Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить виселити відповідача з будинку №40 по вулиці Конноармійська у місті Одесі, мотивуючи вимоги тим, що вона являється власником вказаного нерухомого майна, відповідач приходиться колишнім чоловіком його дочки та не являється членом її сімї, проживає у будинку та вчиняє протиправні дії, грубо і непристойно поводиться, що перешкоджає їй у користування власністю та унеможливлює сумісне проживання. У судовому засіданні представник позивача та позивачка особисто позовні вимоги підтримали та просили вимоги задовольнити повністю. Відповідач у судовому засіданні вимоги не визнав та суду повідомив, що проживає в домоволодінні з 1980-х років, продав свою однокімнатну квартиру та здійснив прибудову і ремонт у домоволодінні, на даний час не має іншого місця проживання та мешкає окремо від позивачки в збудованому приміщенні. Вислухавши сторони, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що будинок №40 по вулиці Конноармійська у місті Одесі належить позивачці на праві власності згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 27.11.2006 року [PERSON], приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу. Право власності позивача зареєстроване в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 12.12.2006 року (а.с.6, 7). Згідно вказаного правовстановлюючого документу, домоволодіння складається з одного черепашникового будинку під літ.А житловою площею 26,4 кв.м., та надвірних господарчих споруд та будівель, зазначених літерами: Г вбиральня, І цистерна, ІІ мостіння, №1-3 огорожа, розташованих на земельній ділянці площею 595 кв.м., при цьому позивачкою не надано технічну документацію на домоволодіння, що унеможливило перевірку наявності інших самочинних будівель. У відповідності до наданої довідки Ф.№1 від 31.01.2017 року за №1377, за вказаною адресою зареєстровані 5 осіб, у тому числі й відповідач з 12.11.1999 року. Відповідач у вказаному будинку зареєстрований у якості чоловіка дочки позивачки [PERSON], шлюб з котрою розірвано 29.12.2009 року (а.с.9). Жодних доказів на обґрунтування заперечень щодо продажу свого житла, будівлю іншого житла на земельній ділянці за цією ж адресою, проживання в іншому приміщенні тощо відповідач не надав, з жодним клопотанням по суті спору, до суду не звертався. Відповідно до ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно вимог ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ст.391 ЦК України передбачає, що власник майна може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки відповідач без жодної правової підстави користується майном, що перебуває на законних підставах у власності позивачки, не являється членом її сімї у розумінні норм Сімейного Законодавства та ч.4 ст.156, ст.64 ЖК України, що унеможливлює застосування ч.1 ст.405 ЦК України, суд вважає вимоги позивачки в частині виселення відповідача законними й обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що виселення відповідача можливе виключно з будинку №40 по вулиці Конноармійська у місті Одесі, що складається з одного черепашникового будинку під літ.А житловою площею 26,4 кв.м., та належить на праві власності [PERSON], оскільки доказів наявності інших введених в експлуатацію житлових приміщень до суду не надано, а виселення з нежитлових приміщень або житлових приміщень, не введених в експлуатацію в установленому Законом порядку, діючими нормами житлового законодавства України не передбачено. Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. З огляду на ту обставину, що позивач є інвалідом другої групи безстроково та звільнена від сплати судового збору при зверненні з позовом до суду, у відповідності до вимог ст.ст.79, 88 ЦПК України та згідно ст.9 Закону України Про судовий збір, з відповідачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551 гривень 20 копійок (розмір визначено на час звернення позивача до суду) із зарахуванням його до спеціального фонду Державного бюджету України.

Outcome: approved