Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-15 00:00:00

Позивачка звернулася до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області суду з позовною заявою до Любимівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, 3-тя особа: Четверта Дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на земельну ділянку у порядку спадкування за законом. Представник позивачки у судове засідання не з'явився, відповідно до письмової заяви просив суд слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд визнати за [PERSON] право власності у порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], що померла [INFO] на земельну ділянку площею 0,2072 га, яка розташована на території [ADDRESS], землю передано для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що належала спадкодавцю [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю ІІ-ДП Дн №011413 виданого 02 жовтня 1996 року та зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №8427. Представник Любимівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області у судове засідання не з'явився, відповідно до листа за вих. №369 від 01 липня 2014 року голова Любимівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області Желяб’єва К.П. просить суд розглядати справу за відсутності представника сільської ради та винести рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Представник Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явився, відповідно до листа за вих. №2450/01-16 від 27 червня 2014 року державний нотаріус Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори просить суд розглядати справу за відсутності представника нотаріальної контори та винести рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла мати позивачки [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки площею 0,2072 га, яка розташована на території [ADDRESS], землю передано для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що належала спадкодавцю [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю ІІ-ДП Дн №011413 виданого 02 жовтня 1996 року та зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №8427. Після смерті [PERSON] звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Державний нотаріус відмовилася видати позивачці свідоцтво про право на спадщину на спірну земельну ділянку, оскільки позивачкою не надано оригінал правовстановлюючого документу на неї. Однак, оригінал Державного акту втрачено після смерті власника, копія акта надана управлінням Держземагенства у Дніпропетровській області. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а згідно статті 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Спадкоємцями, згідно статті 1222 ЦК України, за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Статтею 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти; не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням; спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, я своєчасно звернулася по нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, тим самим набула право на спадкове майно. Згідно статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 328 ЦК України встановлені підстави набуття права власності. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Так як згідно ст. 69 Закону України «Про нотаріат» державний нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину перевіряє склад спадкового майна. Згідно п. 216 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», видача свідоцтва про право на спадщину, на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна, спадкодавцеві. Відповідно до ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до п.11 ст.346 ЦК України право власності фізичної особи припиняється з моменту його смерті. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'являти позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved