Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-31 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Рембудсервіс Прилуки» про стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану щорічну відпустку та середній заробіток за час затримки. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 05 січня 2015 року її прийняли на роботу двірником в ТОВ «Рембудсервіс-Прилуки» та звільнили з 20 березня 2015 року з займаної посади за власним бажанням за ст.38 КЗпП. За період роботи з 05 січня по 20 березня 2015 року зарплату їй відповідач не виплачував. Крім того їй не було виплачено компенсацію за невикористану відпустку. При звільненні позивачки відповідач не здійснив повний розрахунок усіх належних їй сум, а саме: заборгованість по заробітній платі та компенсацію за невикористану відпустку, які й до цього часу не виплачені. В зв'язку із затримкою відповідачем розрахунку при звільненні, позивачка просить суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі, компенсацію за невикористану відпустку та середній заробіток за час затримки розрахунку по день постановлення рішення. Позивачка в судове засідання не з»явилася, але попередньо надала суду заяву в якій просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, у разі неявки відповідача в судове засідання проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, хоча був повідомлений про час та місце слухання справи належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивачки суд, на підставі наявних в справі доказів, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенню ст.224 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутністю осіб, які беруть участь в справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши наявні в справі докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного: 05 січня 2015 року [PERSON] прийнято на роботу в ТОВ «Рембудсервіс» на посаду двірника на підставі наказу №1-0000000 від 05.01.2015 року(а.с.4). 20 березня 2015 року [PERSON] звільнена з займаної посади за власним бажанням за ст.38 КЗпП України на підставі наказу №17 0000000 від 20.03.2015 р.( а.с.4). Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу наданих Пенсійним фондом України від 05.08.2016 року № 4326/08, сума заробітку з якої сплачено єдиний внесок за січень 2016 року становить 1754 грн., за лютий 2016 року - 1754 грн., березень -1169, 33 грн., всього 4677,33 грн.(а.с.21-22). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Структуру заробітної плати визначено статтею 2 Закону України «Про оплату праці», якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Таким чином судом встановлено, що невиплачена заробітна плата [PERSON] за період роботи з 05.01.2015 по 20.03.2015 становить 4677,33 гривень, оскільки відповідач добровільно заборгованість по заробітній платі позивачу не сплатив, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Згідно ч.1 ст. 83 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про відпустки», у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. При визначенні суми грошової компенсації за невикористані відпустки суд виходить з роз»яснень, даних в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», згідно яких при розгляді спору про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі ст.83 КЗпП вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної щорічної відпустки тільки в разі звільнення його з роботи, а в разі, якщо працівник не використав щорічну відпустку і за роки, що передували звільненню, суд на підставі ст.238 КЗпП має право стягнути грошову компенсацію за всі дні невикористаної відпустки, виходячи із середнього заробітку, який працівник має на час її проведення. Згідно з ст.75 КЗпП України щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарні дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Відповідно до ст.6 Закону України «Про відпустки», щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Оскільки [PERSON] працювала на ТОВ «Рембудсервіс Прилуки» з 05 січня по 20 березня 2015 року, то вона має право на 5 (п»ять) днів щорічної відпустки, виходячи із розрахунку 24(дні щорічної відпустки) х73 (календарні дні за відпрацьований період)/355 (дні у 2015 році за виключенням святкових днів) =5 днів. Відповідно до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, з послідуючими змінами, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Згідно зі ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 2 Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 року зі змінами, якою був затверджений Порядок обчислення середньої заробітної плати, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Відповідно до п. 8 Постанови нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні, а у випадках, передбачених чинним законодавством,- на число календарних днів за цей період. Оскільки позивачка перебувала в трудових відносинах з відповідачем з 05 січня 2015 року по 28 лютого 2015 року ( 40 робочих дні), заробітна плата за січень 2015 року становить 1754 грн., за лютий 2015 року 1754 грн., то її середньоденний заробіток складає 87,70 гривень.(3508 грн. (нарахована заробітна плата за два місяці) / 40 (кількість відпрацьованих днів)). В судовому засіданні встановлено, що позивачка має право на 5 днів щорічної відпустки, тому компенсація за 5 днів невикористаної щорічної відпустки становить 438, 50 грн. (5 (дні відпустки) х 87,70 (середньоденний заробіток). Тому позовні вимоги в частині стягнення компенсації за невикористану щорічну відпустку підлягають задоволенню, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 438 грн. 50 коп. компенсації. Відповідно до трудової книжки [PERSON] звільнена з роботи в ТОВ «Рембудсервіс Прилуки» 20 березня 2015 року. Отже, середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні з 20 березня 2015 року по день прийняття рішення суду, а саме по 01.09.2016 р. буде складати: 87,70 х367=32185,90 грн. де 367 - кількість робочих днів затримки виплати. Оскільки відповідач у день звільнення не провів остаточного розрахунку із позивачкою, а саме не сплатив заробітну плату, грошову компенсацію за невикористані відпустки, то відповідно з нього підлягає стягнення на користь позивачки середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 32185,90 грн. В своїй позовній заяві позивач просить стягнути середній заробіток за 357 днів затримки розрахунку, що становить 31308, 90 грн., то відповідно з відповідача на користь позивачки підлягає стягнення середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 31308, 90 грн. в межах заявлених вимог. Відповідно до ст.88 ч. 3 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved