Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-17 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідачки боргу за договорами позики, мотивуючи свої вимоги тим, що 11.01.2013 р. між позивачкою [PERSON] та відповідачкою [PERSON] був укладений договір позики, за яким позивачка передала, а відповідачка отримала у власність 6000,00 доларів США. За вказаним договором відповідачка зобов'язувалась повернути борг до 15.12.2013 р. Крім того, 26.06.2013 р. між позивачкою [PERSON] та відповідачкою [PERSON] також був укладений договір позики, за яким позивачка передала, а відповідачка отримала у власність 15000,00 доларів США. За вказаним договором відповідачка зобов'язувалась повернути борг до 15.12.2013 р. Оскільки у зазначений строк кошти відповідачкою позивачці не були повернуті, а на вимоги про повернення грошей відповідачка борг не повертає, тому позивачка вимушена була звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 06.02.2017 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час і місце розгляду справи повідомлялась судом належним чином, відповідно до ст. 128 ЦПК України,з заявами чи клопотаннями про неможливість розгляду справи у її відсутність до суду не зверталась. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідачки за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Як зазначає ч.1 та ч.3, ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. У відповідності до ч.1, ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. 11.01.2013 р. відповідачка [PERSON] отримала грошові кошти у сумі 6000,00 доларів США від позивачки [PERSON] та зобов'язалась їх повернути у строк до 15.12.2013 року, що підтверджується розпискою підписаною нею (а.с.7). Крім того, 26.06.2013 р. відповідачка [PERSON] також отримала грошові кошти у сумі 15000,00 доларів США від позивачки [PERSON], які також зобов'язалась повернути у строк до 15.12.2013 року, що підтверджується розпискою підписаною нею (а.с.8). Згідно ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. За правилами ст.525 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Постанова судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 року наголошує, що «Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки». Як передбачає ч.1, ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На момент звернення до суду заборгованість відповідачки перед позивачем складає 23255,53 доларів США, що станом на 07.12.2016 р. (1 дол. США = 26,097 грн.) еквівалентно 606899,04 грн., яка складається із заборгованості: за договором позики від 11.01.2013 р. - 6703,23 доларів США ( 6000,00 доларів США - сума наданих грошових коштів та 703,23 доларів США - 3 % річних); за договором позики від 26.06.2013 р. - 16552,28 доларів США( 15000,00 доларів США - сума наданих грошових коштів та 1552,28 доларів США - 3 % річних). Аналізуючи докази, зібрані по справі, суд приходить до висновку, що поскільки позивач, надавши дві описані позики, виконав зі свого боку умови договорів позики від 11.01.2013 року та 26.06.2013 року, а відповідачка, отримавши вказані суми не повернула їх позивачу у вказані строки, тому їх сумарний розмір 23255,53 доларів СШАпідлягає стягненню у судовому порядку. За змістом до ч.2, ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На вимогу позивачки відповідачка грошові кошти не повернула, чим порушила умови договору позики, і за таких обставин з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути 3% річних за прострочення сплати позики. За описаних вище обставин та наданих доказів по справі позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved