Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-20 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, вимоги якого під час розгляду справи були уточнені ( а.с. 42 - 43), та в якому просить стягнути з нього на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON], яка народилася [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 600 гривень, щомісяця, починаючи з моменту подання позовної заяви та до повноліття дитини, посилаючись на те, з відповідачем вона перебуває у шлюбі, від якого народилася зазначена дитина, яка спільно проживає з нею та знаходиться на її утриманні, а відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча зобов'язаний це робити. Їй відомо, що відповідач працює, але неофіційно, у зв'язку з чим має нерегулярний мінливий дохід та має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини. Крім того позивачка просила стягнути з відповідача додаткові витрати на дитину, у твердій грошовій сумі у розмірі по 300 гривень щомісяця, починаючи з моменту подання позовної заяви і до видужання дитини, посилаючись на те, що дитина хворіє, тому крім аліментів потребує додаткових витрат на її утримання та лікування. Позивачка в судове засідання не з'явилася, нею подана до суду письмова заява, в якій вона просить розглянути справу за її відсутності, що відповідає положенням ч. 2 ст. 158 ЦПК України. При цьому позивачка позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач у судове засідання також не з'явився, оскільки діє через свого представника адвоката [PERSON], яка в судовому засіданні заявлені позивачкою позовні вимоги визнала частково. При цьому представник відповідача дала пояснення про те, що в наявний час її довіритель не працює і не має змоги сплачувати на утримання дитини заявлені позивачкою суми. Також представник відповідача зазначила, що [PERSON] не ухиляється від утримання дитини та надавав позивачці матеріальну допомогу в обсязі своїх можливостей. Суд, заслухавши представника відповідача, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов'язані з обов'язком батьків утримувати малолітніх дітей, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Сімейним Кодексом України. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається з свідоцтва про шлюб сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому у Київському відділі реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції (а.с. 4). Як видно із свідоцтва про народження [PERSON], вона народилася [INFO], відповідач [PERSON] є її батьком, а позивачка - матір'ю (а.с. 5). Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Арцизької міської ради Одеської області, малолітня дитина сторін проживає з матір'ю та знаходиться на її утриманні (а.с. 6). В підтвердження свого матеріального стану відповідач надав суду копію трудової книжки, згідно записів у якій, він в наявний час не працює (а.с. 33 - 34). А в підтвердження надання позивачці матеріальної допомоги на утримання дитини, відповідачем були надані копії відповідних фіскальних чеків (а.с. 16 - 20, 32). Згідно ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Такий принцип рівності прав та обов'язків батьків щодо дитини ґрунтується на нормах Конституції України, які проголошують, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах (ст. 21), громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (ст. 24). Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 Сімейного кодексу України на батьків покладено обов'язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Отже, обов'язок батьків з утримання своїх дітей виникає незалежно від факту реєстрації шлюбу, наявності між ними фактичних шлюбних відносин або спільного проживання. Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано, проживають вони спільно чи окремо. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним, однак відповідач від виконання цих обов'язків ухиляється, у зв'язку з чим з нього на користь позивачки мають бути стягнуті аліменти на утримання малолітньої дитини. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У судовому засіданні встановлено, що відповідач має нерегулярний мінливий дохід, на що посилалася позивачка та що не спростовував відповідач та його представник. Таким чином, враховуючи, що відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання своєї малолітньої дитини, а також те, що має нерегулярний, мінливий дохід, то суд приходить до висновку про необхідність стягнення аліментів з відповідача у твердій грошовій сумі. При визначенні ж розміру аліментів суд також у відповідності до ст. 182 СК України враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, а також інші обставини, що мають істотне значення. Суд, визначаючи розмір аліментів, які повинні стягуватися з відповідача на користь позивачки на утримання дитини враховує матеріальне становище матері, яка не працює, але має отримувати щомісячну соціальну допомогу при народженні, а також матеріальне становище батька дитини - платника аліментів, який, як було встановлено судом в наявний час не працює. Судом при визначенні розміру аліментів також враховується, що ЗУ «Про державний бюджет на 2014 рік» прожитковий мінімум для дитини у віці до 6 років (в якому перебуває дитина сторін), встановлений у розмірі з 01 січня по 30 червня 2014 року у розмірі 1 032,00 гривні. Судом приймаються до уваги твердження відповідача про те, що розмір аліментів, заявлених позивачкою є для нього завеликим і він не згоден сплачувати аліменти у зазначеному позивачкою розмірі, оскільки за переконанням суду відповідач дійсно в наявний час не спроможний сплачувати позивачці аліменти саме у розмірі, зазначеному нею, позивачка ж в свою чергу суду цього не довела, а відповідач надав суду докази обставин на які він посилався заперечуючи проти позову, що не має можливості сплачувати аліменти в зазначеному позивачкою розмірі. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на те, що доцільним буде стягнення з відповідача аліментів у розмірі по 500 грн. щомісяця на дитину, який в силу ч. 2 ст. 184 СК України підлягає індексації відповідно до закону. Стаття 185 СК передбачає, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Позивачка надала суду довідку про стан здоров'я дитини, зокрема про те, що дитина сторін перебуває на обліку у дитячій консультації з діагнозом гипоксично ішемічне ураження ЦНС, енцефалопатія, недоношеність ІІІ ступеню, функціональне овальне окно, дисплазія тазостегнових суглобів. Неодноразово консультувалась в Одеській ДКЛ, отримує амбулаторне лікування, однак позивачкою не надано суду належних, в розумінні ст.ст. 57 - 60 ЦПК України, письмових доказів того що вона дійсно у зв'язку з хворобою дитини має потребу у додаткових витратах (письмові підтвердження власних витрат), у зв'язку з чим ця вимога позивачки задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тому по наявній справі аліменти з відповідача мають бути присуджені з 09.09.2013 р. Отже суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Суд також вважає за необхідне у відповідності до ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 243,60 гривень. Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу аліментів за один місяць.

Outcome: partial