Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

Позивачка звернулась з позовними вимогами до відповідача про стягнення аліментів в розмірі 2000 грн. на утримання неповнолітнього сина [PERSON], 2008 року народження. Свої вимоги мотивує тим , що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 2007 року по 1 червня 2012 рік . У сторін в шлюбі народився син [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу дитина проживає сумісно з матір,ю, яка виховує та утримує матеріально сина. Як зазначає позивачка, вона не має впевненості , що відповідач добровільно буде надавати матеріальну допомогу на утримання сина, тому звернулась з даним позовом до суду і просить стягнути з відповідача 2000 , 00 грн., оскільки на утримання сина щомісячно одна вона витрачає значну суму грошових коштів. Як вказує позивач, відповідач інколи надавав матеріальну допомогу на її прохання, але з весни 2014 року припинив добровільно допомагати утримувати сина матеріально. В судовому засіданні позивач підтримала позовну заяву просив її задовольнити в повному обсязі, пояснив, що вона зареєструвала новий шлюб 09 жовтня 2012 року з [PERSON]., в якому також народився син в 2013 році. В новій родині проживає і [PERSON], який сприймає нового чоловіка матері як свого батька, оскільки чоловік позивачки повністю опікується [PERSON], не робить різниці між дітьми. Позивач зазначає, що син навчається в середній школі №90 , щомісячно сплачується позивачем благодійний внесок на рахунок благодійного фонду закладу в сумі 1200 грн., також позивач сплачує додаткові зайняття сина німецькою мовою, за необхідністю купує за свій рахунок ліки , коли син хворіє, відвідує медичних спеціалістів, та забезпечує належне харчування та всебічний розвиток необхідний для дитини. Л.с.36,37. Представник відповідача в судовому засіданні визнав позов частково, згоден сплачувати аліменти в сумі 500 грн. щомісячно, що відображено в письмових запереченнях на л.с.23-24. Відповідач , за ініціативою свого представника, був допитаний судом в якості свідка, пояснив, що припинив надавати грошові кошти добровільно з березня-квітня 2014 року, оскільки позивачка перешкоджає йому відвідувати сина. А також, що він працює інженером в ТОВ «Центр виставочних технологій» і отримує заробітну плату 1700 грн. в місяць, на яку він і утримує себе і допомагає своїм батькам - це купує ліки, тому він може виділити зі свого щомісячного доходу в сумі 1700 грн., тільки 500 грн. на утримання сина. З,ясував обставини справи, заслухав пояснення сторін, дослідив та проаналізував представлені докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме стягнення 1250,00 грн. аліментів щомісячно. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 2007 року по червень 2012 р., в шлюбі народився син [PERSON], 28 березня 2008 року народження. Після розірвання шлюбу , син сторін залишився проживати з матір,ю, яка опікується його життям і розвитком. 09 жовтня 2012 року позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON], в якому народився спільний син в 2013 році. Син сторін [PERSON] проживає в новій родині, вважає чоловіка своєї матері батьком, що в своїх поясненнях показали сторони. Син сторін [PERSON] навчається в спеціалізованій школі № 90 м. Одеси в 1-Б класі, щомісячна сума на рахунок благодійного закладу складає 1200 грн., а також в довідці вказано, що «батько хлопчика в цьому навчальному році в школі не з,являвся, він жодного разу не приводив і не забирав дитини» л.с.36. В довідці дитячої міської поліклініки №3 зазначено, що питаннями здоров,я [PERSON] займається мати, яка відвідує поліклініку для огляду та лікування, дитина проживає з матір,ю по [ADDRESS] . Як засвідчили в своїх поясненнях сторони, відповідач добровільно припинив надавати грошову допомогу на сина в березні-квітні 2014 року , оскільки , як він зазначає , йому не надають змогу відвідувати сина. При цьому, позивачка пояснила, що відповідач при бажанні може зустрічатись з сином, він знає де проживає позивачка, може зустрічати сина зі школи і приходити до дому, але він до школи не приходить, не цікавиться його навчанням і розвитком, не був на святі 1 вересня у школі, а після подій в січні 2014 року - алкогольного сп'яніння і безвідповідальних дій відповідача, позивачка припинила залишати сина в її відсутність з відповідачем. На даний час в суді розглядається справа про позбавлення відповідача батьківських прав щодо сина [PERSON]. При цьому , всі добровільні грошові витрати, які здійснював відповідач на свій розсуд, для забезпечення життєдіяльності свого сина, не можуть вважатись аліментами. Посилання відповідача на те, що він допомагає і утримує батьків нічим не підтверджено, суду представлена тільки довідка про 2 групу інвалідності матері віідповідача. При цьому, відповідно до розписки від 10 серпня 2008 року, відповідач отримав від своїх батьків позику в сумі - 150 000,00 грн., для придбання квартири л.с. 38.( що є предметом іншої цивільної справи про поділ майна подружжя, яка розглядається в Суворовському районному суді міста Одеси) . Відповідно до норм ч.1ст.58 ЦПК України: належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Вимоги статті 10,60 ЦПК України передбачають, що кожна сторона зобов,язані довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, ч.2 ст.59 ЦПК України зазначає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Інших дітей, окрім сина [PERSON], відповідач не має, аліментів нікому не платить. Відповідно до вимог ст.180 СК України «Батьки зобов,язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття». З урахуванням наведеного та вимог ч.1 ст. 182 СК України, суд вважає позовні вимоги законними, доказаними та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial