Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом і свої вимоги мотивувала тим, що вона у 1979 році зареєструвала шлюб з [PERSON], який 02.10.2003 року розірвано. Перебуваючи у шлюбі і за спільні кошти ними було придбано автомобіль марки КАМАЗ 53213, 1984 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрованого на ім'я її чоловіка. [INFO] [PERSON] помер. Після розірвання шлюбу [PERSON] її право на автомобіль не оспорював, цим транспортним засобом, - який вони планували продати, а за виручені кошти придбати житло для їхньої спільної дитини, - вони розпоряджались за спільною згодою. У зв'язку з тим, що відповідачами в процесі реалізації їх прав на спадкування за законом порушується її право як співвласника, просила визнати автомобіль марки КАМАЗ 53213, 1984 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а також право власності на ? частину зазначеного транспортного засобу, придбаного в період зареєстрованого з [PERSON] шлюбу. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності. В судовому засіданні відповідачі [PERSON] та [PERSON] позови визнали повністю і суду пояснили, що позивачка - їх мати, дійсно під час перебування у шлюбі з [PERSON] за спільні кошти придбали автомобіль КАМАЗ. Після розірвання шлюбу між батьками зазначений автомобіль не був предметом спору, а тому питання щодо його поділу не ставилось. Коли помер їх батько - [PERSON], його друга дружина - [PERSON] звернулась до нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини після його смерті. Дізнавшись про це позивачка і звернулась до суду з приводу визнання права власності на ? частини автомобіля КАМАЗ. Крім того [PERSON] суду пояснила, що при житті її батьки домовлялись про продаж вказаного транспортного засобу і купівлю їй квартири за ці кошти. Відповідачка [PERSON], друга дружина [PERSON], позову не визнала і надала суду письмові пояснення, в яких зазначає, що дійсно під час спільного проживання позивачки з [PERSON] було придбано автомобіль КАМАЗ 53213, 1984 року випуску. Проте після припинення їх фактичних шлюбних стосунків у 1999 р. спірний автомобіль було зареєстровано за [PERSON] і був в постійному користуванні їхньої сім'ї. Позивачка жодного разу не використовувала цей автомобіль, його ремонтом чи обслуговуванням не займалася, витрат по його утриманню не несла, тобто не вчиняла жодних дій як власник. Крім того вважає, що доказів домовленості між [PERSON] та [PERSON] щодо розпорядження КАМАЗ за їх спільною згодою немає, а з часу зареєстрованого з нею шлюбу з [PERSON] пройшло понад три роки. За таких обставин просила відмовити у задоволенні позову [PERSON] та застосувати строк позовної давності у відповідності до вимог ч.3 ст.267 ЦПК України, так як поважності причин його поновлення немає, жодних перешкод для звернення позивачки до суду протягом останніх п'ятнадцяти років не було. Суд, заслухавши пояснення відповідачів, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Спірні правовідносини виникли і продовжувалися під час дії КпШС УРСР, 1969 року (далі - КпШС) та Цивільного кодексу УРСР, 1963 року (далі - ЦК України 1963 року) і регулювалися ними до 01 січня 2004 року. Частиною першою ст.22 КпШС (1969 року) передбачено презумпцію виникнення права спільної сумісної власності подружжя на придане ними за час шлюбу майно, рівності часток у ньому дружини та чоловіка, відповідно до якої майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Згідно з ч.1 ст.28 КпШС майном, нажитим за час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою. Судом встановлено, що дійсно [PERSON] та [PERSON] у 1979 р. зареєстрували шлюб, який 02 жовтня 2003 року був розірваний. За час шлюбу подружжя придбало автомобіль марки КАМАЗ 53213, 1984 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], який 07.06.1996 року було зареєстровано на ім'я [PERSON], що вбачається з облікової картки приватного транспортного засобу. [INFO] [PERSON] помер. За таких обставин, проаналізувавши вищевикладені докази в їх сукупності, суд вважає, що дійсно, оскільки транспортний засіб було придбано під час шлюбу, то він є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а тому її вимоги про визнання про нею права власності на ? його частину виходячи з положень ст.ст.22, 28, 29 КпШС та ст.370 ЦК України є обгрунтованими і підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо застосування строків позовної давності суд виходить з наступного. Згідно з ч.3 ст.29 КпШС для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю розведеного подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності. У відповідності з ст.76 ЦК України 1963 року, позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Стаття 29 КпШС, врегульовуючи питання розподілу спільного майна подружжя, на перше місце ставить досягнення згоди між подружжям, щодо способу поділу спільного майна. Частиною другою ст. 29 КпШС передбачено, що розподіл спільного маийа подружжя може бути проведений як під час перебування у шлюбі, так і після розірвання шлюбу. Не спростовано те, що між бувшим подружжям - [PERSON] та [PERSON] була досягнута домовленість щодо розпорядженям спільного майна, нажитого під час шлюбу, і чоловік позивачки після розірвання шлюбу визнавав за нею право власності на транспортний засіб. При цьому вбачаються обґрунтованим її доводи про те, що про порушення свого права на автомобіль вона дізналася після смерті бувшого чоловіка [PERSON], який помер [INFO], коли відповідачі - спадкоємці за законом, заявили про їх право на спадкування, в тому числі і транспортного засобу КАМАЗ. На підставі ч.1 ст.88 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню з відповідачів і понесені позивачкою витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved