Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача за участю третьої особи: [PERSON], в якому просить визнати за нею право власності на квартиру № 25 в житловому будинку № 44 по проспекту 50-річчя Перемоги в м. Мелітополі Запорізької області та право власності на 1/3 частину гаражу № 421, розташованого за адресою: ОГК № 1 по вул. Жуковського в м. Мелітополі Запорізької області в порядку спадкування за заповітом після померлої 13 березня 2014 року [PERSON]. В обґрунтування вказує, що померла [PERSON] є її бабусею. Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме: квартиру № 25 в житловому будинку № 44 по проспекту 50-річчя Перемоги в м. Мелітополі Запорізької області та на 1/3 частину гаражу № 421, розташованого за адресою: ОГК № 1 по вул. Жуковського в м. Мелітополі Запорізької області. 27 липня 1991 року [PERSON] склала заповіт, в якому на випадок своєї смерті зробила розпорядження: все своє майно, яке на день смерті буде їй належати, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, заповіла позивачці - [PERSON]. Після укладення шлюбу позивачка змінила своє прізвище з Рижакова на Васільєва. В жовтні 2014 року в інтересах позивачки, на підставі довіреності [PERSON] звернулася до Мелітопольської державної нотаріальної контори для отримання [PERSON] свідоцтва про право на спадщину на вищезазначене майно, яке належало її померлій бабусі - [PERSON], однак їй було відмовлено з тієї причини, що не підтверджено право спадкодавця на вищевказане майно. Вирішити дане питання в позасудовому порядку не виявилося можливим, тому позивачка була змушена звернутися до суду. 19 березня 2015 року третя особа [PERSON] звернулася із позовом до [PERSON], за участю третьої особи: Мелітопольської державної нотаріальної контори, в якому просить визнати недійсним заповіт, складений [PERSON] на користь [PERSON], посвідчений державним нотаріусом Мелітопольської державної нотаріальної контори [PERSON] 27.07.1991 року. В обґрунтування посилається на те, що [PERSON], яка померла 13 березня 2014 року доводиться їй рідною тіткою. З 1991 року і по день своєї смерті [PERSON] проживала разом з нею. Протягом всього періоду проживання з [PERSON], [PERSON] утримувала її та доглядала за нею. Після смерті тітки, взяла на себе всі обовязки та витрати, повязані з організацією її похорон. До складу спадщини увійшли всі права та обовязки [PERSON], а саме: права на майно, яке належало їй на праві власності: житлова квартира [ADDRESS], житлова квартира № 25 в житловому будинку № 44 по проспекту 50-річчя Перемоги в м. Мелітополі Запорізької області та 1/3 частина гаражу № 421, розташованого за адресою: ОГК № 1 по вул. Жуковського в м. Мелітополі Запорізької області. Враховуючи те, що [PERSON] на момент смерті не мала чоловіка, батьків чи дітей, після її поховання [PERSON], яка останні роки утримувала спадкодавця, піклувалася та матеріально забезпечувала її, звернулася до Мелітопольської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак через деякий час після подання вказаної заяви, [PERSON] дізналася про те, що до Мелітопольської державної нотаріальної контори від онуки померлої [PERSON] - [PERSON] надійшла заява про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27 липня 1991 року. Наскільки їй відомо, її тітка за час свого життя не складала заповіту на випадок смерті, тим більше на користь [PERSON]. Вважає, що в момент складання вказаного заповіту [PERSON] не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними у звязку з наступним. На початку 90-х років [PERSON] подавала ознаки психічного розладу здоровя, через що, в подальшому до кінця її життя в неї спостерігалося порушення сприйняття, мислення, емоцій, інтелекту та памяті, постійно змінювалося відношення до життя, суспільства та самої себе. Як наслідок, рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 09.04.2012 року [PERSON] визнано недієздатною, оскільки вона виявляла ознаки деменції внаслідок органічного ураження головного мозку судинного генеза (церебральний атеросклероз, гіпертонічна хвороба), внаслідок чого вона не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 21.12.2012 року [PERSON] призначено опікуном над [PERSON] Таким чином, вважає, що заповіт від 27 липня 1991 року, складений [PERSON] необхідно визнати недійсним. В судових засіданнях представник позивачки [PERSON] який діє на підставі довіреності, на позовних вимогах наполягав, просив позов задовольнити в повному обсязі, в задоволенні позовних вимог [PERSON] просить відмовити повністю за їх необґрунтованістю та недоведеністю. В судове засідання 01 грудня 2015 року позивачка та її представник не зявилися, від [PERSON] надійшла заява про проведення судового засідання за його відсутності, на позовних вимогах наполягає та просить задовольнити позов в повному обсязі. В задоволенні позовних вимог [PERSON] просить відмовити повністю. Представник відповідача за первісним позовом Мелітопольської міської ради Запорізької області в судове засідання не зявився, просить слухати справу за відсутності представника, надіслав заперечення на позовну заяву [PERSON], вважає, що в позові слід відмовити. Вказує, що право власності на обєкти нерухомого майна може бути визнано за спадкодавцем виключно за умови наявності документів про право власності на землю або про право користування земельною ділянкою, що видані на імя спадкодавця або спадкоємця. