Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом в якому зазначила, що з грудня 2000 року проживала разом з [PERSON] в квартирі [ADDRESS], отриманої ним згідно ордеру від 1.2.1997 року № 2869. Хоча й проживали без реєстрації шлюбу, однак мали спільні побутові інтереси, бюджет, вели спільне господарство. [INFO] [PERSON] раптово помер. Оскільки договір найму житлового приміщення вищевказаної квартири від 1.2.1997 року був укладений з [PERSON], то після його смерті позивачка звернулася до МКП «Основаніє» про укладення вже з нею договору найму жилого приміщення, але отримала відмову з посиланням на ст.61 ЖК України. Посилаючись на ст.3 СК України просить встановити факт проживання з [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу з грудня 2000 року по день його смерті [INFO]. Встановлення даного факту необхідно позивачці для визнання за нею права користування квартирою [ADDRESS] за принципами ст.64 ЖК України, що позивачка також просить суд визнати. Окрім того, просить зареєструвати її в спірній квартирі. Щодо відповідачки [PERSON] - доньки померлого [PERSON], пояснила, що під час сумісного проживання з померлим - з грудня 2000 року його донька в квартирі не проживала й зі слів самого [PERSON] не проживає з ним після розлучення з її матір'ю, що відбулося ще до появи позивачки в житті [PERSON] В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та, з посиланням накладені в позові доводи та обґрунтування, просить позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] про час і місце проведення судового засідання повідомлена своєчасно належним чином до суду не з'явилися, своєї думки з приводу позовних вимог не висловила. Відповідач Запорізька міська рада позовні вимоги не визнав, надавши заперечення де зазначено, що за змістом позовної заяви позивачка проживала в спірній квартирі з грудня 2000 року й не надано доказів перешкод які б заважали узаконити відносини між позивачкою і квартиронаймачем. [PERSON] протягом всього часу мав можливість зареєструвати позивачку в квартирі але цього зроблено не було. Реєстрація проводиться в порядку ст.65 ЖК України за письмовою згодою всіх членів сім'ї особи, яка є наймачем житла. Відсутні докази згоди на реєстрацію позивачки відповідачки [PERSON] Посилаючись на п.9 ППВСУ від 12.4.1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» зазначають, що при вирішенні спору суд повинен з'ясувати чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Припускає, що позивачка дійсно проживала в спірній квартирі, але мала статус тимчасового мешканця, що припустимо за змістом ст.98 ЖК України. В судовому засіданні представник відповідача доводи заперечень підтримав, просить в задоволенні позову відмовити. Третя особа - МКП «Основаніє» надало заперечення де підтвердили обґрунтування заперечень проти позову, викладених Запорізькою міськрадою, окрім того, зазначили, що позивачка з 12.6.2013 року зареєстрована по [ADDRESS], з чого зроблений висновок, що [PERSON] взагалі не мав наміру реєстрації позивача в спірній квартирі. В судовому засіданні представник третьої особи доводи заперечень підтримав, просить в задоволенні позову відмовити. Свідки по справі [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт проживання позивачки в спірній квартирі разом з [PERSON] з грудня 2000 року по день його смерті [INFO]. Позивачка та [PERSON] проживали як сім'я, мали спільні інтереси, вели спільне господарство. Донька [PERSON] не проживала в спірній квартирі десь з 1998-1999 року, як [PERSON] розвівся з її матір'ю, взагалі в квартирі не з'являлася. Відповідно до ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Вислухавши пояснення, перевіривши матеріали справи, суд встановив юридичні факти та відповідні до них правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні й проти чого не заперечують сторони, [PERSON] був відповідальним квартиронаймачем квартири [ADDRESS] (а.с.8,9-12). Разом з [PERSON] за вказаною адресою зареєстрована відповідачка по справі [PERSON] (а.с.8). [PERSON] помер [INFO] (а.с.13). Відповідно до п.5 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. На підставі вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що вимоги щодо встановлення факту проживання позивачки та [PERSON] однією сім'єю обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки підтверджуються доказами: поясненнями свідків [PERSON] і [PERSON] та актом № 151 від 11.9.2015 року (а.с.14), які підтверджують факт проживання позивачки разом з [PERSON] в квартирі [ADDRESS] з грудня 2000 року по день смерті останнього [INFO] однією сім'єю. Згідно ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. У зв'язку з визнанням позивачки такою, що проживала разом з [PERSON] однією сім'єю, були пов'язані спільним побутом та інтересами на неї розповсюджуються права і обов'язки члена сім'ї наймача, в тому числі щодо користування спірної квартирою. Згідно ст.64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно ст.65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Суд не приймає доводи представника відповідача - Запорізької міської ради та третьої особи щодо вселення позивачки в спірну квартиру за необхідністю згоди відповідачки [PERSON], оскільки за принципами ст.65 ЖК України така згода необхідна в випадку проживання разом, а в судовому засіданні факту проживання відповідачки [PERSON] в спірній квартирі разом з [PERSON] та позивачкою не доведено. Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.4.1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. N 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Також суд не приймає ствердження представника відповідача - Запорізької міської ради та третьої особи, що позивачка вважається тимчасовим мешканцем в спірній квартирі, що спростовується дослідженими в справі доказами, якими доведено факт саме постійного проживання позивачки в спірній квартирі. Щодо стверджень представника третьої особи про розгляд даної справи в порядку окремого провадження, а не позовного, оскільки має місце встановлення факту, що має юридичне значення, то згідно абз.3 п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.3.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», даний спір підлягає розгляду в порядку саме позовного провадження, оскільки визнання факту безпосередньо пов'язано зі спором про право. Щодо реєстрації позивачки в спірній квартирі, то позовні вимоги в цій частині підлягають залишенню без задоволення у зв'язку з відсутність предмету спору з цього приводу, а саме порушення, отспорювання або невизнання за позивачкою права реєстрації в цій квартирі. На підставі вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: partial