Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-04 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що відповідно до договору № 6124.К купівлі-продажу квартири від 21.04.1998 року, який 22.04.1998 року було зареєстровано в АП ЗМБТІ (реєстрова книга № 266 за реєстровим № 37736), позивачці на праві власності належить квартира [ADDRESS]. Позивачка зі своїм чоловіком зареєстровані та мешкають в зазначеній квартирі з моменту її придбання та по теперішній час. Донька позивачки [PERSON] вступила з відповідачем до шлюбу, який 26.08.2007 року був зареєстрований за №507 у Східному РАГС губернаторства Олександрія управління по цивільним справам міністерства внутрішніх справ Арабської Республіки Єгипет. В жовтні 2014 року дочка позивачки звернулася до неї у зв'язку з необхідністю зареєструвати відповідача за адресою їх мешкання. 17.10.2014 року відповідач був зареєстрований за адресою їх мешкання: [ADDRESS]. 19 лютого 2016 року на сесії ЗМР, депутати ухвалили рішення про перейменування [ADDRESS] Відповідно до цього змінилася адреса реєстрації позивачки та відповідача на [ADDRESS]. На початку лютого 2017 року дочка позивачки повідомила про непорозуміння з відповідачем та постійні сварки з ним, що призвело до припинення шлюбних відносин. З того часу, зв'язку з відповідачем позивачка не має, та останній не мешкає за їхньою адресою та не сплачує комунальні послуги, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в даній квартирі відповідач не має, взагалі квартирою не цікавиться. Позивачка через свою дочку намагалася звернутися до відповідача з проханням знятися з реєстрації, на що відповідач відповів відмовою, мотивувавши це тим, що формально йому необхідна реєстрація. На підставі викладеного позивачка просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. В судове засідання позивачка не з'явилася, надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, без проведення фіксування судового процесу, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує, просить задовольнити їх в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує та просить долучити до справи письмові покази свідків [PERSON] та [PERSON] Відповідач у судове засідання не з'явився про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки у судове засідання відповідач не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності суду не надав. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу № 6124.К від 21 квітня 1998 року, позивачка [PERSON] є власником квартиру [ADDRESS]. Згідно довідки №04-26/5-5189 від 05.06.2018 року, виданою Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради, місце проживання позивачки [PERSON], є - [ADDRESS]. Встановлено, що згідно інформації наданої Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради відповідач [PERSON], зареєстрований з 17.10.2014 року за адресою: [ADDRESS]. Також встановлено, що дочка позивачки [PERSON] перебуває у шлюбі з [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб зареєстрований у Восточном ЗАГСЕ губернаторства Александрия від 26.08.2007 року за № 507. З лютого 2017 року відповідач не проживає в спірній квартирі, факт не проживання відповідача за адресою реєстрації підтверджується письмовими показами свідків: [PERSON] та [PERSON], які є сусідами позивачки [PERSON] та пояснили, що мешкають за адресою: [ADDRESS], [PERSON] не знають і не бачили його з 2014 року за вказаною у позові адресою. Відповідач в добровільному порядку з реєстраційного обліку не знявся. Даний факт суттєво порушує право власності позивача та створює перешкоди у користуванні власністю, яка несе додаткові витрати по його утриманню, оскільки плата за користування житлом нараховується виходячи з кількості проживаючих осіб згідно реєстрації. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1, ч.2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності га інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства: статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК України, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Оскільки, судом встановлено, що [PERSON] не проживає у [ADDRESS] з 2014 року, тобто понад один рік, що перешкоджає позивачці у здійсненні прав щодо майна, тому суд доходить висновку про наявність достатніх підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування вказаним жилим приміщенням. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved