Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-28 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом мотивуючи тим, що [INFO] померла її рідна тітка [PERSON] , у зв`язку з чим відкрилася спадщина , яка складається, в тому числі, із земельної ділянки площею 2,42 га, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] №079349 від 15.10.2006 року. Вона є спадкоємцем другої черги за законом за правом представлення. Однак нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину так, як вона пропустила шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини, а також через неможливість підтвердження родинних відносин між її батьком [PERSON] , який помер [INFO] та спадкодавцем [PERSON] , оскільки відсутнє свідоцтво про народження останньої. При вказаних обставинах вона не може отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі, у зв`язку з чим просила визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини та встановити факт родинних відносин. Позивачка [PERSON] заявлені вимоги підтримала, просила справу розглянути без її участі, надіславши до суду письмову заяву. Представник відповідача Черепівської сільської ради в задоволенні позову не заперечував, просив справу розглянути без його участі, про що повідомив суд письмово листом. Свідки [PERSON] та [PERSON] , кожна окремо підтвердили, що позивачка [PERSON] є рідною племінницею [PERSON] по лінії батька [PERSON] .. Покійні [PERSON] та [PERSON] є рідними сестрою та братом. Вони знали їх особисто, оскільки проживали в одному селі. Вислухавши покази свідків, дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку, суд\~ приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] в с.Черепівка Буринського району Сумської області помер батько позивачки [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, копією повторного свідоцтва про народження позивачки, копіями свідоцтв про укладення шлюбу та про розірвання шлюбу позивачки, копією паспорта позивачки (а.с.8,11-15). [INFO] в смт. Марківка Луганської області померла [PERSON] , що вбачається з повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть (а.с.56-57). Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається, в тому числі, із земельної ділянки площею 2,42 га, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER] №079349 від 15.10.2006 року (а.с.5). Згідно заповіту від 29.12.2000 року посвідченого секретарем виконкому Черепівської сільської ради Буринського району Сумської області І.Шабала, [PERSON] за життя заповіла все своє майно з чого б воно не складалось і де б воно не знаходилось, сертифікат на земельну частку (пай) серія [NUMBER] від 19.06.1996 року, компенсація за примусові роботи в Австрії в роки війни в розмірі встановленому Законом своєму племіннику [PERSON] (а.с.60). Однак останній будучи спадкоємцем за заповітом спадщину не приймав, оскільки помер [INFO] (а.с.66). Позивачка будучи спадкоємцем другої черги за законом, за правом представлення відповідно до ч.3 ст.1266 ЦК України, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори в установлений законом шестимісячний строк не подала, що вбачається з роз`яснення нотаріуса (а.с.9). При цьому позивачка [PERSON] проживала не за місцем відкриття спадщини і не знала про існування у спадкодавця земельної ділянки. Згідно з інформаційних довідок зі Спадкового реєстру, спадкові справи після смерті [PERSON] не заводилися, свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с.29-36). Частиною 1 статті 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. При цьому спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.1, ч.2 ст.1220 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за заявою спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як вбачається з роз`яснень, які містяться в п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7, та сформульованої відповідно до рішень цього Суду правової позиції, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Суд приходить до переконання, що строк подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори був пропущений позивачкою з поважних причин, оскільки остання проживала не за місцем відкриття спадщини, а про існування державного акта довідалася лише в травні 2019 року. Такі обставини, з огляду на те, що в матеріалах справи відсутні фактичні данні про заперечення будь-кого щодо переходу до позивачки спадкового майна належного спадкодавцю, спадщина до теперішнього часу залишається відкритою, суд визнає поважними, оскільки вони, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, були для позивачки об`єктивними, непереборними та істотними труднощами, що завадили їй своєчасно звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Стаття 2 Цивільного процесуального кодексу України закріплює, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В силу ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. З рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» від 27.06. 2000 року вбачається, що при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Виходячи із сформованої практики цього ж Суду, стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, по своїй суті, є гарантом права власності, оскільки визнає право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Виходячи із положень книги 6 Цивільного кодексу України, спадкове право захищає власність фізичних осіб, позивачка, пов`язана зі спадкодавцем кровним походженням, усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини в розумінні ст.1 Першого протоколу до Конвенції, становитиме майно позивачки виходячи із законодавчого визначення спадкових правовідносин, суб`єктом яких вона є. Крім того, позивачка також не спроможна належним чином оформити свої спадкові права, через неможливість підтвердження родинних відносин між її батьком [PERSON] , який помер [INFO] та спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки відсутнє свідоцтво про народження останньої. Між тим, родинні відносини між [PERSON] та [PERSON] , щодо їх кровної спорідненості, повністю підтверджені матеріалами справи. Згідно архівного витягу Державного архіву Сумської області [INFO] народився [PERSON] (батько позивачки) (а.с.6-7). Як вбачається з довідки Державного архіву Сумської області метричні книги Воскресенської церкви с.Черепівка Конотопського повіту Чернігівської губернії за 1917-1918 роки та книги реєстрації актів громадянського стану про народження по с.Черепівка Буринського району Сумської області за 1919-1923,1926 роки на зберігання до архіву не надходили і їх місце зберігання невідоме, в зв`язку з чим неможливо підтвердити дату народження [PERSON] (а.с.10). Вказані обставини були підтверджені і свідками [PERSON] та [PERSON] , покази яких, суд визнає достовірними з врахуванням того, що вони особисто знайомі як із позивачкою так і були знайомі з покійними [PERSON] та [PERSON] .. Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Таким чином, даючи оцінку наведеним вище доказам, суд вважає, що покійні [PERSON] та [PERSON] є рідними братом та сестрою. Частиною 4 статті 206 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, фактичні обставини справи, а також те, що позивачка не може скористатись в повному обсязі своїм правом власності на спадкове майно шляхом нотаріального оформлення спадщини, при цьому визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позов доведений і підлягає задоволенню.

Outcome: approved