Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-20 00:00:00

позивачка звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на факт прийняття спадщини на нерухоме майно, а саме земельну ділянку площею 0,1188 га, що розташована за адресою Київська область Вишгородський район Сувидська сільська рада, с/т «Вишневий», після смерті [INFO] року матері [PERSON]. В зв'язку з тим, що державний акт на право власності на землю спадкодавця зареєстрований вже після її смерті, уточнивши позовні вимоги, порушує питання про визнання за нею права власності на цю земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом та законом. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив про задоволення позову з викладених у ньому підстав. Представник відповідача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позову не заперечив. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Як убачається з матеріалів справи, після смерті [INFO] року [PERSON] відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 0,1188 га, що розташована за адресою Київська область Вишгородський район Сувидська сільська рада, с/т «Вишневий». Державний акт на право власності на вказану земельну ділянку виготовлений та зареєстрований 19 липня 2005 року після смерті спадкодавця. Про зазначене йдеться у відомостях державного акту серії [NUMBER] виданим 19 липня 2005 року на підставі розпорядження райдержадміністрації від 22 липня 2004 року №453, згідно з якими померла була єдиним володільцем вказаного нерухомого майна. 2/3 частини усього свого майна [PERSON] заповіла своїй дочці [PERSON], а іншу 1/3 частину своєму синові - [PERSON], що підтверджується заповітом від 08 червня 1999 року, посвідченим державним нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної контори. [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується актовим записом про смерть №24766 від 24 грудня 2007 року та витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №00014332282 від 19 серпня 2014 року. Зазначене також підтверджується і матеріалами спадкової справи №321/2013 від 25 грудня 2013 року після померлої [PERSON] Таким чином, після смерті [INFO] року [PERSON], відкрилася спадщина на 1/3 частину земельну ділянку площею 0,1188 га, що розташована за адресою Київська область Вишгородський район Сувидська сільська рада, с/т «Вишневий». Позивачка є дочкою померлої [PERSON] та рідною сестрою померлого [PERSON] і спадкоємцем першої черги. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 05 грудня 2013 року [PERSON] надано додатковий строк до 15 січня 2014 року для прийняття спадщини після смерті її матері [PERSON] З такою заявою позивачка звернулася до нотаріальної контори 25 грудня 2013 року, тобто в межах строку встановленого вказаним рішенням суду. Інших спадкоємців згідно матеріалів вказаної спадкової справи не має. Таким чином позивачка є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] [INFO] року, яка прийняла спадщину за законом та заповітом. 05 травня 2015 року державний нотаріус Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через відсутність за життя спадкодавця державної реєстрації права власності спадкового майна. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав і обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом або заповітом. На підставі ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Як убачається з ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 ЦК України). Право власності на нерухоме майно може бути оформлене на ім'я особи, яка померла у разі наявності документів, які б підтвердили право власності на майно цієї особи. У випадку відсутності таких документів порушене питання вирішується у судовому порядку. Відповідно до вимог ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов'язковим, коли об'єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов'язковій державній реєстрації. Розпорядженням Вишгородської райдержадміністрації від 22 липня 2004 року №453 спірну земельну ділянку передано у власність [PERSON] (тобто за її життя), а тому на момент відкриття спадщини спадкодавцеві належало право на спірну земельну ділянку і воно не припинилося внаслідок її смерті. Крім того 19 липня 2005 року на підставі вказаного розпорядження Вишгородським районним відділом земельних ресурсів видано державний акт на право власності за земельну ділянку на ім'я спадкодавця. При цьому спадкодавець вчинила всі дії спрямовані на набуття майна у власність (приватизацію земельної ділянки) однак, з незалежних від її волі обставин, державний акт про право власності на земельну ділянку видано після її смерті. Оскільки померла [PERSON] не встигла оформити правовстановлюючий документ - державний акт на набуте нею майно й, через обставини, які від неї не залежали, за життя виникле в неї право на нього не зареєструвала, зазначене перешкоджає позивачці здійсненню права спадкування на нього і отриманню свідоцтва про право на спадщину. Вирішуючи цю справу, суд виходить з того, що правовстановлюючий документ на садкове майно виготовлений вже після смерті спадкодавця, а тому це перешкоджає видачі свідоцтва про право власності на спадщину, із яким закон пов'язує здійснення права спадкування на нерухоме майно. Відтак, за позивачкою після смерті [INFO] року її матері [PERSON] слід визнати право власності на 2/3 згаданої земельної ділянки за заповітом та на 1/3 її частину за законом. Питання визначення належності цього майна має вирішуватись у судовому порядку, оскільки рішення суду буде правовстановлюючим документом для оформлення права на це майно. Таким чином, заявлені позивачем права підлягають визнанню, а пред'явлений позов - задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved