Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON], третьої особи без самостійних вимог: ГУ ДМС України в Закарпатській області в особі Виноградівського РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України та на виготовлення проїздного документу. Обгрунтовуючи свої вимоги позивачка вказує, що 28.11.2009 року позивачкою було укладено шлюб з відповідачем [PERSON], який був зареєстрований виконкомом Вербовецької сільської ради Виноградівського району Закарпатської області, про що зроблено актовий запис за № 14. Від даного шлюбу народилась дочка [PERSON], [INFO]. За рішенням Виноградівського районного суду 07.06.2013 року шлюб було розірвано. 31.05.2014 року позивачкою було укладено шлюб з [PERSON], тому позивачка змінила прізвище з «Івані» на «Бундович», що стверджується відміткою в паспорті. Дочка проживає із позивачкою та знаходиться на її утриманні, відповідач на прохання позивачки надати згоду на виготовлення для дочки закордонного паспорту та виїзд її за кордон не реагує, а позивачка на даний час має можливість тимчасово вивозити дочку за кордон на відпочинок та оздоровлення. У зв»язку з тим, що законодавство України забороняє позивачці в односторонньому порядку виготовити проїздні документи для дочки та виїхати без згоди батька разом з нею за кордон то позивачка змушена звернутися до суду, так як порушуються права дитини. Оскільки відповідач, який зазначений у свідоцтві про народження дитини відмовляється нотаріально оформити та надати дозвіл на виїзд дитини за кордон то позивачка вимушена звернутись до суду. В судове засіданні позивачка [PERSON], не з»явилася, однак подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та про те, що заявлені позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлений про день, час і місце розгляду справи в судові засідання по справі жодного разу не з'явився з невідомих для суду причин. Суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів, які є достатніми, з ухваленням заочного рішення, відповідно до вимог ст. 224,225 ЦПК України. Отже, дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взяємозв»язку, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.57-66 ЦПК України. У відповідності до вимог ст.ст.10,11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні встановлено, що 28.11.2009 року позивачкою було укладено шлюб з відповідачем [PERSON], який був зареєстрований виконкомом Вербовецької сільської ради Виноградівського району Закарпатської області, про що зроблено актовий запис за № 14. Від даного шлюбу народилась дочка [PERSON], [INFO]. За рішенням Виноградівського районного суду 07.06.2013 року шлюб було розірвано. 31.05.2014 року позивачкою було укладено шлюб з [PERSON], тому позивачка змінила прізвище з «Івані» на «Бундович», що стверджується відміткою в паспорті. Дочка проживає із позивачкою та знаходиться на її утриманні, відповідач на прохання позивачки надати згоду на виготовлення для дочки закордонного паспорту та виїзд її за кордон не реагує, а позивачка на даний час має можливість тимчасово вивозити дочку за кордон на відпочинок та оздоровлення. У зв»язку з тим, що законодавство України забороняє позивачці в односторонньому порядку виготовити проїздні документи для дочки та виїхати без згоди батька разом з нею за кордон то позивачка змушена звернутися до суду, так як порушуються права дитини. Відповідно до ст..33 Конституції України право кожного, хто на законних підставах перебуває на території України, на свободу пересування , вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом та повертатися в Україну гарантується. Що стосується позовних вимог, щодо щодо надання дозволу на виїзд за межі України неповнолітньої доньки без згоди та супроводу відповідача-батька дитини, то суд прийшов до наступного. Розглядаючи даний спір суд виходить з того, що особисте немайнове право- право на свободу пересування фізичної особи, закріплене ст.313 ЦК України. Так, ч.3 зазначеної статті право на вільний самостійний виїзд за межі України має фізична особа, яка досягла шістнадцяти років. Особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або у супровоід осіб, які уповноважені ними. Отже підставою розгляду цивільної справи такої категорії є наявність спору між батьками з приводу виїзду дитини за кордон. В судовому засіданні достовірними та належними доказами встановлено, що позивачка має постійне місце роботи, а тому має намір і можливість разом з донькою виїжджати за кордон з метою відпочинку під час канікул, розширення її кругозору, ознайомлення з культурою інших народів, стимулювання вивчення іноземних мов та підготовкою до самостійного життя. Однак відповідач не дає згоди на виїзд дитини за кордон. Свою відмову не мотивує жодними доводами. Так, порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено законодавчими та нормативними актами, основними з них є: Закону України «Про порядок виїзду з України і в»їзду громадян України» від 21 січня 1994 року №3857-ХІІ; Постанова КМУ від 27 січня 1995 року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України»; Постанова КМУ від 23 квітня 2003 року №569 « Про затвердження Порядку повернення до України позбавлених батьківського піклування дітей, які є громадянами України»; Постанова КМУ від 26 вересня 2002 року №1432 «Про затвердження Порядку повернення дітей-іноземців до місць їх постійного проживання»; Правила оформлення і видачі паспортів громадянина України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення затверджені постановою КМУ від 31 березня 1995 року№231. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків(усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Так, у відповідності до п.18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою КМУ від 31 березня 1995 року №231 оформлення паспорта проїзног8о документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі. Коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, того з них з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Згідно п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ від 27 січня 1995 року №57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку,ь в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріальною згодою, здійснюється: 1. За нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування в цій державі, якщо другий з батьків відсутній в пункті пропуску; 2.без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини. Та який відсутній в пункті пропуску; якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16 річного віку, або в проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном; у разі пред»явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій; свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до ч.1 ст.135 СК України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері). У відповідності до п.7 положення про проїзний документ дитини, затвердженого Указом Президента України від 07 вересня 1994 року №503/94, документ, проїзний документ дитини оформляється у порядку, визначеному Законом України « Про порядок виїзду з України та в»їзду в Україну громадян України». Згідно ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в»їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п.22 ч.1 Правил перетинання державного кордону громадянина України, затвердженого Постановою КМУ від 27 січня 1995 року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» встановлено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон. У ст.141 СК України визначена рівність прав і обов»язків батьків відносно дитини. Згідно з Конвенцією про права дитини (ратифіковані Постановою Верховної Ради №789 від 27.02.91 р.) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова вага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. У відповідності до вимог ст.ст.7,155 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені конституцією України та Конвенцією про права дитини. А батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Отже, беручи до уваги, що батько спільної дитини доньки [PERSON], [INFO], поважних причин для відмови в наданні згоди на виїзд дитини за кордон та на виготовлення проїзних документів для дитини не навів, з метою забезпечення гарантованих державою прав та інтересів дитини, вважаю, що у мене є всі правові підстави для звернення до суду з позовом про надання дозволу на виготовлення проїзного документу дитини та надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька. Статтею 3 Конвенції про права дитини, схваленої 20.11,1989 р. Генеральною Асамблеєю ООН, і ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02. 1991 р„ встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечених, сулами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язують забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Ухилення відповідача від надання згоди на оформлення проїзних документів та інших документів пов'язаних з перетинанням кордону України неповнолітньою [PERSON], [INFO], а також не надання дозволу дитині на виїзд за кордон України порушує законні права та інтереси дитини. На підставі наведеного, відповідно до вимог п.2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в»їзд в Україну громадян України», п.п.2,4-2 Правил перетинання державного кордону України, п.п.16,23 Правил оформлення паспорта, ч.3 ст.313 ЦК України ст.ст.19 СК України та

Outcome: approved