Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом та просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, яке видане 07.05.2004 року державним нотаріусом Болградської нотаріальної контори Одеської області [PERSON] на імя [PERSON] як спадкоємця свого брата [PERSON], тобто батька позивачки, який помер 21.10.2003 року. Крім того, просить визнати за нею право власності на сертифікат на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Калчева» Болградського району, розміром 2.10 в умовних кадастрових гектарах, вартістю 23 609.55 гривен, належного померлому на підставі сертифіката серії ОД № 0149729, виданого Болградською райдержадміністрацією 16.10.1996 року, а також на майновий сертифікат на право на пайовий фонд СВК «Калчева», вартістю 2809 гривен, належного померлому на підставі сертифіката серії ОБК № 2097/1513, виданого Калчівською сільською радою 21.03.2003 року. Позивачка в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні, надала пояснення з підстав зазначених в позові. Відповідач, Калчівська сільська рада Болградського району Одеської області (а.с.55, 56) позовні вимоги визнала, вважала їх дійсно обґрунтованими, просила задовольнити. Підтвердила, що позивачка дійсно є донькою померлого 21.10.2003 року [PERSON], і на час відкриття спадщини була неповнолітньою, а тому вважається такою, що не пропустила строк для прийняття спадщини, та має право на все спадкове майно як спадкоємець за законом першої черги. Відповідачка [PERSON] також позовні вимоги визнала. Пояснила, що померлий 21.10.2003 року [PERSON] є її рідним братом, і їй не було відомо, що у нього є донька, яка дійсно є спадкоємицею за законом першої черги після смерті брата. Вважає, що і брат [PERSON] не був обізнаний у наявності племінниці, саме тому прийняв спадщину як спадкоємець за законом другої черги, після смерті брата. Третя особа Болградська районна державна нотаріальна контора Одеської області сповіщена належним чином. До суду надала заяву, якою просила справу розглядати у відсутність її відсутність (а.с.23). Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Стаття 10 та ч.1 ст.60 ЦПК України зобовязують кожну сторону (якою відповідно до ч.1 ст.30 ЦПК України є позивачка та відповідачі) довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків звільнення від доказування відповідно до ст.61 ЦПК України. При цьому суд сприяє повному і всебічному зясуванню всіх обставин справи. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом відповідно до ст.1217 ЦПК України. У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частиною 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобовязання встановлено законодавством у звязку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна. За ч. 2 ст. 182 ЦК України, право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. Судом встановлено, що станом на 14 квітня 1991 року житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями № 44 по вулиці Свердлова в с. Калчева Болградського району Одеської області на праві власності належав колгоспному двору, до складу якого входили: [PERSON] - батько позивачки, його дружина [PERSON] мати позивачки, та їх донька [PERSON], позивачка по справі. Кожному члену цього колгоспного двору на праві власності належало по 1/3 частці вищезазначеного житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що підтверджується довідкою № 130 від 12.09.2016 року, виданою Калчівською сільською радою Болградського району Одеської області (а.с.13) про право власності на будинок або частку будинку (відповідно до запису № 937 погосподарської книги), а також підтверджується витягом з погосподарської книги № 9, оригінал якої було досліджено в судовому засіданні (а.с.50-52). Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час законодавство, зокрема спори щодо майна колгоспного двору, яке було придбане до вказаної дати, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст.120 ЦК України в редакції 1963 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснювалося за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена колгоспного двору встановлювався з огляду на рівність часток всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних (ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР). Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в його майні. Шлюб між батьками позивачки, [PERSON] та [PERSON] був розірваний 07 квітня 1995 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії І-ЖД № 018520, актовий запис № 51 (а.с.11). 21 жовтня 2003 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії І-ЖД № 475282 (а.с.12). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на майно: 1/3 частку домоволодіння, розташованого за адресою: вул. Свердлова (колишня назва вул. Садова), № 44, с. Калчева, Болградський район, Одеська область; на сертифікат на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Калчева», Болградського району, розміром 2.10 в умовних кадастрових гектарах, вартістю 23\~609.55 гривен, належного померлому на підставі сертифіката серії ОД № 0149729, виданого Болградською райдержадміністрацією від 16.10.1996 року; на майновий сертифікат на право на пайовий фонд майна СВК «Калчева» вартістю 2809.00 грн., належного померлому на підставі сертифіката серії ОБК № 2097/1513, виданого Калчівською сільською радою від 21.03.2003 року. Спадкоємцем за законом після його смерті є його донька, позивачка [PERSON], родинні відносини між якими підтверджуються свідоцтвом про її народження серії V-ЖД № 259676, актовий запис № 6 від 18.01.1991 року (а.