Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила виділити їй у натурі ? частину гаражного боксу [NUMBER], загальною площею 56,0 кв. м, на першому поверсі блоку [NUMBER] в гаражно-будівельному кооперативі «Волгоградський», який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Городня, 13, зобов'язати відповідача не чинити перешкоди у користуванні ? частиною зазначеного гаражного боксу, стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 20000,00 грн. та 35400,00 грн. на відшкодування збитків у формі упущеної вигоди. Крім того, позивачка просила зобов'язати голову правління ГБК «Волгоградський» заборонити використання даного гаражного боксу та забезпечити їй безперешкодний доступ до вказаного гаражного боксу. З урахуванням подальших неодноразових заяв про уточнення та збільшення позовних вимог позивачка просила зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди у користуванні нерухомим майном - ? частиною гаражного боксу [NUMBER], загальною площею 56,0 кв. м, на 1 поверсі блоку [NUMBER] в ГБК «Волгоградський», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Городня, 13, шляхом передачі [PERSON] комплекту ключів від гаражного боксу і надання можливості використання нею його ? частини за призначенням без будь-яких обмежень. Також просила стягнути з [PERSON] на свою користь 17 660,00 грн. відшкодування збитків у формі упущеної вигоди, 10 000,00 грн. відшкодування моральної шкоди. Стягнути з [PERSON] на свою користь 23 140,00 грн. відшкодування збитків у формі упущеної вигоди, 10 000,00 грн. відшкодування моральної шкоди. А також стягнути з відповідачів суму судового збору. Свої вимоги, обґрунтовувала тим, що з 2000 року вона була власником гаражного боксу [NUMBER], загальною площею 56,0 кв. м, на 1 поверсі блоку [NUMBER] гаражно-будівельного кооперативу «Волгоградський», який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Городня, 13, що підтверджується довідкою, наданою головою ГБК «Волгоградський» Поляковим А. П. від 01.11.2006 року № 37/06. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 05.11.2008 року у справі №2-3165/08 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22.01.2009 року, у справі № 22-10511, за [PERSON] та [PERSON] визнано право власності по ? частині вищевказаного гаражного боксу. Зазначила, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу передав ? частину гаражного боксу, яка належала йому на праві власності [PERSON], який в совою чергу подарував цю частину боксу [PERSON] Крім того, зазначила, що відповідачі перешкоджають їй користуватись та розпоряджатись своєю часткою гаражного боксу, оскільки маючи таку можливість, вона мала намір здавати частину боксу в оренду та отримувати прибуток, у зв'язку з чим просить стягнути упущену вигоду та моральну шкоду, завдану їй внаслідок неправомірних дій відповідачів. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали та просили задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] проти задоволення позову заперечували, пославшись на відсутність порушеного права позивачки. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 05.11.2008 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22.01.2009 року, за [PERSON] та [PERSON] визнано право власності по ? частині гаражного боксу [NUMBER], загальною площею 56,0 кв. м., на 1 поверсі блоку [NUMBER] гаражно-будівельного кооперативу «Волгоградський», який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Городня, 13. Згідно з договором купівлі-продажу від 06.05.2010 року [PERSON] передав належну йому ? частину вказаного гаражного боксу [PERSON], який за договором дарування від 18.11.2013 року подарував цю частину боксу [PERSON] Отже, на даний час [PERSON] та [PERSON] на праві власності належить по ? гаражного боксу [NUMBER], загальною площею 56,0 кв. м., на 1 поверсі блоку [NUMBER] гаражно-будівельного кооперативу «Волгоградський», який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Городня, 13. Виходячи з норм Конституції України, які гарантують права власнику вільно володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном, позивачка вказує, що не може здійснити їх реалізацію, оскільки інший співвласник гаражного боксу - відповідачка [PERSON] не дає їй такої можливості. Згідно зі ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з вимогами ст. 317, ч.3 ст.319. ч.1 ст.321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, яке є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з вимогами ст.358, ч.3 ст.319 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки зобов'язати [PERSON] усунути їй перешкоди у користуванні нерухомим майном - ? частиною гаражного боксу [NUMBER], загальною площею 56,0 кв. м, на 1 поверсі блоку [NUMBER] в ГБК «Волгоградський», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Городня, 13, шляхом передачі комплекту ключів від гаражного боксу і надання можливості використання нею його ? частини за призначенням без будь-яких обмежень підлягають задоволенню, так як є обґрунтованими та підтвердженими неодноразовими зверненнями позивачки до правоохоронних органів з метою врегулювання конфліктної ситуації з кожним наступним співвласником з приводу спільного користування гаражним боксом. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до приписів ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються збитки, які б могли бути реально отримані особою за звичайних обставин, якби її право не було порушене, тобто ті доходи, які вона недоотримає внаслідок порушення її цивільного права. При цьому позивач повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Тобто втрачена вигода розглядається я гарантований, безумовний та реальний доход. При визначенні розміру втраченої вигоди повинні враховуватися дані, які безспірно і достовірно підтверджують існування можливості отримання грошових сум в тому випадку, якби зобов'язання було виконане належним чином. Її розмір має бути підтверджений обґрунтованим розрахунком та відповідними доказами. Отже, пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивачку обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б нею отримані в разі використання ? частини гаражного боксу належної їй на праві власності. Судом встановлено, що вимоги позивачки про стягнення упущеної вигоди базуються на припущеннях, оскільки вказані розрахунки побудовані на очікуваннях отримання певного доходу і не підтверджені відповідними документами, а лише твердженнями позивачки про наявність попереднього договору оренди від 22.01.2009 року, за умовами якого вона розраховувала укласти до 01.02.2009 року основний договір строком на один рік. Разом з тим, до 06.05.2010 року співвласником спірного гаражного боксу був саме [PERSON] Таким чином, позивачкою не було доведено, що вона могла і повинна була отримати певні доходи, і тільки неправомірні дії відповідачів стали причиною, яка позбавила її можливості отримати такий прибуток. Крім того, позивачка вказувала на спричинення їй моральної шкоди за тих обставин, що відповідачі позбавили її права користування належною їй частиною гаражного боксу, завдають їй душевних страждань та після спілкування з ними вона змушена звертатись за медичною допомогою та приймати заспокійливі засоби. Відповідно до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з знищенням чи пошкодженням майна. Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. За викладених вище обставин суд не погоджується з доводами позивачки про наявність підстав для відшкодування їй відповідачами моральної шкоди, що настала, нібито, в результаті дій відповідачів, за відсутності належних та допустимих доказів її спричинення та критеріїв оцінки її розміру. Так, норми ст.ст. 57, 59 ЦПК України передбачають, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. При цьому обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009 року передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Враховуючи викладене, у зв'язку зі встановленими судом обставинами, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість вимог позивачки та вважає необхідним та достатнім захистом її прав щодо усунення перешкод у здійсненні нею права власності, а саме користуванні належним їй майном. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 487,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial