Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про встановлення її основним наймачем квартири [ADDRESS], житловою площею 14,1 кв.м., з подальшим переведенням на неї особового рахунку на вказану квартиру. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що з 1999 року вона проживає в квартирі [ADDRESS]. У вказаній квартирі вона проживала зі своїм колишнім чоловіком [PERSON], шлюб з яким було розірвано згідно з рішенням Великомихайлівського районного суду Одеської області 07 травня 2008 року. У 2011 році позивачка уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище. З моменту другого укладання шлюбу її колишній чоловік у квартирі не мешкає та вона вважає, що він втратив право користування цією квартирою і просить суду встановити її основним наймачем, оскільки вона не була зареєстрована у вказаній квартирі. У судове засідання сторони не з'явилися. Позивачка надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд позов задовольнити, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач не повідомив суд про причини неявки, хоча про дату і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить розписка про одержання відповідачем судової повістки. Заява відповідача про розгляд справи за відсутності його представника до суду не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши обставини та докази по справі, суд дійшов до наступного. Судом встановлено, що згідно рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області 07 травня 2008 року розірвано шлюб, зареєстрований відділом РАГС Тарутинського РУЮ Одеської області 05.11.1988 року, актовий запис №48, між [PERSON] та [PERSON], розірвано. 29.01.2011 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим Першим Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції. (а.с.8) Судом встановлено, що з 1999 року [PERSON], [INFO] проживає в квартирі [ADDRESS]. Факт проживання позивачки у вказаній квартирі підтверджено довідкою від 15.01.2014 року, складеною Дільницею КП «ЖКС «Порто-Франківський» та актом обстеження квартири (а.с.4). Таким чином, з моменту вселення до зазначеної квартири, позивачка використовує її для особистого проживання, сплачує комунальні послуги. При цьому, за період експлуатації квартири позивачем виконано відновлювальний ремонт. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Згідно до ч. 1 ст. 63 цього Кодексу предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. За правилом ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до 1 ст. 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Згідно з ч. 2 ст. 65 ЖК УРСР Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім'ї в будь-який час розірвати договір найму. Відповідно до ст. 107 ЖК УРСР, у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Отже, враховуючи, що [PERSON] вселилася у квартиру за згоди наймача - колишнього чоловіка [PERSON], відсутність інших осіб, які б могли на законних підставах заперечувати проти вселення позивачки до спірної квартири, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. При цьому суд враховує тривалий характер користування цим приміщенням, відсутність, як в цьому, так і в іншому процесі заявленої вимоги від відповідача про виселення позивачки зі спірного приміщення, відсутність приписів інших уповноважених осіб про виселення позивачки зі спірної квартири. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Outcome: approved