Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб зареєстрований з відповідачем. При цьому позивачка посилається на те, що 12 листопада 1994 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, від якого сторони мають спільного сина - [PERSON], [INFO]. Позивачка вказує, що на протязі 2009 року її сімейне життя з відповідачем поступово почало погіршуватися, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. З березня 2010 року сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Позивач зазначає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам. Позивачка у судове засідання не з'явилася, про час та місце проведення повідомлялася належним чином, згідно поданої до суду заяви просить справу розглядати у її відсутності, позов підтримує у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву відповідно до якої позов визнає та просить розглядати справу у його відсутності. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 12 листопада 1994 року Другим Суворовським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис №354 (що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] видане повторно 13 серпня 2009 року Другим Суворовським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, оригінал якого міститься в матеріалах справи). Від шлюбу сторони мають спільну дитину, сина - [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, які мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо з березня 2010 року. Суд вважає, що оскільки сім'я фактично розпалась та існує формально з березня 2010 року, надання строку для примирення є безпідставним. Враховуючи те, що однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, суд вважає, що у зв'язку з відсутністю вільної згоди позивачки на продовження шлюбу, подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам, а також принципу добровільності шлюбу, у зв'язку з чим, є неможливим. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved