Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-04 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом , посилаючись на те, що 25.12.2012 між нею та відповідачем був укладений шлюб, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького МУЮ в книзі актів про одруження зроблено відповідний актовий запис за № 1939. Від даного шлюбу мають двоє дітей: - [PERSON] , [INFO], - [PERSON] , [INFO]. Стверджує, що шлюбно-сімейні відносини з відповідачем припинились, не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства та сімейного бюджету. Спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки у них різні та несумісні характери та відсутнє взаєморозуміння. На даний час шлюб між ними носить лише формальний характер. На підставі вищевказаного, посилаючись на норми матеріального права, просить суд шлюб між нею та відповідачем розірвати; малолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] залишити проживати разом з нею. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, посилаючись на доводи викладені в позовній заяві. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав та не заперечував щодо їх задоволення. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки це не суперечить Закону, а також правам та інтересам сторін. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дане правило також закріплене у ст. 60 цього ж Кодексу Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 212 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного: Правовідносини щодо розірвання шлюбу у системному зв'язку регулюються: - ст.51 Конституції України, відповідно до якої, шлюб грунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. - ч.1.ст 3 Сімейного Кодексу України, згідно якої сім'я є первинним та основним осередком суспільства; - ч.1 ст.24 Сімейного Кодексу України, згідно якої шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається; - ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України - шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу; - частиною 3 ст. 109 цього ж Кодексу, якою передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей; - ст. 112 СК України , в якій зазначено, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 25.12.2012 між позивачкою та відповідачем був укладений шлюб, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького МУЮ в книзі актів про одруження зроблено відповідний актовий запис за № 1939 /а.с.4/. Як вбачається із досліджених у судовому засіданні доказів та свідчень сторін - шлюб носить формальний характер, подружні відносини між сторонами фактично припинені. Зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги щодо розірвання шлюбу між сторонами підлягають задоволенню. Судом встановлено, що у сторін є двоє дітей: - [PERSON] , [INFO], - [PERSON] , [INFO] (а.с.7-8). Відповідно до ч.1 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Оскільки , відповідач не заперечував щодо проживання малолітніх дітей разом з матір'ю, суд приходить до висновку, що дані позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved