Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити відповідача батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 26.11.2011 між нею та [PERSON] було укладено шлюб. У шлюбі у них народився син: [PERSON] , [INFO] . Рішенням Галицького районного суду від 19.05.2014 року шлюб між ними розірвано. Їхня сім`я розпалася у зв`язку з несхожістю характерами та різними поглядами на сімейне життя. Відповідач жодним чином не брав участь у вихованні сина, усунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. 21.04.2017 року на підставі рішення Франківського районного суду міста Львова було видано виконавчий лист №2/465/1541/17 від 05.05.2017, з якого вбачалось, що [PERSON] зобов`язаний сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 грн. щомісячно на утримання сина [PERSON] до досягнення останнім повноліття, як наслідок було відкрито виконавче провадження. Відповідач жодним чином не виконував рішення суду щодо аліментів. На момент звернення позивачки до суду з цим позовом, розмір заборгованості відповідача щодо сплати аліментів становив близько 33000,00 гривень. Відповідач лише 5 разів відвідав дитину, не цікавиться її справами, не надає матеріальної допомоги, не бере участі у її вихованні. 25.02.2019 року орган опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача. Враховуючи викладене, звернулася з даним позовом до суду. Позивачка у судове засідання не з`явилася, надіслала на адресу суду заяву, у якій просить слухати дану справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного рішення у справі. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про місце, день та час розгляду справи у встановленому законом порядку. Відзиву на позовну заяву не подав. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради у судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду заяву, у якій просить слухати дану справу за його відсутності, щодо позовних вимог не заперечує, не заперечує проти заочного рішення у справі. Відповідно до положень ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився у судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами загального позовного провадження з повідомлення сторін, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ЛМУЮ 07 червня 2012 року, [PERSON] є батьком, а [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Рішенням Галицького районного суду від 19.05.2014 року у справі №461/2435/14-ц шлюб між позивачкою і відповідачем, зареєстрований 26 листопада 2011 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, розірвано. Рішенням Франківського районного суду від 21.04.2017 року у справі №465/1413/17 ухвалено стягувати з [PERSON] користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі 1500 грн., але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення позивачки до суду, тобто з 13.07.2017 року, і до досягнення дитиною повноліття. Згідно розрахунку заборгованості по аліментах від 08.01.2019 у виконавчому провадженні ВП 54359774, заборгованість [PERSON] , [INFO] у період з березня 2017 року до грудня 2018 року, станом на 08.01.2019 року становить 33000,00 гривень. З довідки про склад сім`ї №57 від 09.01.2019 року вбачається, що за адресою [ADDRESS] , зареєстрована позивачка [PERSON] . Крім цього, у квартирі проживає син позивачки - [PERSON] . Як вбачається з акту обстеження умов проживання за адресою [ADDRESS] від 15.01.2019, квартира перебуває у задовільному стані, жителі потребують покращення матеріальних умов. У висновку органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради від 25.02.2019 зазначено, що [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , самоусунувся від виконання батьківських обов`язків щодо свого сина - [PERSON] , 2012 р.н., не дбає про духовний та фізичний розвиток дитини, матеріально не забезпечує, не з`явився на засідання комісії з питань захисту дитини, хоча належним чином повідомлявся, а тому комісія вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо дитини, [PERSON] , 2012 р.н. Відповідно до вимог ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дітей, турбуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч.1 ст.151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст.ст.9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991р., № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. За змістом роз`яснень, викладених у п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усунення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини, тобто якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що позивачкою доведено, а відповідачем не спростовано факт того, що останній ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно сина [PERSON] не піклується про нього, не забезпечує його матеріально і в подальшому не має наміру цього робити. Відповідно до ч.2 ст.166 Сімейного кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Таким чином, беручи до уваги усе вище викладене, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved