Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-27 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 27.09.2011 року вона позичила [PERSON] грошові кошти в розмірі 21 000 доларів США, які остання зобов'язалася повернути у строк до 05.05.2012 року. В зазначений строк відповідачка взяте на себе зобов'язання не виконала, до цього часу борг не повернула. [PERSON] неодноразово зверталась до відповідачки щодо повернення коштів з метою врегулювання спору в досудовому порядку, однак це не дало позитивного результату. Оскільки [PERSON] в зазначений строк зобов'язання не виконала, позивачка була змушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Позивачка просить стягнути з відповідачки на свою користь суму основного боргу в розмірі 330 960 гривень, суму трьох процентів річних у розмірі 25 950 гривень 95 копійок, суму процентів в розмірі 149 158 гривень 68 копійок, що разом становить 506 069 гривень 57 копійок, а також стягнути судові витрати. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали з тих же підстав, просили позов задовольнити. Відповідачка та її представник в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити в задоволенні позову. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 27.09.2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір позики, відповідно до якого [PERSON] передала у власність [PERSON] грошові кошти у сумі 21 000 доларів США, а [PERSON] зобов'язалася повернути кошти в строк до 05.05.2012 року. На підтвердження цього [PERSON] власноручно написала позивачці розписку (а.с.74 - копія розписки). Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. За договором від 27.09.2011 року встановлений термін повернення грошей - до 05.05.2012 року. Однак, відповідачка позику позивачці не повернула й до цього часу. Оскільки відповідачка свої зобов'язання за договором не виконала, то неповернута сума коштів підлягає стягненню з неї на користь позивачки за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Оскільки договором не встановлений розмір процентів, позивачка просить стягнути з відповідачки за період з 27.09.2011 року по 15.12.2014 року суму процентів в розмірі 149 158 гривень 68 копійок, виходячи з розміру облікової ставки Національного банку України 14%. Суд вважає, що ці вимоги підлягають задоволенню частково. Так, станом на 27.09.2011 року еквівалент 21 000 доларів США за курсом Нацбанку України становить 167 370 гривень з розрахунку 797 гривень за 100 доларів США. Заборгованість за процентами, що визначаються на рівні облікової ставки Національного банку України, за період з 27.09.2011 року по 15.12.2014 року становить 43 807 гривень 37 копійок. Розрахунок процентів наступний : за період з 27.09.2011 року по 22.03.2012 року - 167 370 грн. х 7,75% : 365 днів х 176 днів = 6254, 59 грн.; за період з 23.03.2012 року по 09.06.2013 року - 167 370 грн. х 7,5% : 365 днів х 444 дні = 15 269,65 грн.; за період з 10.06.2013 року по 12.08.2013 року - 167 370 грн. х 7% : 365 днів х 64 дні = 2 054,29 грн.; за період з 13.08.2013 року по 14.04.2014 року - 167 370 грн. х 6,5% : 365 днів х 245 днів = 7 302,38 грн.; за період з 15.04.2014 року по 16.07.2014 року - 167 370 грн. х 9,5 % : 365 днів х 93 дні = 4 051,27 грн.; за період з 17.07.2014 року по 12.11.2014 року - 167 370 грн. х 12,5% : 365 днів х 119 днів = 6 820,9 грн.; за період з 13.11.2014 року по 15.12.2014 року - 167 370 грн. х 14% : 365 днів х 32 дні = 2 054,29 грн. Загальна сума процентів становить 43 807,37 грн. (6 254,59 грн. + 15 269,65 грн. + 2 054,29 грн. + 7 302,38 грн. + 4 051,27 грн. + 6 820,9 грн. + 2 054,29 грн. = 43 807,37 грн.). Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачка просить стягнути з [PERSON] три проценти річних у розмірі 25 950 гривень 95 копійок за період з 05.05.2012 року по 15.12.2014 року Суд вважає, що ця вимога підлягає задоволенню, оскільки ґрунтується на вимогах чинного законодавства. Розрахунок трьох процентів річних наступний: 21 000 доларів США х 3% : 365 днів х 954 дні = 1 646,63 доларів США, що еквівалентно за курсом Нацбанку України 25 950,89 гривень з розрахунку 1 576 гривень за 100 доларів США. Отже, в загальній сумі заборгованість відповідачки становить 444 525 гривень 64 копійки. Відповідачка, заперечуючи проти позову, зазначала, що грошові кошти в розмірі 21 000 доларів США вона у [PERSON] не позичала. Ці кошти позивачка передала їй для підтвердження наміру вести спільну підприємницьку діяльність, а саме для внесення авансового платежу за договором №2509/11 на виготовлення модульних споруд, укладеним 25.09.2011 року між [PERSON] та [PERSON], як замовниками, з однієї сторони та ТОВ «Будівельна компанія «Стандарт Плюс» з другої сторони. Оскільки у відповідачки завжди бракувало часу, вона попросила [PERSON] передати грошові кошти від замовників представникам будівельної компанії. 27.09.2011 року на підтвердження передачі грошових коштів відповідачка попросила написати розписку. При цьому [PERSON] чинила на відповідачку психологічний тиск, зазначаючи, що іншого способу отримати належну суму грошових коштів для оплати договору від 25.09.2011 року не існує. Також позивачка обіцяла, що вживати заходи щодо повернення коштів за договором позики вона не буде, оскільки це формальність, яка необхідна для впевненості, що дані кошти [PERSON] обов'язково передасть представникам ТОВ «Будівельна компанія «Стандарт Плюс». Позивачка в судовому засіданні категорично заперечувала твердження відповідачки, наполягаючи на тому, що грошові кошти в розмірі 21 000 доларів США вона передавала [PERSON] у позику. Щодо спільної діяльності, то позивачка стверджує, що вона, як учасник ТОВ «Меморіальний комплекс», особисто вносила грошові кошти на потреби товариства. Суд вважає, що доводи відповідачки не заслуговують на увагу з таких підстав. За змістом розписки від 27.09.2011 року [PERSON] позичила у [PERSON] грошові кошти в розмірі 21 000 доларів США з обов'язком повернути ці кошти до 05.05.2012 року. В розписці не зазначено про те, що грошові кошти надаються для здійснення спільної підприємницької діяльності. Відповідачка пояснює вчинення нею в розписці запису про повернення грошових коштів тим, що позивачка на неї здійснювала психологічний тиск. Однак, [PERSON] з цього приводу до правоохоронних органів не зверталась. Крім того, відповідачкою не надано суду доказів того, що грошові кошти в розмірі 21 000 доларів США були внесені на рахунок ТОВ «Меморіальний комплекс», оскільки, як вона стверджує, ці кошти були надані позивачкою для здійснення спільної підприємницької діяльності, де учасниками товариства є вони обоє. Отже, суд вважає, що відповідачкою не спростовано отримання від позивачки грошових коштів саме за договором позики. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що позов в судовому засіданні доведений частково, а тому підлягає частковому задоволенню. Стягненню з відповідачки на користь позивачки підлягають витрати по сплаті судового збору. На підставі наведеного, ст.ст. 509, 526, 625, 1046 -1050 ЦК України,

Outcome: partial