Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про витребування земельної частки (пай) із чужого незаконного володіння, посилаючись на те, що [INFO] року в с.Пишки Старокостянтинівського району померла її бабка [PERSON], якій належала земельна частка пай на території Березівської сільської ради Новоушицького району площею 1,76 га, кадастровий номер [NUMBER]. [PERSON] залишила заповіт, відповідно до якого все своє майно заповіла позивачці. 20 січня 2010 року між [PERSON] та ТОВ «Сварог-Дністер» був укладений договір оренди земельної ділянки на строк п'ять років, тобто до 20 січня 2015 року. В зв'язку із закінченням договору оренди позивачка виявила бажання самостійно зайнятися обробітком землі тому вирішила більше не продовжувати оренду. На сьогоднішній день строк договору оренди минув, однак відповідач земельної ділянки позивачці не повертає і наміру такого не має. Усі досудові врегулювання даного питання виявилися без результативними, тому позивачка вимушена звернутися в суд з відповідним позовом. Позивачка просила суд витребувати у відповідача земельну ділянку, передати останню їй виділивши її в натурі та зобов'язати відповідача не проводити будь-яких посівів на цій земельній ділянці. Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги уточнив та просив стягнути з відповідача на користь позивачки збитки у вигляді упущеної вигоди на суму 43345 гривень 92 коп. В подальшому в цій частині вимог просив позов залишити без розгляду, в решті позов підтримав із підстав викладених у заяві. Представники відповідача позов заперечили, пояснили, що договір оренди земельної ділянки ще не закінчився, оскільки відповідно до ст.18 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Даний договір зареєстровано 10 грудня 2010 року, а тому цей договір чинний до 10 грудня 2015 року. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.ст.6, 13, 14, ч.1ст.15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції Закону чинній на час укладення договору оренди землі), право оренди земельної ділянки орендарі набувають на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України та іншими законами і договором оренди землі. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язується за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язується використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі. Істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 20 березня 2004 року, [PERSON] належала земельна ділянка площею 1,76 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Березівської сільської ради Новоушицького району Хмельницької області. 20 січня 2010 року між [PERSON] та ТОВ «Сварог-Дністер» укладено договір оренди № 29 терміном на п'ять років, який 10 грудня 2010 року зареєстрований у відділі Держземагенства в Новоушицькому районі за № 41075800134. Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 26 грудня 2013 року, виданого повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Старосинявського районного управління юстиції у Хмельницькій області, [PERSON] померла [INFO] року. Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом підтверджується, що спадщину після смерті [PERSON] прийняла позивачка, спадщина складається із земельної ділянки площею 1,7586 га, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]. У ч.1 ст.627 ЦК України проголошено принцип свободи договору, якою передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У цивільному законодавстві розмежовуються поняття строку договору та набрання чинності договором. Відповідно до ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Тобто, строком договору є час його чинності (обов'язковості). Протягом цього періоду часу сторони можуть здійснювати свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Строк дії договору визначається на розсуд сторін, якщо тільки в законі чи акті державного органу, обов'язкового для сторін, не обмежується строк його чинності. Згідно зі ст.640 ЦК України моментом укладення договору є момент одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді другої сторони про прийняття цієї пропозиції. Договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Строк чинності договору обумовлює й строк чинності зобов'язання, що виникло з цього договору. Визначення моменту в часі, з настанням якого договір вважається укладеним, є важливим з огляду на ряд обставин. З ним пов'язується початок дії договору (ч.2 ст.631 ЦК України), набуття сторонами цивільних прав та обов'язків, можливість настання відповідальності за порушення умов договору, на відносини сторін поширюється дія норм закону, інших актів цивільного законодавства, що стосуються даного виду договору. У Законі України «Про оренду землі» передбачено особливості вказаних договорів. Цей закон також розмежовує поняття строку договору та набрання чинності договором. Згідно з ч.1 ст.15 вказаного Закону (в редакції чинній на час укладення договору оренди землі) істотними умовами договору оренди землі, серед інших, є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди. Згідно зі ст.19 Закону строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років. У ст.18 цього Закону передбачено, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Вимога про державну реєстрацію договору оренди та наслідки такої реєстрації вказані у ст.20 Закону. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом. Отже, сторони визначилися з усіма істотними умовами договору оренди землі, у тому числі і строком дії договору, який укладено на п'ять років, зазначивши про це в п.8 договору оренди землі, підписаним сторонами 20 січня 2010 року. Відповідачем не надано доказів того, що сторони, у зв'язку з затримкою державної реєстрації договорів оренди, досягли згоди щодо продовження строків дії договорів оренди та узгодили інший строк початку дії цих договорів. Актом приймання - передачі об'єкту оренди за договором оренди від 20 січня 2010 року підтверджується передача відповідачу земельної ділянки, саме цього числа. Чинне цивільне законодавство, як ЦК України, так і Закон України «Про оренду землі», не наділяє повноваженнями будь-яких осіб, окрім сторін, вирішувати вказане питання, оскільки у цивільних правовідносинах діє принцип свободи договору, який є основоположним. Посилання представників відповідача на відрахування п'ятирічного строку дії договору оренди землі, починаючи з дня державної реєстрації, не ґрунтується на вимогах чинного цивільного законодавства. Також слід врахувати наступне. [PERSON] померла [INFO] року, у момент смерті припинилась її цивільна правоздатність. У відповідності до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 5 листопада 2014 року позивачка прийняла спадщину після [PERSON] на земельну ділянку площею 1,7586 га, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]. Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 5 листопада 2014 року позивачці на праві приватної власності належить земельна ділянка розташована за адресою: Хмельницька область, Ноувоушицький район, с/рада Березівська, кадастровий номер [NUMBER]. Ставши власником земельної ділянки, позивачка листом від 2 грудня 2014 року повідомила відповідача про прийняття нею спадщини на земельну ділянку після [PERSON], та намір витребувати її по закінченню договору оренди, тобто 20 січня 2015 року, повернути земельну ділянку актом прийому - передачі, просила не проводити польові роботи. Проте, впродовж усього часу, а саме з моменту укладання договору оренди земельної частки (паю) та до часу звернення позивачки до суду, відповідач використовує спірну земельну ділянку, що визнається сторонами. Договір оренди земельної ділянки між позивачкою, як власником спірної земельної ділянки, та відповідачем не укладався, отже сільськогосподарське підприємство без відповідної правової підстави та всупереч волі власника користується її земельною ділянкою. Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Відповідно до ч.2 ст.152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Такий спосіб захисту передбачений ст.387 ЦК України, згідно з якою власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Враховуючи викладене, те, що з часу коли позивачка стала власником спірної земельної ділянки - 5 листопада 2014 року, відповідач з нею договір оренди належної їй земельної ділянки не укладав, проте без будь-якої правової підстави, незаконно, без волі власника продовжує користуватися її власністю та відмовляється в добровільному порядку повернути позивачці спірну земельну ділянку, суд прийшов до висновку про її витребування та задоволення позову в цілому. В силу ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору. Враховуючи наведене,

Outcome: approved