Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом та свої вимоги обґрунтовує тим, що з 10 жовтня 2009 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Олександрівського районного суду Донецької області від 12.07.2016 року було розірвано. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею та перебуває на її повному утриманні. Відповідач є батьком дитини, але у добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання сина не надає, тому змушена звернутися з позовом до суду. Відповідач працює майстром по ремонту, має непостійний заробіток, тому бажає отримувати аліменти у твердій грошовій сумі. Відповідач може сплачувати аліменти у розмірі 1500 грн. Просить суд стягувати з [PERSON] аліменти у розмірі 1500 грн. на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO] до досягнення ним 18 років. Позивачка у судове засідання не зявилася, проте, подала до суду заяву, в якій зазначає про підтвердження заявлених позовних вимог та просить суд розглянути справу без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання повторно не зявився і від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності. Судом, за згодою позивача, проведено заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких мотивів. Судом встановлено, що з 10.10.2009 року сторони перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням Олександрівського районного суду Донецької області від 12.07.2016 року (а.с. 8). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Позивач разом з малолітнім сином зареєстровані та проживають за адресою: [INFO], що підтверджується довідкою Очеретинської сільської ради Олексадрівського району Донецької області від 22.12.2016 р. № 708/02-28 (а.с.9). Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27.09.1991 р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 184 СК України передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч. 2 ст. 184 СК України). Судом встановлено, що відповідач офіційно не працює, проте, зі слів позивачки займається ремонтними роботами і має можливість надавати допомогу на утримання неповнолітньої дитини. З огляду на викладене вище, враховуючи розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, який визначений статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», та те, що відповідач, як батько дитини, зобовязаний її утримувати до досягнення нею повноліття, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітнього сина у твердій сумі 1500 грн. щомісяця обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до частини 1 статті 191 Сімейного кодексу України аліменти підлягають стягненню з дня предявлення позивачем позову, тобто з 04.01. 2017 року. При цьому, суд зазначає, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. На підставі ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 640,00 грн. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved