Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить надати дозвіл для виїзду на тимчасово окуповану територію України неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] без згоди батька - [PERSON]. Свої вимоги мотивує тим, що від шлюбу з відповідачем, вона має сина - [PERSON], [INFO]. Шлюб було розірвано 19.06.2009 року, а дитина залишилася проживати разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач з дитиною не спілкується та кошти на його утримання не сплачує. Позивачка має намір оздоровити дитину та провідати бабусю дитини - [PERSON], яка мешкає у м. Щелкіно Ленінського району АР Крим, але отримати від відповідача дозволу на виїзд дитини не має можливості, так як не знає місце його проживання, а тому просить задовольнити позов. Позивачка до судового засідання не з'явилася, але подала заяву, в якій на позовних вимогах наполягала, просила розглядати справу за її відсутності та не заперечувала проти заочного розгляду справи у разі неявки відповідача. Відповідач до судового засідання двічі 15.05.2017 року та 07.06.2017 року не з'явився, хоча про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, а тому, за згодою позивачки суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до положень ст. 224 ЦПК України. Приймаючи до уваги заяву позивачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Біляївського районного управління юстиції Одеської області, шлюб між сторонами було розірвано 19 червня 2009 року (а.с. 6). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Біляївського районного управління юстиції Одеської області (а.с. 5). Згідно довідки № 53, виданої 05.04.2017 року Василівською сільською радою Біляївського району Одеської області, дитина зареєстрована та проживає разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] та знаходиться на її утриманні (а.с. 3). Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України», постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України». Статтею 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено правовий статус тимчасово окупованої території України, а саме: тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а ст. 10 вказаного Закону передбачено, що громадяни України мають право на вільний та безперешкодний в'їзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї через контрольні пункти в'їзду-виїзду за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Частиною 3 ст. 313 ЦК України та статтею 3 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 №57 із змінами і доповненнями визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Фізична особа, яка є громадянином України, має право на безперешкодне повернення в Україну. У абзаці 8 ч. 2 ст. 4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України» визначено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, якщо є рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Постановою КМ України від 04 червня 2015 року № 367 «Про затвердження Порядку в'їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї» визначено, що в'їзд на тимчасово окуповану територію України та виїзд з неї здійснюються через контрольні пункти громадян України - за умови пред'явлення будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України «Про громадянство України» або статтею 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України». В'їзд на тимчасово окуповану територію України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред'явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб пунктами 3-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 (ЗП України, 1995 р., № 4, ст. 92; 2010 р., № 65, ст. 2239). Виїзд з тимчасово окупованої території України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред'явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини у супроводі одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників чи в супроводі інших осіб, уповноважених одним із батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників. Отже, чинним законодавством передбачена необхідність згоди обох батьків на виїзд дитини за кордон, або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків у разі, якщо дитина не досягла 16-річного віку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 27 Європейської Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991 року, за якою держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя, поважати дитину, і здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Положення ст. 6 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. 31 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, визначають право дитини на відпочинок та охорону здоров'я. Вимоги статті 10 Конвенції про права дитини, передбачають право дитини залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Оскільки відповідач не надає нотаріально посвідченої згоди на виїзд дитини на окуповану територію України, а також, беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини на окуповану територію України, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог про надання дозволу на виїзд малолітнього [PERSON] до Автономної Республіки Крим без згоди батька.

Outcome: approved