Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-16 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про зміну розміру аліментів, стягуваних з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , посилаючись на те, що з відповідачем по справі вони перебували у шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 березня 2011 року з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 500,00 грн. щомісячно. На теперішній час, у зв`язку з досягненням донькою [PERSON] шкільного віку, припиненням соціальної виплати, подорожчання вартості послуг та товарів в Україні, витрати на дитину значно зросли. Крім того, згідно з відомостями, наявними в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідач з 02 жовтня 2018 року зареєстрований як фізична особа-підприємець, займається підприємницькою діяльністю, від здійснення якої отримує дохід, у зв`язку з чим, на думку позивачки, його матеріальний стан змінився. Посилаючись на ці обставини, позивачка просила змінити розмір аліментів, стягнутих з відповідача на користь позивачки на утримання їхньої доньки, [PERSON] , [INFO] , з 500,00 грн. на 1/3 від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на місяць. Позивачка у судове засідання не з`явилася, але надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, у разі неявки відповідача в судове засідання не заперечувала проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи тричі повідомлявся належним чином. Так, судом, відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України, тричі надсилалися судові повістки про виклик до суду за адресою місця проживання відповідача, зареєстрованою у встановленому законом порядку, однак відповідно до повернутих поштових повідомлень відповідач за зазначеною адресою відсутній, що свідчить про неможливість вручення відповідачу судових повісток та, відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, в цьому випадку вважається, що судовий виклик вручений відповідачу належним чином. Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи. Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Враховуючи вказані факти, згоду позивачки, що викладена у її письмовій заяві, суд вважає за можливе, відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, ухвалити рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, судом, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов`язані з обов`язком батьків утримувати неповнолітню дитину, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Сімейним Кодексом України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Як вбачається з заочного рішення Арцизького районного суду Одеської області від 17 лютого 2014 року шлюб, зареєстрований 08 листопада 2008 року у виконкомі Бритівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, актовий запис № 35, між позивачкою (а.с. 5-6) та відповідачем, було розірвано (а.с. 7-8). Згідно зі свідоцтвом про народження [PERSON] (а.с. 10), [INFO] , її батьком зазначений [PERSON] , відповідач по справі (а.с. 9). Як вбачається з виконавчого листа по справі № 2-2251/11, на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 березня 2011 року з [PERSON] , відповідача по справі, на користь [PERSON] , позивачки по справі, стягуються аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 500 грн. щомісяця, починаючи з 11 лютого 2011 року до [INFO] року (а.с. 11). Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань [PERSON] , відповідач по справі, з 02 жовтня 2018 року зареєстрований як фізична особа-підприємець, види діяльності: розведення великої рогатої худоби молочних порід; оптова торгівля молочними продуктами, яйцями, харчовими оліями та жирами (основний) (а.с. 12-14). Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема ст. 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення(ч. 1 ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В Постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 серпня 2013 року, рішення якого є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України, суд зазначає, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 СК України «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 СК України «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 СК України «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач, як встановлено в судовому засіданні, на даний час зареєстрований як фізична особа-підприємець та здійснює підприємницьку діяльність, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову про зміну розміру аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , стягнутих рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 березня 2011 року, у розмірі 500,00 грн. щомісяця, починаючи з 11 лютого 2011 року до 17 жовтня 2028 року, шляхом визначення розміру стягнення аліментів у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Відповідно до роз`яснень, що викладені в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Суд зазначає, що вказане рішення не є перешкодою для застосування в подальшому положень ст. 192 СК України, а тому в разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, за заявою вказаних осіб визначений розмір аліментів даним рішенням може бути змінений. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць. Суд вважає за необхідне зазначити, що на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору. Так як позивачка звільнена від сплати судового збору, на підставі ст. 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 768,40 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави у зв`язку з задоволенням позовних вимог позивачки про зміну розміру аліментів.

Outcome: approved