Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що їй на праві власності належить кв. [ADDRESS] , де зареєстрований відповідач, колишній чоловік позивачки, [PERSON] , 1962 р. н. Однак відповідач у вересні 2014 року виїхав зі спірної квартири та не проживає у такому житловому приміщенні понад 7 років без поважних причин, не сплачуючи при цьому комунальні платежі та не беручи участі в утриманні даного житла. Також особистих речей в квартирі відповідач не має. При цьому перешкод у користуванні житловим приміщенням вона відповідачу не чинила. Натомість, факт реєстрації відповідача у спірному житлі порушує право позивачки на вільне розпорядження та користування ним. Отже, вважала, що [PERSON] втратив право користування кв. [ADDRESS] . На підставі викладеного просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування кв. [ADDRESS] . Позивачка, [PERSON] , у судове засідання не з`явилась, надавши заяву з проханням заявлені нею позовні вимоги задовольнити, а справу розглянути за її відсутності. Відповідач, [PERSON] , у судове засідання не з`явився повторно з невідомих суду причин, будучи належним чином про час й місце розгляду справи повідомленим. Згідно із ч. 4 ст. 223 ЦПК суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до договору дарування від 5 жовтня 2018 року, реєстр нотаріусу № 1252, [PERSON] є власницею кв. [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 5 жовтня 2018 року, реєстр № 28250839. За інформацією від 16 жовтня 2021 року та від 29 жовтня 2021 року Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради вбачається, що у кв. [ADDRESS] зареєстрований, зокрема, починаючи з 5 липня 2000 року [PERSON] , [INFO] . Натомість, згідно із актом від 21 жовтня 2021 року, складеним ОСББ «Базіс», вбачається, що в кв. [ADDRESS] [PERSON] не мешкає з 2014 року, що підтверджують сусіди по такому будинку. Також за актом від 29 листопада 2021 року, складеним ОСББ «Базіс», вбачається, що в кв. [ADDRESS] [PERSON] не мешкає з вересня 2014 року, що підтверджують сусіди по вказаному будинку. Суд на підставі досліджених доказів встановив, що відповідач, [PERSON] , фактично з 2014 року в кв. [ADDRESS] не мешкає без поважних причин. Відповідно до ст. 405 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК) члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Стаття 3 СК визначає, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом та мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом. В контексті ст. 405 ЦК вимога спільного проживання є додатковою і має обов`язковий характер. Тому можна виділити такі умови, за наявності яких особа матиме право на користування житлом поряд з власником: користувач повинен, по-перше, бути членом сім`ї власника житла, а по-друге, повинен проживати разом із ним. За змістом ст. 316, 317, 319 ЦК право власності є правом особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд. На підставі ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника житла користуватись ним може існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якої вони є, та проживання разом із власником такого житла. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 2 вересня 2019 року по справі № 731/34/17-ц. Суд при цьому зауважує, що аналіз положень глави 32 ЦК свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна прав щодо володіння, користування та розпорядження цим майном. Відповідач, [PERSON] , проживав у спірному житлі після відчуження ним квартири на користь позивачки, як колишній чоловік [PERSON] , набувши право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Відповідно ж до ч. 2 ст. 406 ЦК сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Суд встановив, що сторони на теперішній час не є членами родини, не пов`язані спільним побутом та не мають взаємних прав та обов`язків. Таким чином право відповідача на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника на підставі ч. 2 ст. 406 ЦК. Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 27 лютого 2019 року по справі № 357/7940/16-ц. Отже, за фактичних обставин, встановлених у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що [PERSON] , як колишній власник спірного житла та колишній чоловік позивачки, залишаючись зареєстрованим в такому житловому приміщенні, однак не користуючись ним понад передбачені законом строки без поважних причин, є таким, що втратив право користування кв. [ADDRESS] . Таким чином в судовому засіданні було підтверджено факт того, що не проживання відповідача у спірному житловому приміщенні з 2014 року, як колишнього чоловіка позивачки, свідчить про фактичну втрату ним за ст. 405 ЦК права на користування таким житлом, через що наявні законні підстави для задоволення поданого позову шляхом позбавлення [PERSON] права користування кв. [ADDRESS] .

Outcome: approved