Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-24 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та утримання дружини, мотивуючи, що відповідач є батьком їх малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Оскільки дитина перебуває на її утриманні, а відповідач ухиляється від обов'язку утримувати дитину, матеріальної допомоги не надає. На підставі вищевикладеного, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття та стягнути аліменти на утримання дружини в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною трирічного віку. Позивака в судове засідання не зявилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, про причини неявки суду не сповістив, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується письмовими доказами наявними в матеріалах справи. Подав до суду заперечення на позовну заяву. Просив в задоволенні позову відмовити, мотивуючи тим, що добровільно надає матеріальну допомогу на утримання сина по 1000 грн. та не спроможний сплачувати аліменти на утримання дружини у звязку з низьким рівнем його доходів та утриманням своєї матері пенсійного віку. Згідно ч. 1 ст. 223 Цивільно-процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Випадки відкладення розгляду справи відсутні. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі, про що свідчить свідоцтво про шлюб видане 26 січня 2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис №103. Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії 1-НМ №333462 від 30 березня 2017 року (а.с.5) сторони є батьками [PERSON], [INFO]. Сторонами не заперечувалось, що малолітня дитина [PERSON], [INFO] проживає разом з матір'ю. Так, відповідно ст.181 СК України - за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів, відповідно до ст.182 СК України, суд враховує - стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно ч.2 ст. 182 СК України - мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ст.183 СК України передбачено, що частка заробітку, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 2 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи, що відповідач офіційно працює у фізичної особи-підприємця [PERSON] та [PERSON] ( ВАТ « Івано-Франківський цементно-шиферний комбінат») столярем , отримує заробітну плату, про що свідчать довідки про доходи, які містяться в матеріалах справи, суд вважає за можливим визначити аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. щомісячно до досягнення нею повноліття. Статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Згідно статті 84 СК України «Право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини», ч.1 - дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; ч.2 - дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; ч.3 - якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років; ч.4 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; ч.5 - аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду; ч.6 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Стаття 85 СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання. Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов'язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач має працездатний вік, офіційно працює, інших аліментних зобов'язань не має, відповідно суд вважає, що відповідач в змозі сплачувати аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1000 грн. щомісячно. З цих міркувань, виходячи з принципу справедливості та розумності та з урахуванням потреб дружини, можливостей відповідача, суд присуджує кошти (аліменти) на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років у розмірі1000 грн. щомісячно. Оскільки позивач подала позов 18.07.2017 року, про що свідчить відмітка суду, суд прийшов до висновку, що аліменти підлягають стягненню з 18.07.2017 року. Також, відповідно дост.141 ЦПК Україниз відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640,00 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved