Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-13 00:00:00

Позивачка звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS]. Позивач вказує, що з 09.11.2002 року їй на праві власності належить вищевказаний житловий будинок, в якому окрім неї зареєстрований її син, [PERSON] Проте відповідач [PERSON] з 2005 року в зазначеному будинку не проживає, не сплачує комунальні платежі, особистих речей в будинку не має і, взагалі будинком не цікавиться. Так як відповідач не допомагає в утриманні будинку, не сплачує комунальні платежі, то вона змушена сплачувати все сама. Відповідач добровільно обрав собі інше місце проживання і спірним жилим приміщенням не користується понад двох років без поважних причин. У зв'язку з тим, що у неї вкрай важке матеріальне становище, пенсії не вистачає, щоб сплачувати усі необхідні комунальні платежі за будинок, вона звертається до суду з цим позовом за захистом своїх порушених прав, що в подальшому надасть їй можливість скористатися допомогою держави шляхом оформлення субсидії. В судове засідання позивачка та представник позивачки - адвокат [PERSON] не з'явилися, від представника позивачки - адвоката [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Позивачці [PERSON], на праві договору купівлі-продажу житлового будинку, належить житловий будинок [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 09.11.2002, зареєстрованим у реєстрі за № 7453 (а.с.10). Згідно довідки виданої головою квартального комітету № 28 Мелітопольської міської ради народних депутатів Запорізької області 01 червня 2018, [PERSON], [INFO], проживає за адресою: [ADDRESS], разом з нею за даною адресою зареєстрований її син - [PERSON], [INFO], який не мешкає з 2005 року (а.с.11). Оскільки відповідач зареєстрований у вказаному житловому будинку, але не проживає в ньому, позивач позбавлена можливості в повній мірі реалізувати своє право власності на житловий будинок. Згідно з частиною 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що відповідач більш ніж два роки без поважної причини не проживає за місцем своєї реєстрації, добровільно обрав собі інше місце проживання, але з добровільно не знявся реєстрації за попереднім місцем мешкання. Крім того, визнавши позов, він фактично погодився з викладеними позивачем обставинами, а тому вони можуть бути прийняті судом. Аналізуючи зібрані по справі докази суд приходить до висновку, що відповідач без поважних причин не проживає за зареєстрованою адресою проживання: в житловому будинку [ADDRESS], понад рік, а тому, він може бути визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням. На підставі ст.ст.321,383, 405 ЦК України,

Outcome: approved