Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити відповідача батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON], [INFO] обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що відповідач є батьком згаданої дитини, однак, як батько він своїх обов'язків не виконує, не цікавиться життям та здоров'ям дитини, матеріально не допомагає, не виявляє бажання займатися вихованням, розвитком та навчанням дитини, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкується з дитиною в обсязі необхідному для її нормального усвідомлення, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, що негативно впливає на фізичний розвиток дитини. Відповідач, самоусунувся від надання будь-якої матеріальної допомоги дитині. Всі витрати несе позивач. Підтвердженням того, що відповідач самоусунувся від виховання та надання допомоги дитині є його заява, яка була нотаріально посвідчена 25.07.2015 року, у якій відповідач добровільно відмовився від батьківських прав щодо сина [PERSON]. Позивач звернувся до Служби у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації із заявою про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, на що згаданий орган надав відповідний висновок. Виходячи з інтересів дитини, а також у зв'язку з вирішенням різних питань, пов'язаних з долею дитини, позивач просить позбавити відповідача батьківських прав, оскільки вихованням та утриманням дитини займається виключно він. У судовому засіданні 06.10.2015 року, позивач та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні 06.10.2015 року позов визнав. Представник третьої особи Служби у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився та подав заяву у якій зазначив, що не заперечує щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача. Суд, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч.2, ч.3 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: зокрема: 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Відповідно до ч.1 ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007р. №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Судом встановлено, що відповідач самоусунувся від виховання та надання допомоги дитині, доказом чого є його заява, яка була нотаріально посвідчена 25.07.2015 року, у якій відповідач добровільно відмовився від батьківських прав щодо сина [PERSON] (а.с. 13). Згідно висновку №107-7038/40 від 11.09.2015 року наданого Службою у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] відносно свого малолітнього сина [PERSON], [INFO], на підставі наданих документів на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від 09.09.2015 року вирішили, що в інтересах дитини відповідач може бути позбавлений батьківських прав відносно свого малолітнього сина (а.с. 23). Матеріалами справи підтверджується, що відповідач повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, матеріально сина не утримує, із сином не спілкується, його життям, здоров'ям не цікавиться, кошти на утримання дитини не надає. Таким чином, суд, відповідно до обставин справи та в інтересах дитини, вважає доцільним позбавити відповідача батьківських прав щодо його сина [PERSON], [INFO], оскільки відповідач, як батько повністю самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, матеріально сина не утримує, долею дитини не цікавиться. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» - у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посилання на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Судом встановлено, що відповідач повністю визнав позовні вимоги позивача, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв'язку з чим поданий позов підлягає повному задоволенню. Згідно зі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 243,60 грн. сплачена позивачем згідно квитанції від 03.08.2015 року №Н587230 (а.с.4). На підставі викладеного,

Outcome: approved