Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, та просить визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 23269662 від 30 липня 2015 року; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про права власності № 10610104 від 30 липня 2015 р. про реєстрацію за ТОВ «Кей-Колект» права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS], що здійснений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 30 січня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11291234000. У забезпечення належного виконання зобовязання за кредитним договором № 112912134000 від 30 січня 2008 року, між Банком та [PERSON] було укладено Іпотечний договір б/н від 30 січня 2008 р., зареєстрований в реєстрі під № 231, в силу якого позивачка передала в іпотеку належне їй на праві власності нерухоме майно квартиру за адресою: [ADDRESS]. 09 грудня 2016 року з інформаційної довідки № 75390336 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, позивачці стало відомо, що 30 липня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 23269662 від 30 липня 2015 року, згідно з яким було проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] на нового власника ТОВ «Кей-Колект». Дані дії приватного нотаріуса [PERSON], на думку позивачки, вчинені із грубим порушенням норм чинного законодавства. У судовому засіданні представник позивачки [PERSON]В позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити та подав заяву про розгляд справи в заочному порядку. Відповідач приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги [PERSON]В вважає не обґрунтованими. Відповідно до\~ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тобто, враховуючи неявку відповідача за даною цивільною справою, а також наявність відповідної заяви представника позивачки про винесення заочного рішення, суд вважає можливим розглядати справу в заочному порядку. Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши думку представника позивачки, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30 січня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11291234000. У забезпечення належного виконання зобовязання за кредитним договором № 112912134000 від 30 січня 2008 року., між Банком та [PERSON] укладено Іпотечний договір б/н від 30 січня 2008 р., зареєстрований в реєстрі під № 231, в силу якого позивачка передала в іпотеку належне їй на праві власності нерухоме майно квартиру за адресою: [ADDRESS]. АКІБ «УкрСиббанк» відступив ТОВ «Кей-Колект» свої права вимоги по кредитному договору № 11291234000 від 30 січня 2008 року на підставі договору факторингу. 09 грудня 2016 року з інформаційної довідки 75390336з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, позивачці стало відомо, що 30 липня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 23269662 від 30 липня 2015 року, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] на нового власника ТОВ «Кей-Колект». У рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року №1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів зазначено, що до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настати або відбулися. Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний субєкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Відповідно до ч.9 ст.15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав, їх обтяжень у результатів вчинення нотаріальних дії провадиться одночасно з вчинення нотаріальної дії провадиться одночасно з вчиненням такої дії. Процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для їх проведення, права та обовязки субєктів у сфері державної реєстрації прав визначає Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 868 від 17 жовтня 2013 року (надалі порядок №868). Відповідно до п. 2 Порядку №868, нотаріус проводить державну реєстрацію права власності на нерухоме майно виключно у випадку вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном. З матеріалів справи вбачається, що приватним нотаріусом Київського міського округу [PERSON] нотаріальна дія з нерухомим майном не вчинялася, що суперечить вище зазначеному законодавству. Відповідно до п. 5.2.1. Іпотечного договору від 30 січня 2008 року передача Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання на підставі окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку». З матеріалів справи вбачається, що окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя сторонами укладено не було. За ч. 13 ст.15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції Закону, як діяла станом на 30 липня 2015 року), порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень встановлює КМУ. Відповідно до постанови КМУ від 22 червня 2011 року № 703 «Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень» під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідальність заявлених прав і поданих документів вимогах законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями. Пунктом 5 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції Закону, яка діяла станом на 30 Липня 2015 року), передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заяву про державну реєстрацію прав, повязаних з відчуженням нерухомого майна, подана після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна. Аналогічна правова позиція підтверджується також висновком ВСУ в постанові від 11.11.2014 р. по справі №21-357а14. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно наявної в матеріалах справи вбачається, що з квартири за адресою: [ADDRESS], обтяження і досі не зняте. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного державного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна № 75393945 від 09 грудня 2016 року відповідач прийняв рішення про державну реєстрацію прав на вищевказану квартиру з внесенням відповідного запису. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у Державному реєстрі прав на кожний обєкт нерухомого майна, право власності на який заявлено в перше, за рішенням державного реєстратора відкривається відповідний запис та реєстраційна картка. Згідно з вищевказаною інформаційною довідкою № 75393945 від 9 грудня 2016 року право власності на дану квартиру вже було зареєстровано 07 лютого 2008 року, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна № 691851101. Виходячи з вищезазначеного, суд приходить до висновку, що відповідач безпідставно здійснив запис на обєкт нерухомості, право власності на який вже було зареєстровано. Крім того, у судовому засіданні доведено, що внаслідок не додержання відповідачем законодавства, позивачка понесла додаткові витрати по сплаті судового збору у розмірі 551, 21 грн., які відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Виходячи з вищевикладеного, повно та всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши думку представника позивачки, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved