Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просила скасувати постанову про відмову вчинення нотаріальних дій, від 04.06.2015 р., винесену державним нотаріусом Лисичанської державної нотаріальної контори [PERSON] та зобовязати нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину на 1/4 частини квартири [ADDRESS], що відкрилася після смерті [PERSON], яка померла 15.05.2014 р. Представник позивачки у судове засідання не зявився, просив справу розглядати за його відсутності, позов підтримав, про що надав суду письмову заяву. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслав, про причину неявки суд не повідомив. У судовому засіданні досліджені наступні докази: копія рішення Сєвєродонецького міського суду від 05.03.2014 р.; копія Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі; копія заповіту; копія свідоцтва про смерть; копія постанови про відмову вчинення нотаріальної дії. Дослідивши докази у справі, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 16 червня 2012 р. [PERSON] склала заповіт, яким заповіла все належне їй майно позивачці. Рішенням Сєвєродонецького міського суду 05 березня 2014 р., що набрало законної сили 18 березня 2014 р., спадкодавцю [PERSON] було виділено ? долю спадку квартири [ADDRESS] 15 травня 2014 р. [PERSON] померла. 04 червня 2015 р. державним нотаріусом [PERSON] було винесено постанову про відмову вчинення нотаріальних дій за заявою позивачки про прийняття спадщини. Відмовляючи и видачі свідоцтва про право на спадщину, нотаріус виходив з того, що позивачка не надала правовстановлюючі документи на майно померлої ([PERSON]). На підставі п.1.2 затвердженого наказом МЮУ №296/5 від 22 лютого 29012 р. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України право власності на… квартиру…, що відчужуються, може бути підтверджено, зокрема, одним з таких документів або їх дублікатів:… рішенням суду;…. Згідно ст. 19 ч.1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції на час винесення оскаржуваної постанови державна реєстрація прав провадилася на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою. З аналізу наведених норм вбачається, що рішення суду є правовстановлюючим документом тільки у випадку, коли ним визнане право власності на певне майно, зокрема нерухомість у вигляді квартири, будинку тощо. Наданим позивачкою до відповідача рішенням Сєвєродонецького міського суду від 05.03.2014 р. право власності на частку у квартирі за спадкодавцем не визнавалося, а було виділено частку спадку у квартирі, що не є тотожнім визнанню права власності на частку у цій квартирі. Таким чином, державним нотаріусом було правомірно відмовлено у вчинені нотаріальних дій, що тягне за собою відмову у задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed