Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості по сплаті аліментів в розмірі 28 633,33 грн., мотивуючи заявлені вимоги тим, що згідно постанови про відкриття виконавчого впровадження № 2-3410 від 01.10.2010 ДВС Печерського РУЮ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню аліменти на утримання дитини в розмірі 1 000 грн. щомісячно. Посилаючись на невиконання відповідачем обов'язку щодо сплати аліментів, позивачка просила стягнути вказану суму заборгованості, а також пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 143 892,00 грн. та моральну шкоду, заподіяну внаслідок душевних страждань, заподіяних у зв»язку з посяганням на права та інтереси в розмірі 3 000 грн. В судовому засіданні позивачка заявила про зменшення позовних вимог та просила стягнути з відповідача заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 20 483,33 грн. та зменшення неустойки до 70 000 грн. грн. Представник відповідача в судовому засіданні не заперечувала проти розміру заборгованості відповідача по сплаті аліментів в розмірі 20 483,33 грн. та стягнення з відповідача цього розміру заборгованості по аліментам, разом з тим заперечила щодо стягнення пені та моральної шкоди. Заперечення надала в письмовому виді. Суд, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що згідно виконавчого листа № 2-3410, виданого 01.10.2010 року на виконання рішення Подільського районного суду м. Києва, з [PERSON] підлягають стягненню на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 30.04.2010 року до досягнення дитиною повноліття, до [INFO]. Згідно довідки -розрахунку державного виконавця Гаєвського С.М. заборгованість відповідача за аліментами за період з квітня 2010 по вересень 2013 р. станом на 01.10.2013 складає 28 633,33грн. Вказані розрахунки були здійснені без урахування часткового погашення позивачці заборгованості за аліментами відповідачем з вересня 2012 по вересень 2013 платіжними дорученням від 21.01.2013, 18.01.2013, 15.02.2013, 14.03.2013, 11.04.2013 та квитанціями від 12.09.2012, 09.10.2012, 15.11.2012, 14.12.2012,16.05.2013, 18.06.2013, 27.08.2013 та 24.09.2013 на загальну суму 8150 грн. З посиланням на це позивач зменшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача заборгованість за аліментами в розмірі 20 483,33 грн., з чим погодився представник відповідача. У п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», роз»яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. За період з травня 2010 року по серпень 2013 року відповідачеві нарахована неустойка в розмірі 143 892,00 грн. В ході розгляду справи відповідачем зменшено позовні вимоги в частині стягнення з відповідача неустойки за прострочення сплати аліментів до 70 000 грн. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог. Будь-яких належних доказів на підтвердження відсутності вини у несплаті аліментів на утримання сина [PERSON] відповідач суду не надав, а тому заборгованість за несплату аліментів виникла з вини відповідача як особи, яка зобов»язана платити аліменти за рішенням суду. Про цей обов»язок, відповідачу було достовірно відомо, що не оспорювалось в судовому засіданні представником відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. З урахуванням того, що з 2012 року сімейний стан відповідача змінився, він уклав шлюб, від якого у нього народилась малолітня дитина [PERSON], [INFO], яка перебуває на його утриманні, як і дружина, яка перебуває в соціальній відпустці з 17.12.2012 по 20.09.2015 по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку, відповідач є єдиним годувальником у сім»ї. Наряду з цим, згідно довідки ТОВ «Метрудтранс», відповідач з серпня 2013 працює на посаді організатора з постачання, його заробітна плата з липня по серпень включно становила 1660 грн., а з жовтня по грудень 2013 - 2 500 грн. Таким чином, сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі 70 тис. грн. ( згідно змінених позовних вимог), не може бути стягнута з відповідача, оскільки, не відповідає вимогам закону щодо урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, є неприйнятною, а тому, відповідно до вимог ч.2 ст.196 СК України, розмір неустойки може бути зменшено до 20 тис. грн. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивачем не надано доказів, що моральні (душевні) страждання пов'язані з діями відповідача по несплаті аліментів, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 3 000 грн. задоволенню не підлягають. Враховуючи викладене, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір в дохід держави в сумі 229, 40 грн.

Outcome: partial