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. Позивачкою не надано жодних доказів для набуття права власності на спадкове нерухоме майно гараж. В судове засідання представник третьої особи за позовом третьої особи з самостійними вимогами - Мелітопольської державної нотаріальної контори, не зявився, надіслав заяву про розгляд справ за його відсутності, проти задоволення позовної заяви не заперечує. В судовому засіданні третя особа з самостійними вимогами [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали свої позовні вимоги в повному обсязі за обставинами, вказаним в позові та просили їх задовольнити. В позові [PERSON] просили відмовити повністю. Дослідивши матеріали справи, вислухавши сторін, допитавши свідків, суд приходить до висновку, що заявлений [PERSON] позов підлягає задоволенню, в задоволенні ж позову [PERSON] слід відмовити, виходячи з наступного. Згідно ч.1,2 ст.1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю; право на заповіт здійснюється особисто. Відповідно до ч.1 ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. За ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі шостій ЦК України немає відповідного правила. Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права та інтереси порушені. Судом встановлено, що 27 липня 1991 року [PERSON] складено заповіт, який посвідчено державним нотаріусом Мелітопольської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 1-2788, яким вона на випадок своєї смерті зробила розпорядження: все своє майно, яке на день смерті буде їй належати, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, заповідає - [PERSON] (а.с.62 зворотній бік). 13 березня 2014 року [PERSON] померла, про що свідчить копія свідоцтва про смерть. /а.с. 14/. Як вбачається з копії спадкової справи № 457/2014 до майна померлої 13 березня 2014 року [PERSON] - від [PERSON] 08 вересня 2014 року надійшла заява про прийняття спадщини за законом на квартиру № 25 в житловому будинку № 44 по проспекту 50-річчя Перемоги в м. Мелітополі Запорізької області; від [PERSON] 18 липня 2014 року надійшла заява про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру № 25 в житловому будинку № 44 по проспекту 50-річчя Перемоги в м. Мелітополі Запорізької області, на квартиру [ADDRESS] та на гараж № 421, розташованого за адресою: ОГК № 1 по вул. Жуковського в м. Мелітополі Запорізької області. /а.с. 57-зворотня сторінка, 58/. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] пояснили, що в 1990-х роках стан здоров»я [PERSON] був цілком адекватним, і тільки у 2010 році вони помітили зміни у її поведінці, що почали викликати сумніви в її адекватності. Свідок [PERSON] пояснила, що бачила [PERSON] у 2004-2006 роках і поведінка останньої не викликала ніяких хвилювань за її здоров»я. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 09.04.2012 року [PERSON] визнано недієздатною, оскільки вона виявляла ознаки деменції внаслідок органічного ураження головного мозку судинного генеза (церебральний атеросклероз, гіпертонічна хвороба), внаслідок чого вона не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Рішеннями Мелітопольського міськрайонного суду від 06 липня 2012 року, потім від 21.12.2012 року призначено опікунами над [PERSON] -[PERSON], згодом-Іванову З.С.-відповідно (а.с. 102,147). Однак, відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 554 від 15.09.2015 року КУ Обласна клінічна психіатрична лікарня Запорізької обласної ради [PERSON], [INFO], яка померла 13.03.2014 року, психічних розладів на момент складання заповіту станом на 27.07.1991 року не виявляла. Внаслідок чого, [PERSON] могла в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час складання заповіту. В звязку з відсутністю характеризуючого [PERSON] матеріалу або медичної документації з описом психічного стану підекспертної на час складання спірного заповіту від 27.07.1991 року, визначити індивідуально-психологічні властивості останньої, неможливо. Крім того, як вбачається з медичної карти № 856 стаціонарного хворого, [PERSON] повторно госпіталізовано до психіатричного відділення Мелітопольської ПД 11 листопада 2011 року. Вперше госпіталізовано у травні 2011 року. Будь-які дані стосовно її неадекватної поведінки у 1990-х роках в медичній документації відсутні. