Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить поділити майно, що є спільною сумісною власністю, визначивши за кожним з подружжя право особистої приватної власності на визначене майно. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебувають у шлюбі з 23.08.2013, у шлюбі сторонами було придбане майно на загальну суму 23410 грн. та житловий будинок по [ADDRESS], який пізніше було обміняно на житловий будинок по [ADDRESS]. 30.07.2018 сторони по справі припинили ведення спільного господарства. Добровільно поділити майно відповідач відмовляється. Тому, позивач просить суд припинити право спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] на: житловий будинок [ADDRESS]; холодильник марки «Індезіт»; електродуховку; електроплиту; праску; комод дитячий; газову плиту; газовий котел; дві плойки; одну ковдру; гладильну дошку; кухонний стіл і 4 стільці; один ковер; одне покривало; телевізор; мотоцикл; бензопилу; мотокосу; диван; супутникову антену; тюнер супутникового телебачення для телевізора; одну ковдру; кухонний уголок; один ковер; 4 табуретки; одне покривало; електрозварювальний апарат; стіл письмовий; та визнати за кожним з них право особистої приватної власності на майно згідно переліку. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали та просили суд його задовольнити у повному обсязі. Відповідач до суду не з'явився, але надав суду письмову заяву, в якій зазначив, що позов визнає повністю та просить задовольнити позовні вимоги [PERSON] Заслухавши позивача та її представника, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 23.08.2013 сторони зареєстрували шлюб у Відділі ДРАЦС РС Карлівського РУЮ, про що свідчать записи у свідоцтві про шлюб (а.с. 15). Згідно з положеннями ч. 1 ст. 60 СК України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно з роз'ясненнями пунктів 23-24 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Під час шлюбу сторони придбали житловий будинок з земельними ділянками по [ADDRESS], що підтверджується договорами купівлі-продажу ( а.с.10,11,12). Згідно договору міни від 02.11.2017 (а.с.13) сторонами було обміняно житловий будинок по [ADDRESS], на житловий будинок по [ADDRESS]. Перелік майна, що придбано подружжям, та яке знаходиться у будинку по [ADDRESS], визначено у Описі майна ( а.с.8-9). Виходячи з положень статей 60, 61 СК України таке майно є спільним майном подружжя, оскільки набуте під час шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України - дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 70 СК - у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Врахувавши вищезазначене, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права або інтереси інших осіб, і є передбачені Законом підстави для поділу спільного майна подружжя, тому позов [PERSON] слід задовольнити у повному обсязі. З урахуванням ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути половину судових витрат, понесених нею по сплаті судового збору. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 60,61,70 СК України,

Outcome: approved