Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-30 00:00:00

Позивачка звернулася до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON], третя особа: Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання разом зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, та про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. Представник позивачки та позивач підтримали позовні вимоги, викладені в позовній заяві та просили суд встановити факт проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем, [PERSON], яка померла [INFO], однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, а саме: з 1.10.2007 року по день її смерті - [INFO]; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після [PERSON], на наступне нерухоме майно: квартиру [ADDRESS], земельну ділянку [ADDRESS] та садовий будинок [ADDRESS], яке розташоване на території Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора у судове засідання представника не надала та надіслала лист, в якому просить суд розглядати справу за відсутності її представника й ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, допитавши свідка вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS], що належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 06.01.1999 року на підставі розпорядження № 4/84-99, зареєстрованого в КП «ДМБТІ» ДОР в реєстровій книзі № 493п за реєстровим № 1251-470, а також на земельну ділянку [ADDRESS], яке розташоване на території Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Позивач повідомила, що на зазначену земельну ділянку [PERSON] за своє життя не встигла отримати державний акт про право приватної власності на її земельну ділянку. Судом було з'ясовано, що садовий будинок [ADDRESS] був самочинно збудований [PERSON]. Після її смерті позивач звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Коли позивач звернулась до нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом, то отримала відмову, оскільки нею не були надані документи, що підтверджують родинні відносини та факт проживання однією сім'єю разом зі спадкодавцем, а також позивачем не були надані оригінали правовстановлюючих документів. З матеріалів спадкової справи вбачається, що заповіт [PERSON] не складала та крім позивача з заявою про прийняття спадщини жодна інша особа не зверталася. Також до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори звернулась відповідач, [PERSON], із заявою, відповідно до якої, вона просить не видавати спадкоємцям [PERSON] свідоцтво про право на спадщину, в зв'язку з тим, що [PERSON] взяла у неї в борг 10000 гривень, та так і не повернула. Судом було також встановлено, що [PERSON] була хрещеною донькою [PERSON], яка довгий час проживала сама, адже остання власних дітей не мала та близьких родичів теж. З 2007 року [PERSON] стала значно гірше себе почувати, як потім виявилось в неї була злоякісна пухлина печінки. Тому їй стало важко самій вести господарство й вона запросила проживати до себе позивача. З жовтня 2007 року вона стали проживати однією сім'єю як мати та донька. Вони мали спільний бюджет, який складався з її пенсії спадкодавця та заробітної плати позивача. Позивач зазначає, що обробляла земельну ділянку [ADDRESS], адже [PERSON] вже не в змозі була її обробляти. Зазначені обставини підтверджуються довідкою ЖЕК. Крім того проживання позивача більше 5 років однією сім'єю зі спадкодавцем підтвердила в судовому засіданні і відповідач, яка часто бувала у спадкодавця, а також допитаний судом свідок, яка працює начальником ЖЕК, що обслуговує вищезазначену квартиру. Позивач здійснювала її поховання, та за власний рахунок сплачувала всі пов'язані з похованням витрати - дані обставини підтверджуються квитанціями, які вона надала в судовому засіданні. Згідно зі ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття, тобто з дня смерті спадкодавця. Крім того відповідно до ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Тому спадщина за даних обставин не може бути визнана відумерлою. Відповідно до ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені і інші факти, від яких належить виникнення майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»: «При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.» Відповідно до ст. 1264 ЦК України, в четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, що проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менше п'яти років до відкриття спадщини. Згідно статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 328 ЦК України встановлені підстави набуття права власності. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'являти позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача про встановлення факту проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем, [PERSON], яка померла [INFO], однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, а саме: з 1.10.2007 року по день її смерті - [INFO]. А також про наявність підстав для задоволення вимог про визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування за законом після [PERSON], яка померла [INFO], на квартиру [ADDRESS]. Щодо задоволення вимог про визнання за позивачем права власності на земельну ділянку [ADDRESS] та на садовий будинок [ADDRESS], яке розташоване на території Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, - суд приходить до висновку про відсутність для цього законних підстав. Відповідно до ч.2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»: «Якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (частина перша статті 376 ЦК) ( 435-15 ), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва». Тому вимоги позивача про визнання за нею права власності на самочинно збудований спадкодавцем садовий будинок не підлягають задоволенню. Також не підлягають задоволенню і вимоги позивача про визнання за нею права власності на земельну ділянку, власником якої спадкодавець не був, адже за життя у спадкодавця було тільки право користування вищезазначеною земельною ділянкою до її приватизації. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: partial