с.9) та свідоцтвом про шлюб серії 1-ЖД № 132808, актовий запис № 15 від 09.10.2010 року (а.с.10). При зверненні позивачки до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька [PERSON], померлого 21.10.2003 року з підстав прийняття спадщини рідним братом померлого [PERSON] (а.с.18). Згідно з п. 4 Прикінцевих та перехідних положень до ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Приймаючи до уваги, що спадкодавець [PERSON] помер 21 жовтня 2003 року, та саме в цей час відкрилася спадщина після його смерті, строк прийняття спадщини визначено у продовж шестимісячного терміну, та лише після його спливу оформлюються усі спадкові права, в даному випадку строк подачі заяви до нотаріальної контори для прийняття спадщини спливає 21 квітня 2004 року, тобто правовідносини виникли за час дії ЦК УРСР 1963 року, однак продовжують діяти після набрання чинності ЦК України 2004 року, а відтак слід застосовувати положення саме ЦК України 2004 року. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.1, ч.4 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Позивачка у листопаді 2016 року дізналась про те, що [PERSON], як рідний брат її померлого батька, [PERSON], отримав свідоцтво про право на його спадщину, повідомивши нотаріальну контору про відсутність інших спадкоємців за законом (а.с.14), що підтверджується письмовою постановою державного нотаріуса (а.с.18). Позивачка вважає, що її права, як спадкоємця першої черги за законом, порушені, так як на момент смерті батька вона була неповнолітньою (13 років 10 місяців) та не могла прийняти спадщину у визначений законом строк. [PERSON] є спадкоємцем за законом другої черги і отримує право на спадкування тільки у разі неприйняття спадщини спадкоємцями за законом першої черги. Відповідно до ст. 1273 ЦК України, позивачка та її мати від її імені не відмовилися від спадщини батька. У п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що подання заяви про прийняття спадщини особами, вказаними у ч.3, 4 ст. 1269 ЦК України, слід вважати їхнім правом, здійснення якого не суперечить нормі ч.4 ст. 1268 цього Кодексу. Таким чином, позивачка прийняла спадщину свого батька незалежно від подання нею заяви та від її імені її матірю до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Спадкоємці другої черги набувають право на спадкування тільки у разі неприйняття спадщини спадкоємцем першої черги за законом. [PERSON] не звертався до суду з позовом про зміну черговості одержання права на спадкування з підстав, визначених ст. 1259 ЦК України. Тому позивачка вважає, що [PERSON], який прийняв спадщину після смерті [PERSON] за законом як спадкоємець другої черги шляхом звернення з заявою до Болградської державної нотаріальної контори Одеської області, що підтверджується копією спадкової справи № 391/04 заведеної до майна померлого 21.10.2003 року [PERSON] (а.с.25-33), не мав права на спадкування майна свого брата, [PERSON], в звязку з наявністю у спадкодавця малолітньої дитини. [PERSON] було видано 07 травня 2004 року свідоцтво про право на спадщину за законом: - на сертифікат на право на земельну частку /пай/ у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Калчева» Болградського району, розміром 2,10 в умовних кадастрових гектарах, вартістю 23\~609.55 гривен, належного померлому на підставі сертифіката серії ОД № 0149729, виданого Болградською райдержадміністрацією 16 жовтня 1996 року; - на майновий сертифікат на право на пайовий фонд майна СВК «Калчева», вартістю 2809.00 гривен, належного померлому на підставі сертифіката серії ОБК № 2097/1513, виданого Калчівською сільською радою 21 березня 2003 року (а.с.14). Згідно ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. [PERSON], [INFO], помер 11 квітня 2007 року. Після його смерті відкрилась спадщина, яку прийняла шляхом подачі заяви до нотконтори його сестра [PERSON], відповідачка по справі, що підтверджується спадковою справою № 587/07 до майна померлого 10.04.2007 року [PERSON] (а.с.35-38) та постановою державного нотаріуса Болградської районної державної нотаріальної контори від 06.12.2016 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.18). Тому суд вважає обґрунтованими вимоги позивачки щодо визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, видане на імя [PERSON] від 07 травня 2004 року державним нотаріусом Болградської районної державної нотаріальної контори Одеської області. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. «а» ч.3 ст. 152 Земельного Кодексу України. Частиною 2 ст. 373 ЦК України передбачено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Таким чином, позивачка, як спадкоємець за законом, вважається такою, що прийняла спадщину, що відкрилася після смерті батька [PERSON]. При таких обставинах суд приходить до висновку про те, що вимоги позивачки є цілком обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі ст.ст.328, 373, 1216-1218, 1223, 1261, 1268, 1270 ЦК України та

Outcome: approved