Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-23 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою та свої вимоги обґрунтовує тим, що їй - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності належить житлове приміщення [ADDRESS];[ADDRESS]. Вказане житлове приміщення було перетворене у одну квартиру шляхом об'єднання двох сусідніх кімнат у гуртожитку (кімнат [ADDRESS] і [ADDRESS]). На даний час, згідно технічного паспорту, вказана квартира складається з: житлової кімнати (кімнати [NUMBER]) - 8 кв. метрів, житлової кімнати (кімнати [NUMBER]) - 13,6 кв. метрів, кухні (кімната [NUMBER]) - 6,0 кв. метрів, санвузлу (кімната [NUMBER]) - 2,1 кв. метри, туалет (кімната [NUMBER]) - 4,1 кв. метрів, коридору (кімната [NUMBER]) - 2,2 кв. метри. Згідно свідоцтва про право власності САК №581708 від 04.04.2014 року, кожному з власників належить частина в розмірі 1/3. Позивач і Відповідач перебували у шлюбі з 11.08.1994 року по 15.02.2006 року. Від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO]. Після розлучення Позивач, Відповідач та їх син мешкають разом в одній квартирі хоч і ведуть домашнє господарство окремо одне від одного. Вона з сином проживають разом у частині житлового приміщення, яка раніше була кімнатою [ADDRESS] гуртожитку, яка складається з коридору (кімната [NUMBER]), площею 2,2 кв. метри, санвузлу (кімната [NUMBER]) - 2,1 кв. метри, кухні (кімната [NUMBER]) - 6,0 кв. метрів, житлової кімнати (кімнати [NUMBER]) - 8 кв. метрів, а Відповідач проживає в іншій частині квартири, яка раніше була кімнатою [ADDRESS] гуртожитку та складається з туалету (кімната [NUMBER]) - 4,1 кв. метрів, житлової кімнати (кімнати [NUMBER]) - 13,6 кв. метрів. За час подружнього життя для сплати комунальних та інших видів платежів був оформлений один особовий рахунок на її ім'я. Проте, після розлучення Відповідач необґрунтовано відмовився від сплати своєї частки за комунальні та інші види послуг. Таким чином, вона фактично має сплачувати комунальні та інші види платежів і за Відповідача. Всі претензії від обслуговуючих організацій щодо наявності заборгованості направляються на її ім'я. Відтак, у неї виникла необхідність для оформлення окремого, від Відповідача, особового рахунку. Оскільки, комунальні платежі розраховуються виходячи з площі, на якій мешкає особа, то у неї виникла необхідність виділити в окреме користування частину житлового приміщення [ADDRESS];[ADDRESS], в якій вона мешкає разом з сином, а саме бувшу кімнату гуртожитку [ADDRESS]. Просить встановити наступний порядок користування житловим приміщенням [ADDRESS];[ADDRESS] між співвласниками: коридор (кімната [NUMBER]), площею 2,2 кв. метри, санвузол (кімната [NUMBER]) - 2,1 кв. метри, кухня (кімната [NUMBER]) - 6,0 кв. метрів, житлова кімната (кімнати [NUMBER]) - 8 кв. метрів - [PERSON] та [PERSON]. Туалет (кімната [NUMBER]) - 4,1 кв. метрів, житлова кімната (кімнати [NUMBER]) - 13,6 кв. метрів - [PERSON]. В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON], позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON], повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з'явився. Третя особа Сумська міська рада - повідомлена належним чином про час та місце судового розгляду справи, в судове засідання представник не з'явився, в заявленому клопотанні просять розглядати справу у відсутність представника. Третя особа Виконавчий комітет Сумської міської ради - повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду справи, в судове засідання представник не з'явився, в заявленому клопотанні просять розглядати справу у відсутність представника. Третя особа - [PERSON], повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з'явився. Суд заслухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає, з наступних підстав. Судом встановлено, що, як вбачається з копії свідоцтва про право власності на житло від 04.04.2014 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві спільної часткової власності по 1/3 частині належить житлове приміщення [ADDRESS], [ADDRESS], загальною площею 36,1 кв.м та складається з: житлової кімнати (кімнати [NUMBER]) - 8,1 кв. метрів, житлової кімнати (кімнати [NUMBER]) - 13,6 кв. метрів, кухні (кімната [NUMBER]) - 6,0 кв. метрів, санвузлу (кімната [NUMBER]) - 2,1 кв. метри, туалет (кімната [NUMBER]) - 4,1 кв. метрів, коридору (кімната [NUMBER]) - 2,2 кв. метри (оригінал свідоцтва позивачкою надано не було)(а.с. 4). В житловому приміщенні [ADDRESS], [ADDRESS] зареєстровані та проживають [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.8, 9. 14). Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Учасники права спільної часткової власності, як і індивідуальні власники, наділяються правами володіння, користування та розпорядження майном. Але оскільки право кожного співвласника не обмежується якоюсь чітко визначеною частиною, а поширюється на усе спільне майно, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Здійснення права на засадах спільної згоди учасників має розглядатися як загальне правило, винятки з якого можуть встановлюватись законом. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верхоного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. На думку суду, відповідно до позовних вимог, не уявляється можливим виділення у спільне користування [PERSON] та її повнолітньому сину [PERSON] однієї жилої кімнати площею 8,1 кв.м (по 4,05 кв.м - відповідно до ст. 47 ЖК України, встановлено норму жилої площі на одну особу в розмірі 13,65 кв.м, а рівень середньої забезпеченості в населених пунктах області, визначений п. 3.2. Постанови № 383 від 26 грудня 1984 року виконавчого комітету Сумської обласної ради народних депутатів не повинен складати нижче 8 кв. м. на одну особу) зважаючи на те, що відповідно до ч. 2 ст. 50 ЖК України не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими за дев'ять років, крім подружжя. В той час, як в користуванні іншого співвласника [PERSON] залишається житлова кімната площею 13,6 кв.м. Також не є можливим, відповідно до позовних вимог, виділення в користування відповідачу [PERSON] частину житлового приміщення без кухні та ванної кімнати, що суттєво порушує його права на користування власністю. Санітарні і технічні вимоги передбачають умови, за яких можливе проживання людини без шкоди для її здоров'я. Благоустроєність визначається наявністю в житловому приміщенні комунальних зручностей (водопроводу, каналізації, опалення, газопостачання тощо). Позовна вимога, щодо залишення для загального користування кухні, ванної кімнати (санвузлу), коридору заявлена не була. У відповідності з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 1 ст. 58 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Виходячи зі змісту ст. ст. 214 - 215 ЦПК України, підставою для задоволення позову в цивільному судочинстві є доведеність факту порушення прав, свобод чи інтересу особи, яка звернулась до суду за їх захистом. Всупереч вищезазначеним вимогам ЦПК України, позивачка не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості своїх позовних вимог. Встановлення порядку користування спірним житлом таким чином, як того просить позивачка, унеможливить рівне і справедливе користування сторонами та третьою особою житловим приміщенням, чим істотно порушить охоронювані законом права інших співвласників. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивачки задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed