Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-20 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом в обґрунтування якого посилається на те, що 29.09.2007 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем у відділі реєстрації актів цивільного стану Нетішинського міського управління юстиції Хмельницької області, актовий запис №297. Від шлюбу вони мають двох дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. За час перебування у зареєстрованому шлюбі у сторін часто виникали конфліктні ситуації на ґрунті неналежного виконання відповідачем своїх батьківських та подружніх обов'язків. В окремих ситуаціях відповідач свої власні інтереси ставив вище інтересів сім'ї, години дозвілля проводив на власний розсуд, не приділяв належної уваги дітям, матеріальному забезпеченню сім'ї. Через конфлікті ситуації відповідач змушував її разом з дітьми проживати у членів її родини, забирав ключі від квартири де вони проживали, і на придбання якої сплачували кредит із спільних коштів. Позивачка зазначає, що сподівалась на те, що заради двох дітей відповідач змінить своє ставлення до сім'ї, однак відносини між ними тільки погіршувалися, що призвело до припинення в кінці жовтня 2017 року подружніх стосунків та звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Зважаючи на обіцянки відповідача змінити своє ставлення до сім'ї, позов про розірвання шлюбу було залишено без розгляду за її заявою. Однак примирення було не тривалим. Відповідач продовжив ставити свої власні інтереси вище інтересів сім'ї. З 01.01.2019 року вони фактично припинили подружні стосунки. Відповідач самостійно вирішив питання про місце проживання дітей, старша дочка залишилася проживати з ним, а молодша з нею, що спричинило їй та дітям моральні страждання. На переконання позивачки збереження сім'ї та примирення з відповідачем є неможливим, в зв'язку з чим просить шлюб розірвати. Позивачка в підготовче судове засідання подала заяву в якій просила розгляд справи проводити у її відсутності, зазначивши що підтримує позовні вимоги. Відповідач в підготовче судове засідання подав заяву в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності зазначивши, що позовні вимоги визнає. При цьому вказав, що мотиви, якими позивачка обґрунтовує підстави для розірвання шлюбу, не відповідають дійсним обставинам справи. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 28.02.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно ч.3, 4 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди, проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, з'ясувавши фактичні обставини, які мають значення для справи, дослідивши та оцінивши докази у їх сукупності, проаналізувавши норми права, які регулюють спірні правовідносини, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.ч.3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] сторони по справі зареєстрували шлюб 29.09.2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Нетішинського міського управління юстиції Хмельницької області, актовий запис №297. Судом встановлено, що подружні стосунки між сторонами погіршилися, що призвело до фактичного їх припинення, окремого проживання сторін, а їх шлюб став носити формальний характер. Відповідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Враховуючи, що сторони подружні стосунки не підтримують, проживають окремо, визнання позову відповідачем, категоричність сторін в рішенні розірвати шлюб, суд не знаходить підстав для вжиття заходів щодо примирення подружжя та приходить до висновку, що їх подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, являється порушенням їх права на повагу до сімейного життя, що розцінюється судом як таке, що має істотне значення, а тому приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимоги позивачки про розірвання шлюбу. При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, та враховує положення ч.1 ст.142 ЦПК України, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи вищевикладене, а також ту обставину, що позивачка при зверненні до суду була звільнена від сплати судового збору, стягненню з відповідача в доход держави підлягають 384,20 гривень судового збору. Відповідно до ст.ст. 24, 56, 105, 110, 112-114 Сімейного кодексу України, ст.ст. 12, 13, 81, 141, 142, 200, 206, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved