Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-02 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування вказавши, що з 05.11.1999 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 січня 2013 року шлюб було розірвано. 14 жовтня 2005 року, між відповідачем [PERSON]\~та [PERSON] «Юван» було укладено договір про дольову участь в будівництві житла № 14/10-05, згідно умов якого [PERSON], як замовник за договором інвестував кошти у будівництво житлового приміщення - трьохкімнатної квартири № 14 за адресою: с. Зміїнець Луцького району Волинської області, вул. Васильківська, буд. № 2, а [PERSON] «Юван», як виконавець зобовязувався збудувати житлове приміщення та передати замовнику у власність. 21 березня 2006 року між відповідачем [PERSON] та [PERSON] «Юван» була укладена додаткова угода до договору про дольову участь в будівництві житла № 14/10-05 від 14.10.2005 р. - додаток № 1. Відповідач [PERSON] інвестує кошти в сумі 20000 грн. на будівництво гаража на одну транспортну одиницю за адресою с. Зміїнець Луцького району Волинської області, вул. Васильківська, 2 Б-1 № 1, а [PERSON] «Юван» зобовязується збудувати гараж та передати у власність відповідача. Кошти, згідно договору та додаткової угоди, були перераховані відповідачем на рахунок [PERSON] «Юван» у повному обсязі. У 2007 році житлове приміщення та гараж було збудовано та фактично передано в користування їхнього з відповідачем подружжя. 07.08.2012 року відповідач набув право власності на трьохкімнатну квартиру № 14 за адресою: с. Зміїнець Луцького району Волинської області, вул. Васильківська, буд. № 52, що підтверджується копією витягу про державну реєстрацію № 35082813. Після розірвання шлюбу, вона з донькою залишилася проживати у квартирі № 14 за адресою: с. Зміїнець Луцького району Волинської області, вул. Васильківська, буд. № 52 та користуватися гаражем за його цільовим призначенням. З відповідачем [PERSON] проживають окремо та не ведуть спільного господарства з липня 2012 року. З відповіді [PERSON] «Юван» від 10.07.2014 року на її звернення вбачається, що додаткову угоду, як правочин укладений між відповідачем [PERSON] та [PERSON] «Юван» \~в інтересах сім'ї за кошти спільного сімейного бюджету, було розірвано з ініціативи [PERSON], а гараж передано у власність відповідача [PERSON], батька відповідача (рішення Маяковської сільської ради № 37 від 28.03.2014 року). Крім того, додаткова угода була фактично виконана сторонами правочину, а отже у замовника за договором ще під час перебування останнього у шлюбі виникли майнові права щодо предмету замовлення. Вважає, що правочин укладений між відповідачем та [PERSON] «Юван» про розірвання додаткової угоди є недійсним. Просить суд визнати правочин про розірвання додаткової угоди додатку № 1 від 21.03.2006 року до договору про дольову участь в будівництві житла № 14/10-05 від 14.10.2005 року недійсним; стягнути з відповідачів на її корить судові витрати. В судовому засідання позивачка та її представник позов підтримали, надали пояснення аналогічні до викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, про день, час, місце слухання справи повідомлявся належним чином. Представник відповідача [PERSON] «Юван» позов не визнав, суду пояснив, що дійсно 14.10.2005 року, між відповідачем [PERSON]\~та [PERSON] «Юван» було укладено договір про дольову участь в будівництві житла № 14/10-05, згідно умов якого [PERSON], як замовник за договором інвестував кошти у будівництво житлового приміщення - трьохкімнатної квартири № 14 за адресою: с. Зміїнець Луцького району Волинської області, вул. Васильківська, буд. № 2, а [PERSON] «Юван», як виконавець зобовязувався збудувати житлове приміщення та передати замовнику у власність. 21 березня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] «Юван» також була укладена додаткова угода до договору про дольову участь у будівництві житла № 14/10-05 від 14.10.2005 р. - додаток № 1. 16.12.2013 р. [PERSON] «Юван» отримало лист від [PERSON] про розірвання додаткової угоди. На підставі цього угода була розірвана. Вважає, що згода позивачки на розірвання додаткової угода не була потрібна, оскільки позивачка не надавала згоду4 на укладання договорів з [PERSON] «Юван», на час розірвання додаткової угоди у шлюбі з відповідачем [PERSON] не перебувала. В 2014 році було укладено договір про будівництво гаража з відповідачем [PERSON] Йому не відомо в якому році було побудовано гараж, але на сьогоднішній день, його не прийнято до експлуатації. Відповідач [PERSON] позов не визнав, суду пояснив, що ні позивач, ні відповідач [PERSON] за будівництво гаража кошти не сплачували. Після розірвання шлюбу з позивачкою, відповідач [PERSON] в квартирі не живе, а тому гараж йому не був потрібен. З цієї причини в 2013 році [PERSON] розірвав додаткову угоду на будівництво гаража. Оскільки він ([PERSON]І.) вкладав свої гроші у будівництво гаража, купував будівельні матеріали, він вирішив забрати гаража собі. Для цього ним було укладено відповідну угоду з [PERSON] «Юван». Право власності на гараж ним не зареєстроване, але він має для цього всі необхідні документи. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали у справі, суду приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 листопада 1999 року. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 січня 2013 року позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задоволено, розірвано шлюб (а.с. 14). \~Дане рішення набрало законної сили 04.02.2013 року. 14 жовтня 2005 року, між відповідачем [PERSON]\~та [PERSON] «Юван» було укладено договір про дольову участь в будівництві житла № 14/10-05, згідно умов якого [PERSON], як замовник за договором інвестував кошти у будівництво житлового приміщення - трьохкімнатної квартири № 14 за адресою: с. Зміїнець Луцького району Волинської області, вул. Васильківська, буд. № 2, а [PERSON] «Юван», як виконавець зобовязувався збудувати житлове приміщення та передати замовнику у власність (а.с. 9-11). 21 березня 2006 року між [PERSON] «Юван» та [PERSON] було укладено додаток № 1 до договору № 14/10-05 про дольову участь у будівництві житла (а.с. 12). Відповідно до умов додатку № 1 до договору № 14/10-05 про дольову участь у будівництві житла [PERSON] «Юван» додатково до трикімнатної квартири, загальною площею 77 м. кв., яка розміщена на IV-му поверсі, будівельний № 14 в 16-ти квартирному житловому будинку № 52-а по вулиці Луцькій в с. Зміїнець Луцького району Волинської області приймає дольову участь у будівництві автомобільного гаража на одну транспортну одиницю біля житлового будинку за адресою с. Зміїнець, вулиця Луцька, 52а, Луцького району Волинської області. 16.12.2013 року [PERSON] звернувся до директора [PERSON] «Юван» [PERSON] із заявою, в якій просив розірвати додаток № 1 до договору № 14/10-05 про дольову участь у будівництві житла (а.с. 48). 18 грудня 2013 року між [PERSON] «Юван» та [PERSON] було укладено договір про розірвання додатку № 1 до договору № 14/10-05 про дольову участь у будівництві житла від 14.10.2005 року (а.с. 46). Грошові кошти в сумі 20000 грн., внесені на будівництво гаража, були повернені [PERSON] [PERSON] (а.с. 16, 97). Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За положеннями ч.ч. 1-3\~ст. 61 СК України\~об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі\~ст. 68 СК України\~розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до\~ЦК України. Відповідно до вимог ч.ч. 2, 4\~ст. 369 ЦК України\~розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.\~У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Таким чином, згода одного з колишнього подружжя на розпорядження майном, що є їх спільною сумісною власністю набутою у шлюбі, після його розірвання є обов'язковою. Судом встановлено, що в 2006 році на виконання умов додатку № 1 до договору про дольову участь у будівництві житла, укладеного 21 березня 2006 року, [PERSON] на рахунок ТОВ «Юван» були перераховані грошові кошти в розмірі 20000 грн. У 2007 році житлове приміщення та гараж було побудовано та фактично передано в користування [PERSON] Зазначені вище обставини знаходять своє підтвердження у показаннях свідків [PERSON], [PERSON], допитаних судом? які пояснили, що вони мешкають в житловому будинку № 52-а по вулиці Васильківській (раніше вул. Луцькій) в с. Зміїнець Луцького району Волинської області, тобто є сусідами позивачки. Так само, як і [PERSON], вони мають за вказаною адресою гаражі, які були побудовані в 2007-2008 році. Всі гаражі були побудовані майже одночасно. Під час проживання в квартирі за вказаною адресою [PERSON] користувався гаражем за цільовим призначенням. Крім того, з показань свідка [PERSON], допитаного в судовому засіданні слідує, що він працює на посаді начальника відділу державної експертизи землевпорядної документації Головного управління Державного геокадастру у Волинській області. В розпорядженні даної установи є ортофотоплани земельної ділянки, розташованої в с. Зміїнець Луцького району Волинської області на яких зображено будівлі гаражів. Вказані ортофотоплани надійшли до Управління в 2009 році по накладній, він особисто реєстрував їх . Вихідні матеріали даної документації грудень 2009 року. Тобто станом на грудень 2009 року вказані гаражі були побудовані. Показання свідка [PERSON] знаходять своє обєктивне підтвердження в викопіюванні з кадастрової карти (плану) та іншої картографічної документації Державного земельного кадастру (а.с. 166). 07 серпня 2012 року відповідач [PERSON] набув право власності на трикімнатну квартиру № 14 вул. Васильківська в с. Зміїнець Луцького району Волинської області (а.с. 13). Отже, після передачі [PERSON] грошових коштів на будівництво гаража, у останнього виникли майнові права на гараж, тобто право вимоги до ТОВ «Юван» відповідно до умов додаткової угоди. Згідно зі\~ст. 396 ЦК України\~особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень\~глави 29 цього Кодексу. Суд вважає, що грошові кошти, сплачені [PERSON] на будівництво гаража, є коштами спільного сімейного бюджету, набутими та сплаченими за час перебування сторін у шлюбі, у зв'язку з чим і позивач [PERSON], як другий з подружжя, набула майнові права на гараж. Належних та припустимих доказів на підтвердження того, що грошові кошти, внесені на будівництво гаража належать [PERSON], останній, у відповідності до ст.ст. 58, 60 ЦПК України, суду не надав. Таким чином, суд вважає, що позивач [PERSON] набула одночасно з [PERSON] майнові права на гараж, як дружина останнього. З огляду на викладене суд вважає, що відповідач [PERSON] не мав права вчиняти правочин про розірвання Додаткової угоди Додатку № 1 від 21.03.2006 року без згоди позивача.\~Така згода позивача [PERSON] на момент укладення оспорюваного правочину була відсутня. Тобто вказаний правочин має бути визнаний недійсним відповідно до вимог ч. 4 ст. 369 ЦК України як вчинений без згоди [PERSON], а тому позовні вимоги позивачки є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені нею витрати по сплаті судового збору в сум 365 грн. 40 коп. (а.с. 1-2). На підставі ст.ст. 61, 68 СК України, ст.ст. 190, 215, 369, 396 ЦК України,

Outcome: approved