Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

позивачка звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «БГ Банк» про стягнення суми коштів та в своїх позовних вимог зазначила, що 31 грудня 2010 року між нею та ВАТ «БГ Банк» правонаступником якого є ПАТ «БГ Банк», був укладений договір банківського рахунку [NUMBER] (пакет мультивалютний), відповідно до якого банк відкриває клієнту поточний рахунок [NUMBER] в трьох валютах (гривні, доларах США, Євро) та зобов'язується приймати та зараховувати грошові кошти, що надходять клієнту, для зберігання і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів. В зв'язку з чим вона просила стягнути кошти з відповідача по рахунку [NUMBER], сума яких становить 11467,00 дол. США, суму пені в розмірі 7772,27 грн., інфляційні втрати в розмірі 1909/,43 грн., 3% річних в розмірі 986,48 грн.. З метою повернення суми з вказаного рахунку, позивач звернувся до відповідача з вимогою повернення коштів за вищевказаним договором. Однак, відповідач не виконав свій обов'язок щодо повернення грошових коштів належних позивачу в повному обсязі. Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив, однак звернувся з запереченнями, в яких зазначив, що вимога щодо стягнення інфляційних втрат не може підлягати задоволенню, так як індексації підлягає лише грошова одиниця України якою є гривня, а кошти на вказаний рахунок внесено в доларах США, також зазначив, що жодне положення договору та норма цивільного законодавства не передбачає обов'язку банку щодо сплати грошових коштів на користь позивача за рахунок власних фінансових активів. Вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Так, перевіряючи обставини справи, у судовому засіданні встановлено, що 31 грудня 2010 року між позивачем та ВАТ «БГ Банк» правонаступником якого є ПАТ «БГ Банк», був укладений договір банківського рахунку [NUMBER] (пакет мультивалютний), відповідно до якого банк відкриває клієнту поточний рахунок [NUMBER] в трьох валютах (гривні, доларах США, Євро) (а.с.5-6). 26.06.2014 року заявником було подано заяву на ім'я Голови правління ПАТ «Банк Перший» про повернення коштів з поточного рахунку [NUMBER] в сумі 11467,00 дол. США, проте відповідач не повернув позивачу вказані кошти, що знаходяться на вищевказаному рахунку (а.с.7). Згідно п. 1.1 умов договору банківського рахунку в порядку та на умовах визначених цим договором банк відкриває клієнту поточний рахунок [NUMBER] в трьох валютах (гривні, доларах США, Євро), на який зобов'язується приймати та зараховувати грогові кошти, що надходять клієнту, для зберігання і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів. Згідно п. 1.2 умов договору банківського рахунку банк надає клієнту послуги з приймання та зарахування на рахунок грошових коштів, що йому надходять, виконує розпорядження клієнта про перерахування та видачу відповідних сум з рахунку та проводить інші операції по рахунку відповідно до умов цього договору та законодавства України, а клієнт здійснює оплату наданих банком послуг у розмірі, визначеному діючими тарифами в банку. Згідно ст. 1166 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Відповідно до виписки від 26.06.2014 року по особовому рахунку [NUMBER], вбачається, що залишок коштів по вказаному рахунку становить 11 467,00 дол. США. (а.с.9-12), тому вони підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Щодо стягнення 3% річних необхідно зазначити, що так як відповідач прострочив виконання умов Договору банківського рахунку за період часу з 27.06.2014 року по 22.09.2014 року (88 днів), з відповідача підлягає стягненню сума трьох відсотків річних за час невиконання ним взятих на себе зобов'язань за період часу з 27.06.2014 року по 22.09.2014 року, в розмірі 82,94 дол. США, так як кошти на вищевказаний рахунок було зараховано в іноземній валюті, а саме в доларах США. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача коштів по особовому рахунку [NUMBER], в розмірі 11 467,00 дол. США та 3% річних за період з 27.06.2014 року по 22.09.2014 року, що в загальній сумі становить 11549, 94 дол. США. Однак, щодо стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних витрат в розмірі 1909,43 грн., суд вважає за необхідне відмовити в даній частині, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що Договір банківського рахунку сторонами було укладено у доларах США, а оскільки індекс інфляції - це покажчик характеристики динаміки загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлені в національній валюті - гривні, норма ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленої інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначено договором у гривні. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України (висловленої під час розгляду справи №6-113цс 14) вбачається, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Позовні вимоги щодо стягнення щодо стягнення з відповідача суми пені в розмірі облікової ставки НБУ то вказана вимога не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні, так як ч.3 ст. 549 ЦК України не передбачено обрахунок стягнення пені, в розмірі облікової ставки НБУ та умовами договору не передбачено відсоткової ставки та стягнення пені за прострочення виконання зобов'язання, а вимоги вказаної норми Закону не передбачають такого розміру неустойки. Згідно положень ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, оскільки заявлені позовні вимоги частково знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити частково: стягнути з відповідача на користь позивача суму грошових коштів згідно договору банківського рахунку [NUMBER] від 31.12.2010 року в розмірі 11549,94 доларів США. Судові витрати розподіляються судом відповідно до ст.88 ЦПК України: пропорційно до задоволених вимог: 11 549,94 дол. США, що в еквіваленті відповідно до курсу НБУ складає 179951,26 грн. тому судовий збір становить 1799,51 грн.. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 41, 129 Конституції України, ст. 625, 1166 ЦК України та

Outcome: partial