобто не виконано вимог ст. 47 ЗУ «Про нотаріат» так як переселенський акт не входить до переліку документів, що посвідчують право власності на житловий будинок. Рекомендовано звернутися до суду з питанням визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування. Позивачка в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача - Чаплинська селищна рада Чаплинського району Херсонської області в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи без представника відповідача, заперечень проти позову немає. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка є донькою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане Хорошівською сільською радою Білогорського району Хмельницької області 22 лютого 1975 року, актовий запис № 5, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану № 00021229050 від 18.10.2018, свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , видане відділом реєстрації актів громадського стану Чаплинського районного управління юстиції Херсонської області 07 листопада 2002 року, актовий запис № 134, свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , видане відділом реєстрації актів громадського стану Чаплинського районного управління юстиції Херсонської області 11 лютого 2005 року. [INFO] помер батько позивачки [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , видане відділом реєстрації актів цивільного стану Чаплинського районного управління юстиції Херсонської області 21 квітня 2009 року, актовий запис № 57. [INFO] померла мати позивачки [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , видане Чаплинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Херсонської області 13 серпня 2018 року, актовий запис № 184. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] , та належав померлому батьку позивачки [PERSON] на підставі переселенського акту про передачу будинку від 13.12.1990, виданого радгоспом ім. Ілліча Чаплинського району та затвердженого головою Чаплинської районної ради народних депутатів, який відповідно успадкувала мати позивачки, дружина померлого, [PERSON] .. Право власності на вказаний житловий будинок було зареєстровано 19 лютого 1992 року Каховським бюро технічної інвентаризації, про що видане Реєстраційне посвідчення та записано в реєстрову книгу за № 1929/8. Позивачка звернулася до Чаплинської державної нотаріальної контори Херсонської області для оформлення свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що знаходиться в [ADDRESS] . Вивчивши подані нею документи, державний нотаріус Чаплинської державної нотаріальної контори Херсонської області виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09 липня 2019 року № 656/02-31. Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії мотивована тим, що всупереч п.п.4.14, 4.15 п.4 глави 10 розділу II «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», нотаріусу надано переселенський акт від 13 грудня 1990 року, виданий радгоспом ім. Ілліча Чаплинського району Херсонської області на житловий будинок, розташований за адресою [ADDRESS] , тобто не виконано вимог ст. 47 ЗУ «Про нотаріат» так як переселенський акт не входить до переліку документів, що посвідчують право власності на житловий будинок. Про прийняття спадщини позивачкою також свідчить копія спадкової справи №226/2018. З наведеного вбачається, що позивачка є спадкоємцем за законом та такою, що спадщину прийняла, оскільки у встановлений строк звернулася з відповідною заявою до нотаріуса. Наведені докази є належними та допустимими, оскільки отримані у встановленому законом порядку, містять інформацію щодо предмету доказування, узгоджуються між собою, не заперечуються сторонами та не викликають сумніву щодо їх достовірності. Підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що між сторонами виникли правовідносини з приводу спадкування, що врегульовано нижченаведеними нормами цивільного законодавства станом на час виникнення спірних правовідносин. Згідно ч.1 ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Стаття 1268 ЦК України регламентує, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. У відповідності до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права, одним із способів захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права. Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.23 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно роз`яснень, викладених в пункті 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Згідно з Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року, яка втратила чинність 19.01.1996 року, згідно додатку №1 «Перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться реєстрації будинків та домоволодінь» в тому числі відносяться і Акти про передачу будинків у власність переселенцям при наявності рішень про це виконкомів районних рад депутатів трудящихся і довідок фінансових відділів про остаточний розрахунок переселенця за одержану будівлю. У судовому засіданні достовірно встановлено, що батьку позивачки [PERSON] за життя набув право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , відповідно до переселенського акту. Спадщину після його смерті прийняла його дружина, мати позивачки, [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки постійно та на час смерті проживала з чоловіком. Позивачка після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , спадщину прийняла, оскільки у встановлений строк звернулася з відповідною заявою до нотаріуса. Позивачка звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері, однак у видачі цього свідоцтва нотаріус відмовила через те, що правовстановлюючий документ на вказаний будинок не відповідає вимогам законодавства. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що право позивача підлягає захисту в судовому порядку шляхом визнання за нею права власності на спірний будинок. На підставі викладеного,

Outcome: approved