Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-06 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона являється єдиним власником житлового будинку та господарських будівель по [ADDRESS] . У зазначеному вище будинку зареєстрована позивач та відповідач по справі [PERSON] . З 2011 року [PERSON] виїхав із житлового будинку позивача та до даного часу відповідач в належному позивачу будинку не проживає, але продовжує бути зареєстрований. Відповідач добровільно не виписується з належного позивачу будинку. Дана обставина створює для позивача значні незручності та перешкоди у використанні власного будинку для проживання та отримання відповідних виплат, оскільки в довідці за вказаною вище адресою зазначають відповідача, який фактично не проживає в даному будинку. На думку позивача, відповідач не має права на користування житловим приміщенням в будинку і має бути знятий з реєстрації в зв`язку з тим, що він не проживає у будинку позивача та не відноситься до членів сім`ї позивача. Ухвалою суду від 17 червня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі. Позивач у судове засідання не з`явилась, натомість, представник позивача адвокат Поліщук О.В. просить суд задовольнити позов. Відповідач у судове засідання не з`явився, відзиву на позов не подав, причини неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи шляхом розміщення на веб-сайті Судової влади оголошення про виклик до суду. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до наступного висновку: Встановлено, що позивач, проживає та є власником житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS] , що підтверджується: копією облікової картки об`єкта погосподарського обліку на 2016-2020 роки у якому головою вищезазначеного домогосподарства зазначається [PERSON] ; копією свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [INFO] [PERSON] , спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , спадкоємцем зазначеного майна є дочка [PERSON] , [PERSON] ; копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №25426737 від 26.02.2010, з якого вбачається, що житловий будинок по [ADDRESS] , перебуває у приватній власності [PERSON] . Довідкою, виданою Чернівецькою селищною радою Могилів-Подільського району Вінницької області від 28.05.2021 за №425, підтверджено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою [ADDRESS] , однак на території села не проживає. Також, з відповіді на запит щодо інформації про зареєстроване місце проживання або місце перебування відповідача №71, вбачається, що місце реєстрації [PERSON] є [ADDRESS] , однак місце перебування зазначається Автономна Республіка Крим. Із показань свідка [PERSON] , наданих нею у судовому засіданні, вбачається, що вона являється сусідкою позивача й опікується та доглядає за [PERSON] з причини поганого зору останньої. Зазначила, що [PERSON] не проживав в с. Березівка за місцем проживання [PERSON] , в будинку відсутні речі [PERSON] , поштова кореспонденція на адресу [ADDRESS] на ім`я [PERSON] не надходила. Також зазначила, що [PERSON] був чоловіком внучки позивача. Як вбачається із матеріалів цивільної справи, згідно копій свідоцтв про народження, серії [NUMBER] та [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , являється правнучкою [PERSON] . Разом з тим, відповідно до рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 02.07.2019 року, [PERSON] розірвала шлюб з [PERSON] , відтак, на момент звернення з позовом родинні відносини між позивачем та відповідачем - відсутні. Із змісту ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. У ст.47 Конституції України зазначено, що кожен має право на житло, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Реалізуючи право на житло, людина може користуватись тільки тим житлом, право користування яким у неї виникло з правочину або на підставі закону. Відповідно до законодавства України таке право виникає у власника житла (глава 28 ЦК), членів його сім`ї (ст.405 ЦК, ст.156 ЖК), орендаря (наймача) житла (ст.810 ЦК, ст.61 ЖК), членів його сім`ї (ст.816 ЦК, ст.ст.64, 160 ЖК) тощо. Положення цього конституційного принципу закріплені у ч.4 ст.9 ЖК України, де визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Статтею 310 ЦК України визначено, що фізична особа має право на місце проживання. При цьому, відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано і інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Аналіз цих норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, в тому числі і шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Судом встановлено, що відповідач зареєстрований у житловому будинку, що розташований за адресою [ADDRESS] , не є кровним родичем та не відноситься до членів сім`ї позивача, спільно з власником житлового будинку не проживає, спільним побутом не пов`язаний; не допомагає позивачу утримувати в належному стані житловий будинок, позивач самостійно несе витрати по догляду за будинком. Однак, відповідач у добровільному порядку шляхом подачі відповідної заяви до органів реєстрації з реєстраційного обліку не знімається, у зв`язку з чим позивач змушена звернутись до суду з позовом, оскільки така формальна реєстрація відповідача створює значні незручності та перешкоди у використанні власного будинку для проживання та отримання відповідних виплат. Судом не встановлено обставин, які перешкоджали б визнанню відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що право відповідача на користування чужим майном (житловим будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна. Враховуючи те, що відповідач не проживає у вказаному житлі, а позивач є його власником, в якому відповідач залишається зареєстрованим і на час розгляду справи, чим порушується право позивача, тому позовна вимога про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням ґрунтується на вимогах закону і підлягає задоволенню. Що стосується вимоги позивача про примусове зняття відповідача з реєстраційного обліку, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є підставою для зняття з реєстрації місця проживання такої особи відповідним органом у порядку, встановленому законом, а тому така позовна вимога позивача задоволенню не підлягає. Судові витрати покладаються на відповідача.

Outcome: dismissed