Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-08 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить надати дозвіл малолітній доньці [PERSON], [INFO], на тимчасовий виїзд за межі України у супроводі матері [PERSON] без дозволу батька [PERSON] на весь час до досягнення нею повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що у них з відповідачем, який є колишнім чоловіком і батьком їх дитини, склалися дуже складні стосунки, що перешкоджають їм у спілкуванні, яке кожного разу закінчується скандалами та викликами міліції. Внаслідок їх складних взаємовідносин між собою з приводу дитини відповідач відмовляє їй в здійсненні оздоровлення та організації дитини за кордоном, хоча сам не платить аліменти і не організовує дитині відпочинок та оздоровлення. Так, вона забронювала номер на двох з дитиною в президент -готелі «Таврида» в період часу з 01.08.2014 по 31.08.2014 року та з 01.09.2014 року по 31.09.2014 року, що знаходиться в м.Ялті РосійськоїФедерації та планує відпочити в Туреччині в липні 2014 року, точна дата невідома. На звернення до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд дитини за кордон, а саме до Російської Федерації та Туреччини у вказаний період часу він такого дозвілу не надає. У судовому засіданні позивачка позов підтримала, просила задовольнити його в повному обсязі для того, щоб не звертатися до суду кожного разу, як відповідач створює їй перешкоди для виїзду з дитиною за кордон. Однак уточнила, що не буде заперечувати, щоб суд надав дозвіл на виїзд дитини в період з 01.08.2014 року по 30.09.2014 року до Турецької Республіки та Російської Федерації - без дозволу батька, оскільки на цей період часу в неї вже заброньовано отель в м.Ялті та заброньований тур до Туреччини. Представник позивачки підтримав позовні вимоги. Відповідач проти позову заперечував. Пояснив, що не заперечує проти виїзду доньки на відпочинок до Туреччини і надав позивачці в судовому засіданні нотаріально завірену заяву про дозвіл на виїзд дитини до Туреччини в період часу до 31.07.2014 року. Проти виїзду доньки до Криму він заперечував, так як зараз це є окупована територія, де неспокійна обстановка, непридатна для відпочинку дитини. Крім того, зазначає, що вибраний позивачкою готель в м.Ялта не підходить саме для оздоровлення дітей, так як в ньому відсутня дитяча столова. Суд, вислухавши пояснення позивачки, її представника, відповідача, дослідивши матеріали справи,оцінивши надані докази в їх сукупності, вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони є батьками [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу між батьками залишилася проживати з матір'ю ( а.с.56-58). Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно зі ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх права та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб. уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/ проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за згодою батьків або за дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Позивачкою надані достатні та допустимі докази про те, що вона забронювала на двох з донькою в період з 01.08.2014 року по 30.09.2014 року номер в готелі «Таврида»в м.Ялті , Республіки Крим, що підтверджується квитанціями про оплату та бронюванням готелю ( а.с.5-9), а також туристичний тур на відпочинок на двох з донькою в Турецькій Республіці з 16.08.2014 року по 31.08.2014 року, що підтверджується копією заявки на бронювання ( а.с.62-67), що підтверджує дійсний намір позивачки виїхати з дитиною на відпочинок та оздоровлення в цей період часу у вказані країни. Позивачка пояснила, що має можливість та бажання на протязі цих двох місяців , з урахуванням зайнятості по роботі, виїхати відпочити до Туреччини та до Криму, і тому готелі були заброньовані саме на цей період. Як безпосередньо в судовому засіданні, так і з наданих позивачкою та відповідачкою копій постанов про відмову в порушенні кримінальних справ( а.с.31-52) встановлено, що між сторонами дуже складні взаємовідносини, які не дозволяють їм спокійно вирішувати питання щодо спільної дитини. В судовому засіданні встановлено, що відповідач не давав позивачці згоди на виїзд дитини за кордон на її прохання як до подачі позову, так і після нього ( а.с.28), що підтвердив і в судовому засіданні неодноразово з посиланням на те, що зробить це тільки після того, як йому буде надана можливість спілкуватися з дитиною. Наданий відповідачем в судовому засіданні дозвіл на виїзд дитини до Туреччини в період з 08.07.2014 року по 31.07.2014 року з посиланням на те, що саме в позовній заяві позивачка посилалася на такі дати виїзду дитини в Турречину, судом не може бути прийнятий до уваги, так як з урахуванням часу судового розгляду він втратив сенс, тоді як позивачка в інтересах дитини забронювала туристичний тур на іншу дату з 16.08.2014 року по 31.08.2014 року. Задовольняючи позов в цій частині суд виходить в першу чергу з інтересів дитини, та вважає, що подорожі за кордон позитивно вплинуть на розширення світогляду дитини, урізноманітнить її відпочинок та зможуть покращити її фізичний та духовний розвиток. Позиція відповідача, який зволіканням або бездіяльністю фактично перешкоджає виїзду дитини за кордон, порушує права дитини. Надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон до досягнення нею шістнадцятирічного віку та без згоди одного із батьків, суперечить вищевказаним нормам матеріального права, змісту положень ст.ст. 141, 157 СК України, які визначають рівність прав і обов'язків батьків відносно виховання дитини, а тому в цій частині позовних вимог суд відмовляє позивачці в позові. На підставі викладеного,

Outcome: partial