Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

Позивачка звернулася в суд із позовом до відповідача про стягнення на її користь аліментів на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та дочки [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги мотивовані тим, що за час перебування у шлюбі з відповідачем у них народилося двоє дітей. Сімейне життя не склалося і вони припинили спільне проживання. Народжені у шлюбі діти є неповнолітніми, проживають разом з нею та перебувають на повному її утриманні, оскільки відповідач в добровільному порядку кошти на утримання дітей не надає. Позивачка у судове засідання не з'явилася. До початку засідання подала заяву із клопотанням проводити засідання у її відсутності. Заявлений позов підтримала з наведених у позовній заяві підстав, просила справу слухати в її відсутності. Не заперечила проти розгляду справи в порядку заочного провадження. Відповідач в судове засідання не з'явився. У встановлений судом строк відзив не подав. Заяви про розгляд справи за його відсутності від [PERSON] не надходило. У зв'язку з цим, відповідно до положень ст. ст. 280, 281 ЦПК України, постановлено ухвалу про розгляд справи у порядку заочного провадження. Дослідивши матеріали справи, які подані в розпорядження суду, з'ясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що відповідач є батьком народжених у шлюбі з позивачкою дітей: [PERSON], [INFO] та дочки [PERSON], [INFO], які є неповнолітніми, проживають з матір'ю та перебувають на її утриманні. В добровільному порядку питання щодо утримання неповнолітніх дітей позивачка та відповідач не вирішили. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України регламентують, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Зі змісту ст.180 СК України вбачається, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері так і батька. Стаття 182 СК України передбачає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Виходячи з наведених позивачкою доводів, а також те, що відповідач є особою працездатного віку, суд приходить до переконання, що аліменти на утримання дітей, які підлягають стягненню з відповідача, слід визначити у розмірі 1/3 частки від всіх видів заробітку відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку щомісячно, до досягнення старшою дитиною повноліття. Суд при визначенні розміру аліментів враховує стан здоров'я та матеріальне становище позивачки, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів. На підставі наведеного, ст.ст. 180, 181, 182, 184, 191 СК України,

Outcome: approved