Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-14 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з цим позовом до відповідачки та просить визнати її такою, що втратила право користуватися квартирою [ADDRESS] (далі - Квартира), яка належить їй на праві власності, чим усунути перешкоди в користуванні цим жилим приміщенням. В обґрунтування позову зазначає, що на підставі договору купівлі-продажу їй належить Квартира. Відповідачка зареєстрована за вказаною адресою, як дружина її сина, [PERSON], однак 18.12.2012 року вони припинили подружні стосунки. Після чого відповідачка з власної ініціативи виїхала разом із своїм малолітнім сином, [PERSON], [INFO], з вищевказаної квартири, та з того часу без поважних причин в ній не проживає. При цьому продовжує перебувати на реєстраційному обліку і в добровільному порядку знятись з нього не бажає. Сторони в судове засідання не прибули. Позивачка в письмовій заяві до суду просила слухати справу без її участі, свої позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Враховуючи те, що про час та місце судового розгляду відповідачка була повідомлена вчасно та належним чином, однак про причини неявки суду не повідомила, заперечення проти позову не подала, суд, за згодою позивачки, вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно договору купівлі-продажу квартири від 05.09.2001 року позивачці належить квартира [ADDRESS]. (а.с.5) . Відповідно до рішення виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради Житомирської області № 7 від 23.01.2008 року, [ADDRESS] перейменовано на [ADDRESS]. 26.02.2005 року, син позивачки - [PERSON] зареєстрував шлюб з відповідачкою - [PERSON], який було розірвано 18.12.2012 року (а.с. 7), після чого відповідачка виїхала з будинку, що підтверджується актом обстеження депутата міської ради від 18 листопада 2013 року (а.с. 9). Згідно довідки наданої Новоград-Волинською реєстраційною службою УДМС України в Житомирській області від 08.12.2014 року, відповідачка перебуває на реєстраційному обліку [ADDRESS]. (а.с.13). Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Права власника квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, квартира [ADDRESS] належить позивачці на праві приватної власності. [PERSON] -відповідачка по справі не проживає у ній без поважних причин з 18.12.2012 року, однак продовжує перебувати на реєстраційному обліку за вищезазначеною адресою, чим порушує права позивача, як власника, в тому числі, можливості на свій розсуд вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги позивачки щодо визнання відповідачки такою, що втратила право користування житлом, є законними, обґрунтованими, підтверджуються належними доказами та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved