Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, у якому з урахуванням уточнених позовних вимог просить розірвати договір довічного утримання від 19 травня 2007 року, укладений між [PERSON] та відповідачами по справі, посвідчений нотаріусом Чернігівської районної державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 2-2085 та скасувати державну реєстрація права власності [PERSON] та [PERSON] за кожним на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями в [ADDRESS]. Вимоги мотивовані тим, що позивачу на праві власності належала ? частина житлового будинку з надвірними будівлями в [ADDRESS]. 19 травня 2007 року між позивачем та відповідачами укладено договір довічного утримання, посвідчений нотаріально, за яким позивач передала належне їй право на ? частину зазначеного будинку у власність відповідачам, а відповідачі зобов'язувались здійснювати за нею догляд. Зазначає, що відповідач [PERSON] належним чином не виконує умов договору по її утриманню, більше року взагалі не з'являвся, погрожує відключенням постачання газу та фізичною розправою. Відповідачка [PERSON] позбавлена можливості повноцінно виконувати умови договору, оскільки проживає у м. Чернігов, має сім'ю, такий періодичний догляд спонукає позивача на розірвання договору довічного утримання. У разі неналежного виконання набувачем своїх обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане за договором. На даний час позивач проживає у частині будинку, що належав їй на праві власності до укладення договору довічного утримання, харчується та лікується за власні кошти, побутові питання допомагають вирішувати сторонні люди. З таких підстав вважає, що має право на розірвання спірного договору та скасування державної реєстрації права власності на майно. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, її явка була визнана судом обов'язковою, проте суду надано довідку Чернігівського районного центру Первинної медико- санітарної допомоги від 01 листопада 2017 року про те, що [PERSON] встановлено ряд захворювань, в силу яких за станом здоров'я вона не здатна до самообслуговування та потребує постійного амбулаторного лікування. У судовому засіданні представник позивачки [PERSON] підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та просила суд їх задовольнити. Зазначила, що договором передбачено перелік послуг, які повинна отримувати позивач, однак таких послуг вона не отримує. Відповідач [PERSON] взагалі більше року не з'являється до позивача, натомість, погрожує їй фізичною розправою, відповідач [PERSON] не в повному обсязі виконує умови договору. Позивача доглядають сторонні люди, за таких умов вона має намір розірвати договір довічного утримання, оскільки не отримує оговорених договором послуг. Відповідач [PERSON] зазначив суду, що після укладення договору довічного утримання позивач не вимагала у повній мірі виконувати умови договору, вона сама справлялась себе обслуговувати. Протягом останнього року він дійсно не з'являється у позивача, але тому, що у нього виникають конфлікти з [PERSON], яка не впускає його до будинку. Заперечення представника відповідача [PERSON] зводяться до того, що до 2016 року не виникало питань щодо виконання умов даного договору. Відповідач не заперечує проти розірвання договору добровільно, тому вважає, що у даному випадку відсутній спір. Відповідач [PERSON] не заперечувала проти задоволення позовних вимог, підтвердила, що дійсно неналежним чином виконує умови договору, оскільки проживає у іншому населеному пункті, має свою сім'ю, хворобливий стан здоров'я. Представники третіх осіб у судове засідання не з'явились, надали заяви з проханням справу розглянути без їх участі. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 19 травня 2007 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON]укладно договір довічного утримання. За умовами якого [PERSON] передала у рівних частинах у власність [PERSON] та [PERSON] ? частину житлового будинку [ADDRESS], а відповідачі зобов'язались забезпечувати її утриманням та доглядом довічно на умовах цього договору.( а.с.7) За повідомленням Чернігівського районного бюро технічної інвентаризації від 17 жовтня 2017 року право власності на житловий будинок з надвірними будівлями в [ADDRESS] зареєстровано за: [PERSON] в частці ? частина згідно договору довічного утримання від 19 травня 2007 року, [PERSON] в частці ? частина згідно договору довічного утримання від 19 травня 2007 року та в частці ? частини згідно договору дарування від 21 вересня 2011 року ( а.с. 54). За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст.744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. У статті 749 ЦК України закріплено обов'язки набувача за договором довічного утримання (догляду). У такому договорі можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача (частина перша цієї статті). За цим Договором п.2.1, 2.2 матеральне забезпечення з утримання (догляду), яке щомісячно має надаватись відчужувачу оцінюється сторонами у сумі однієї мінімальної заробітної плати. Утримання визначається сторонами у вигляді: забезпечення відчужувача житлом шляхом збереження права безоплатного довічного проживання у вказаній частині відчужуваного будинку з правом користування допоміжними приміщеннями та надвірними будівлями; забезпечення щоденним триразовим калорійним харчуванням ( сніданок, обід, вечеря); забезпечення придатним для носіння одягом та взуттям; здійснення догляду та надання приміщення будинку), ремонт побутової та іншої техніки; забезпечення належними лікувальними засобами; забезпечення радіо, телевізійним зв'язком; не створювати перешкоди для відвідання відчужувача родичами та знайомими; забезпечення по смерті відчужувача всіма необхідними ритуально - обрядовими послугами ( поховання, поминання, належне оформлення могили тощо). У судовому засіданні, і відповідач [PERSON], і відповідач [PERSON] не заперечували, що належне, як передбачено вищевказаним договором, утримання позивачки не здійснюється. Тобто сторони погодились, що в даному випадку має місце неналежне виконання умов договору довічного утримання. Свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили також у судовому засіданні про неналежний догляд з боку відповідачів за [PERSON] Свідок [PERSON] підтвердила у судовому засіданні, що позивач дійсно має намір розірвати договір довічного утримання у судовому порядку, з чим за її словами і звернулась до суду. Пунктом 1 ч.1 ст.755 ЦК України визначено, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду, зокрема, на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. Згідно з ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] внаслідок неналежного виконання умов договору довічного утримання з боку відповідачів позбавлена належного догляду, утримання та забезпечення за договором. П.3.1.1,3.1.2 Договору пердбачено право відчужувача вимагати своєчасного та повного надання догляду від набувачів згідно п. 2 Договору, вимагати розірвання Договору у разі невиконання або неналежного виконання набувачами своїх прав за цим Договором. Пунктом 4.3 Договору передбачено, що він може бути розірваний за згодою сторін, а у випадку невиконання його умов і відмови від добровільного розірвання - у судовому порядку. Відповідач [PERSON] визнає, що догляд за договором не здійснюється, проте заперечує, що існують передумови для розірвання договору у судовому порядку, оскільки він не заперечує проти добровільного розірвання договору у нотаріуса, а тому вважає, що відповідно до п. 4.3 укладеного між сторонами договору не має підстав для розірвання договору у судовому порядку. Надані відповідачем [PERSON] заяви на згоду добровільно розірвати договір довічного утримання у нотаріуса ( а.с. 12, 60) суд розцінює критично, як намагання затягнути розгляд справи, спонукати позивача залишити позов без розгляду, оскільки такі заяви з'являються після звернення позивача до суду та фактично ініціатива розірвання договору перекладається на позивача, однак зважаючи на вік позивача та стан її здоров'я вона позбавлена можливості організувати зустріч сторін у нотаріуса для забезпечення нотаріального розірвання договору. І як результат при неналежному виконанні умов договору довічного утримання позивачка позбавляється можливості до його розірвання у позасудовому порядку. При цьому суд виходить також і із солідарного обов'язку обох відповідачів здійснювати догляд за позивачем. Таким чином судом встановлено, наявність обставин, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України щодо неналежного виконання набувачами за договором довічного утримання своїх обов'язків, тому суд дійшов висновку про розірвання такого договору за вимогою позивача. Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (ч.1 ст.756 ЦК України). Відповідно до ст. 26 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою КМУ від 26 жовтня 2011 року № 1141, державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Таким чином у разі задоволення позовних вимог позивача про розірвання договору довічного утримання слід скасувати і державну реєстрацію права власності відповідачів на відповідну частину житлового будинку з надвірними будівлями, набутими ними за цим договором. Судові витрати відповідно до ст.. 88 ЦПК України сплачені позивачем при зверненні до суду підлягають стягненню з відповідачів у дольовому порядку. На підставі викладеного,

Outcome: approved