Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-09 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина. В обґрунтування заявлених вимог посилалась на те, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах, під час яких народився спільний для них син, [PERSON] , [INFO] . Оскільки відповідач має дохід, а також нерухоме й рухоме майно, тому повинен утримувати свого сина, який мешкає із нею, оскільки від свого обов`язку по утриманню дитини відповідач ухиляється. На підставі переліченого позивачка просила суд стягнути на її користь з відповідача аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення сином 18-річчя. Частково погоджуючись із заявленими позовними вимогами відповідач, [PERSON] , подав письмовий відзив, де вказував, що він дійсно на теперішній час мешкає окремо від [PERSON] , з якою мешкає їх спільна дитина, [PERSON] , [INFO] . При цьому вважав, що не було доведено позивачкою необхідність стягувати з нього за рішенням суду аліменти у розмірі 1/3 частки від його доходу на утримання сина. Додавав, що він наразі добровільно утримує свою неповнолітню доньку від першого шлюбу, [PERSON] , [INFO] , непрацездатну матір, яка є особою похилого віку та пенсіонером, що повинно враховуватись при вирішені питання визначення розміру аліментів за позовом [PERSON] . Крім того [PERSON] здійснює комунальні платежі на утримання належного йому житла щомісяця на суму близька 2000-3000 грн. Зазначав, що він працевлаштований у ПрАТ «МК «Азовсталь» на посаді водія автотранспортних засобів, де його середньомісячна зарплата після утримання податків та обов`язкових платежів складає близька 13095,99 грн. Отже, відповідач, виходячи з фінансової спроможності, вважає можливим сплачувати аліменти на утримання сина, [PERSON] , у розмірі 1/6 частки від свого заробітку, що складатиме близько 2182,66 грн. на місяць, оскільки більший розмір аліментів призведе до негативних для нього матеріальних наслідків фінансового плану. Крім того вважав, що аліменти можуть бути присуджені [PERSON] з дати її звернення до суду, а не з 24 вересня 2021 року, як нею було зазначено у позові. На підставі викладеного не заперечував проти часткового задоволення позову шляхом стягнення з відповідача на користь позивача на утримання [PERSON] , [INFO] , аліментів у розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. Позивачка, [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилась повторно, надавши заяву з проханням вирішити справу за її відсутності, задовольнивши заявлені нею позовні вимоги. Ані відповідач, [PERSON] , ані його представник, адвокат Гаврилюк В. В., у судове засідання також не з`явились повторно, будучи про день та час слухання справи повідомленими належним чином, надавши, натомість, суду заяву з проханням розгляд справи провести у їх відсутність. Згідно із ч. 1 ст. 223 ЦПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК підстав для відкладення розгляду справи судом не було встановлено. Таким чином суд, дослідивши матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом за матеріалами встановлено, що за свідоцтвом про народження, виданим 5 вересня 2013 року виконкомом Касянівської сільської ради Володарського району Донецької області, актовий запис № 25, вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , батьками якого зазначені [PERSON] та [PERSON] . За довідкою від 22 вересня 2021 року ОСББ «Добробуд 66» вбачається, що фактично [PERSON] мешкає без реєстрації в [ADDRESS] разом із сином [PERSON] , 2013 р. н. Натомість, працевлаштування [PERSON] водієм автотранспортних засобів на ПрАТ «МК «Азовсталь» підтверджується довідками такого товариства від 13 квітня 2020 року та 29 листопада 2021 року. При цьому наявність доходу [PERSON] за місцем його працевлаштування підтверджується довідкою ПрАТ «МК «Азовсталь» від 29 листопада 2021 року, за якою видно, що дохід відповідача протягом травня 2021 року жовтня 2021 року становив після утримання податків та зборів 78575,93 грн., що складає близька 13095,99 грн. на місяць (78575,93 / 6 = 13095,99). Реєстрація [PERSON] в [ADDRESS] разом із матір`ю, [PERSON] , [INFO] , яка є пенсіонером з 2005 року, підтверджується свідоцтвом про народження відповідача, виданим відділом РАЦС Орджонікідзевського райвиконкому міста Маріуполя, актовий запис № 147 від 3 лютого 1976 року, паспортом громадянина України на [PERSON] ( [NUMBER] ), пенсійним посвідченням [PERSON] № [NUMBER] та інформацією Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 12 жовтня 2021 року про реєстрацію [PERSON] . Суд також встановив, що витрати [PERSON] з оплати комунальних послуг по [ADDRESS] підтверджуються долученими до справи квитанціями з оплати послуг: ККП «Маріупольтепломережа» за грудень 2020 року - квітень 2021 року; «Нафтогаз Україна» за жовтень 2021 року; «Донецькі енергетичні послуги» за листопад 2021 року; ОСББ «Добробуд 66» за листопад 2021 року; КП «Комунальник» за вересень 2021 року. Суд при цьому не приймає до уваги посилання [PERSON] на те, що у нього на утриманні перебуває непрацездатна матір, [PERSON] , оскільки доказів їх спільного проживання суду не надано, як й не було доведено матеріальне становище матері відповідача. Також суд відмічає, що наявність у відповідача непрацездатних батьків не є визначальним фактором для визначення розміру аліментів на утримання дитини такого платника аліментів. Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 1 серпня 2019 року по справі № 760/11934/16-ц. Натомість,\~наявність на\~утриманні відповідача,\~ [PERSON] ,\~неповнолітньої доньки\~підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 3 серпня 2004 року відділом РАЦС Орджонікідзевського районного управління юстиції міста Маріуполя Донецької області, актовий запис № 577, за яким [PERSON] народилась [INFO] , батьками якої зазначені [PERSON] та [PERSON] . При цьому суд зауважує, що сам по собі факт наявність у відповідача іншої дитини на утриманні, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів (порівняно з загально визначеним розміром аліментів на одну дитину за ст. 161 ЦПК) на утримання сина відповідача, [PERSON] . Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 16 вересня 2020 року по справі № 565/2071/19. За змістом ст. 18 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 27 Конвенції ООН про права дитини кожна дитина має право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. На підставі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно із ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК) батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. За таких\~фактичних обставин,\~встановлених судом,\~враховуючи,\~що на\~утриманні позивачки\~перебуває малолітній\~ [PERSON] ,\~2013\~р.\~н.,\~якого відповідач\~зобов`язаний утримувати\~до досягнення\~дитиною повноліття,\~суд зауважує,\~що незважаючи\~на розмір\~свого доходу,\~ [PERSON] ,\~як батько дитини зобов`язаний забезпечувати належне утримання свого сина. Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 7 листопада 2018 року по справі № 355/511/17. Відповідно до ст. 181 СК на утримання дитини за рішенням суду присуджуються у частці від доходу платника аліментів і (або) у твердій грошовій сумі. За п. 1-4 ч. 1 ст. 182 СК при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому за ч. 2 ст. 182 СК розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Так мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів . Суд зазначає, що за ч. 1 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Згідно із ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць: для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 грудня 2021 року - 2618 грн. Зважаючи на наведені норми та доведений дохід відповідача (близька 13095,99\~грн. на місяць), суд встановив, що 1/4 частка від доходу відповідача на утримання малолітнього сина, [PERSON] , становитиме близька 3274 грн. (13095,99 / 4 = 3274) на місяць, що незначно перевищуватиме прожитковий мінімум, передбачений ст. 182 СК, для дитини відповідного віку (мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину). Навпаки, запропонований відповідачем розмір аліментів (1/6 частка від доходу [PERSON] ), що дорівнюватиме близька 2182,67 грн. (13095,99 / 6 = 2182,67) на місяць, буде менше визначеного законом мінімально рекомендованого розміру аліментів на дитину. Враховуючи при цьому, що середній дохід відповідача на місяць становить близька 13095,99 грн., а прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлено Законом України «Про державний бюджет України на 2021 рік» з 1 грудня 2021 року у розмірі 2481 грн., то таким чином суд дійшов висновку, що [PERSON] має змогу сплачувати аліменти на свого сина, [PERSON] , 2013 р. н., у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходів, оскільки після відрахування доведених витрат відповідача дохід [PERSON] залишатиметься вищим від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 28 лютого 2018 року по справі № 766/47/16-ц. Суд на підставі переліченого обгрунтування дійшов висновку, що наявність на утриманні [PERSON] доньки, 2004 р. н., не доводять необхідність визначення меншого розміру аліментів ніж визначений відповідно до положень закону (1/4 частка від доходів відповідача) без підтвердження [PERSON] відсутності у нього матеріальної можливості сплачувати аліменти на утримання свого сина в розмірі 1/4 частки від доходу, що, у свою чергу, сприятиме належному забезпеченню його малолітнього сина, [PERSON] , та відповідатиме інтересам такої дитини. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 9 серпня 2018 року по справі № 640/10064/16-ц. Суд, натомість, відхиляє посилання позивачки на наявність у відповідача на праві власності нерухомості та транспортних засобів, оскільки такі доводи [PERSON] залишись недоведеними. Отже, позиція [PERSON] щодо необхідності стягувати аліменти на її користь на утримання сина, [PERSON] , в розмірі 1/3 частки з відповідача не була підтверджена в суді жодними доказами. Виходячи з\~викладеного вмотивування,\~враховуючи рівність\~батьків по\~утриманню своїх\~дітей та\~зважаючи на\~загально визначений\~розмір аліментів,\~що стягуються\~на одну\~дитину,\~який дорівнює\~1/4\~частки від\~доходів боржника\~(ст.\~161\~ЦПК),\~то суд\~вважає можливим\~частково задовольнити\~позовні вимоги [PERSON] , стягнувши з [PERSON] аліменти на утримання сина, [PERSON] , 2013 р. н., у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу відповідача щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Суд також зазначає, що оскільки за ст. 191 СК аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тому стягненню аліменти за вказаним рішенням підлягають саме починаючи з моменту звернення позивачки до суду із таким позовом, тобто з 27 вересня 2021 року, а не з 24 вересня 2021 року, як просить [PERSON] . Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст. 141 ЦПК з відповідача на користь держави слід також стягнути судовий збір у розмірі 908 грн.

Outcome: partial