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначена презумпція психічного здоров'я, суть якої полягає в тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Крім того,суд враховує, що і укладення договору купівлі-продажу однокімнатної квартири № 25 у житловому будинку № 44 по проспекту 50-річчя Перемоги в м. Мелітополі Запорізької області, що є предметом позову, який ніким не оскаржується, [PERSON] відбулося в один день із складанням оскаржуваного заповіту, а саме- 27.07.1991 року. На підставі викладеного, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним не підлягають задоволенню. Суд не приймає до уваги покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які охарактеризували поведінку [PERSON] на початку 1990-х років, як таку, що мала деякі причудливості (могла піти з дому та заблукати, не довіряла нікому свої речі, була забувчивою, могла збирати по смітникам пляшки хоча не була у скруті, на свій день народження приблизно у 1990 році не впізнала сина [PERSON]-[PERSON] тощо) особливо після смерті сина у 1993 році , оскільки такі покази є суб»єктивними, не дають підстави однозначно та об»єктивно стверджувати про наявність підстав для визнання складеного в такому стані заповіту недійсним з підстав, передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК України. Крім того, жоден із свідків не спілкувався з [PERSON] в день складання нею заповіту. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON], суд виходив з наступного. 13 березня 2014 року померла [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про смерть. /а.с. 14/. До складу спадщини після смерті [PERSON] входить - квартира № 25 в житловому будинку № 44 по проспекту 50-річчя Перемоги в м. Мелітополі Запорізької області, 1/3 частина гаражу № 421, розташованого за адресою: ОГК № 1 по вул. Жуковського в м. Мелітополі Запорізької області. Так,згідно копії відповіді КП «ММБТІ» від 04.10.2014 року № 3000, станом на 01.01.2013 року, право власності на однокімнатну квартиру № 25, що складає 1/100 частку всього житлового будинку № 44 по проспекту 50-річчя Перемоги в м. Мелітополі Запорізької області зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Мелітопольською державною нотаріальною конторою Запорізької області від 27.07.1991 року за р№ 1-2785. /а.с. 20/; згідно копії рішення Мелітопольського міського суду від 06.12.1993 року, за [PERSON] визнано право власності в порядку спадкування після померлого чоловіка-Рижакова В.М. на 1/3 частину гаражу № 421, розташованого за адресою: ОГК № 1 по вул. Жуковського в м. Мелітополі Запорізької області (а.с.36). Як вбачається з копії заповіту, складеного 27 липня 1991 року та посвідченого державним нотаріусом Мелітопольської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 1-2788, [PERSON] на випадок своєї смерті зробила розпорядження: все своє майно, яке на день смерті буде їй належати, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, заповідає - [PERSON] (а.с.62 зворотній бік). Відповідно до копій свідоцтва про народження та про укладення шлюбу [PERSON] змінила прізвище на Васільєва. /а.с. 8, 9/. Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до\~ст. 1233 ЦК України\~заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ч. 1\~ст. 1222 ЦК України\~спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до\~ст. 1223 ЦК України\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право призначення спадкоємців, без зазначення причини згідно\~ст. 1235 ЦК України\~належить виключно заповідачу. Спадкування за заповітом виключає можливість здійснення спадкування за законом (ст. 1223 ЦК України). Однак, позивачка не має можливості оформити спадщину на вищевказане майно після померлої бабусі, оскільки згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29.10.2014 року державним нотаріусом [PERSON], [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно померлої, а саме: на квартиру № 25 в житловому будинку № 44 по проспекту 50-річчя Перемоги в м. Мелітополі Запорізької області, на квартиру [ADDRESS] та на гараж № 421, розташованого за адресою: ОГК № 1 по вул. Жуковського в м. Мелітополі Запорізької області, оскільки не було надано документи, які підтверджують право власності спадкодавця на це майно. /а.с.24/ Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року Про судову практику у справах про спадкування за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки стосовно визнання за нею права власності на квартиру № 25 у житловому будинку № 44 по проспекту 50 річчя Перемоги в м. Мелітополі Запорізької області та на 1/3 частину гаражу № 421, розташованого за адресою: ОГК № 1 по вул. Жуковського в м. Мелітополі Запорізької області в порядку спадкування за заповітом після померлої 13 березня 2014 року [PERSON] є \~законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Суд зауважує, що законодавство, діюче на час винесення рішення Мелітопольським міським судом від 06.12.1993 року про визнання за [PERSON] права власності на 1/3 частину гаражу № 421, розташованого за адресою: ОГК № 1 по вул. Жуковського в м. Мелітополі Запорізької області не пов»язувало час виникнення права власності на майно з моментом державної реєстрації такого права, тому приходить до висновку, що власником 1/3 частини гаражу № 421, розташованого за адресою: ОГК № 1 по вул. Жуковського в м. Мелітополі є саме [PERSON] на підставі вказаного рішення суду, яке набрало законної сили 27 січня 1994 року. Отже, єдиним можливим способом захисту позивачки щодо реалізації її права на спадкування за заповітом 1/3 частини гаражу є саме визнання права власності за нею на таке майно. На підставі викладеного,

Outcome: approved