Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом посилаючись на те, що від спільного подружнього життя з відповідачем вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Так як з відповідачем склалися неприязні відносини і вони припинили спільне проживання, а матеріальної допомоги на утримання сина відповідач не дає, то вона просить стягнути з нього аліменти на утримання сина у розмірі 4000 грн. щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до його повноліття та на своє утримання аліменти в розмірі 1500 грн. щомісячно починаючи з дня подання заяви до досягнення дитиною трьохрічного віку . В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали. Відповідач та його представник проти позову заперечили і суду пояснили, що отримує заробітну плату в розмірі 3200 грн., а тому не спроможний сплачувати аліменти у розмірі якому просить позивачка. На даний час він працевлаштувався, а тому просить стягнути аліменти в частці від заробітної плати. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд знаходить, що позов слід задоволити частково з слідуючих підстав. Так в судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 10 серпня 2013 року. Від спільного подружнього життя вони мають неповнолітнього сина [PERSON] [INFO], який знаходяться на утриманні позивачки. На даний час шлюб між сторонами розірвано, подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства та бюджету не ведуть, проживають окремо. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка діє з 27 вересня 1991 року, «... держави учасниці признають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини...». Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, інтелектуального, морального культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 Сімейного кодексу України) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач має задовільний стан здоровя, аліментними зобовязаннями не обтяжений, працевлаштований та отримує заробітну плату, а тому суд вважає, що він спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини, які слід стягувати з нього на користь позивачки в розмірі 1/3 частини заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, так як батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, що відповідає вимогам ст.180-182 СК України. Крім того, позивачка на даний час знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку і маючи допомогу у розмірі, що не забезпечує їй прожитковий мінімум потребує матеріальної допомоги, яку спроможний надати відповідач. А тому, з відповідача на утримання позивачки слід стягнути аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною 3-х років, згідно ст. 84 СК України. Судові випрати в повному обсязі покласти на відповідача. Враховуючи викладене,

Outcome: approved