Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-20 00:00:00

Позивачка звернулася в суд із позовом до відповідача про стягнення на її користь аліментів в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вони з відповідачем одружилися 11.01.2007 року. У шлюбі мають сина [PERSON], [INFO]. На даний час вони припинили спільне проживання, спільне господарство не ведуть. Неповнолітня дитина проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Самостійно забезпечити дитину всім необхідним вона не може, а відповідач добровільно кошти для утримання сина не надає. Вважає, що відповідач, як батько, зобов'язаний брати участь в забезпеченні належних умов життя і розвитку дитини. Позивачка в судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, заявлені вимоги підтримала, просила позов задовольнити повністю. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку. В звязку з цим ухвалено проводити розгляд справи в порядку заочного провадження. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що відповідач є батьком народженого у шлюбі з позивачкою сина [PERSON], [INFO], який є неповнолітнім, проживає з матірю та перебуває на її утриманні. В добровільному порядку питання щодо утримання неповнолітньої дитини позивачка та відповідач не вирішили. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України регламентують, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Зі змісту ст.180 СК України вбачається, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері так і батька. Стаття 182 СК України передбачає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Суд, визначаючи розмір аліментів, враховує стан здоровя та матеріальне становище позивачки, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів. Беручи до уваги досліджені докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що аліменти на утримання дитини, які підлягають стягненню з відповідача, слід визначити у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст.141 ЦПК України також слід стягнути з відповідача 704,80 грн. судового збору на користь держави. На підставі наведеного, ст.ст. 180, 181, 182, 184, 191 СК України,

Outcome: partial