Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що вона із відповідачем проживала разом з березня 2014 року по червень 2015 року, внаслідок чого у них народився син, [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач. Зараз вони з відповідачем проживають окремо, сімейні стосунки припинили, дитина знаходиться на її утриманні. Оскільки вона не працює, знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною та несе додаткові витрати на утримання малолітньої дитини, то просила суд з відповідача стягнути аліменти на її користь та на її утримання у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку відповідача щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку, посилаючись на те, що відповідач ухиляється від надання їй такої допомоги. Позивачка в судовому засіданні наполягала на задоволенні поданого позову, надавши пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві, додавши, що вона не заперечує, що відповідач належним чином надає їй допомогу на утримання дитини шляхом надання грошових коштів, купівлі продуктів харчування, речей та придбання лікарських засобів. Також відповідач допомагає, сплачуючи за її комунальні витрати. На підставі цього вона не подавала позов до суду про стягнення з відповідача аліментів на утримання спільної дитини. В той же час на її утримання [PERSON] не надає жодної допомоги, незважаючи на те, що вона не працює та не має жодного доходу, бо перебуває у декретній відпустці та мешкає одна із малолітнім сином. Тому враховуючи, що відповідач має змогу надавати їй допомогу на її утримання просила суд задовольнити позов повністю. Представник позивачки, яка діє на підставі договору, [PERSON], у судовому засіданні на задоволенні позову наполягала повністю, підтвердивши доводи [PERSON], додавши, що відповідач має значний неофіційний дохід, оскільки протягом 2014-2015 років придбав автомобіль та квартиру в місті Маріуполі. Зважаючи на обов'язок [PERSON] утримувати мати його дитини, то просила суд стягнути на користь позивачки аліменти з відповідача в розмірі 1/6 частка від доходів останнього. Відповідач в судовому засідання повністю заперечуючи проти вимог [PERSON], вказував, що він є приватним підприємцем, однак внаслідок відсутності у нього роботи та проведенням антитерористичної операції в Донецькій області, внаслідок чого він був змушений переїхати з м. Новоазовськ до м. Маріуполь, то протягом 2014-2016 років у нього немає прибутку та доходів. При цьому не заперечував, що він протягом 2015 року придбав квартиру та будинок, зауваживши, однак, що гроші на придбання вказаного майна йому надала його мати. Стверджував, що він належним чином забезпечував позивачку та дитину усім необхідним, сплачуючи їй щомісяця близько 1000 грн., придбаючи продукти та ліки, надаючи кошти на сплату комунальних платежів. Однак, вказані кошти він також отримував від своєї матері. Додавав, що у нього на утриманні перебуває також старший син, який є неповнолітнім та навчається у Одеській морській академії. Не заперечував, що він мешкає один у оформленій на нього квартирі. Внаслідок того, що ним витрачаються значні кошти на утримання малолітнього сина, а також на утримання старшого сина, то внаслідок відсутності у нього будь-якого доходу він не може платити на утримання [PERSON] На підставі наведеного просив суд відмовити у задоволенні позову. Згідно із наданими відповідачем письмовими запереченнями на позов [PERSON] вбачається, що, не визнаючи заявлені до нього вимоги, він зазначав, що позивачка ніколи не була його дружиною, тому він не повинен на її користь платити аліменти. Заперечував також проти стягнення з нього аліментів, починаючи з 17 серпня 2015 року, оскільки він досі надає значну матеріальну допомогу [PERSON], як на утримання сина, так й на неї. Також вважав, що позивачка не набула права на її утримання внаслідок її перебування із ним у шлюбних відносинах нетривалий час (а. с. 26-27). Суд, вислухавши сторін, вивчивши матеріали справи, вважає позовні вимоги [PERSON] такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного вмотивування. Згідно із свідоцтвом про народження, виданим Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 273 від 10 квітня 2015 року, вбачається, що [PERSON] народився [INFO] року, батьками якого зазначені [PERSON] та [PERSON] (а. с. 5). На підставі довідки ПП «Житлофонд-279» від 22 липня 2015 року вбачається, що [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] разом із сином, [PERSON], [INFO], що також підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 24 квітня 2015 року Орджонікідзевського РВ у м. Маріуполі ГУ ДМС України в Донецькій області (а. с. 3, 4). Відповідно до довідок Мангуської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області від 14 березня 2016 року вбачається, що у [PERSON] за 2014-2015 роки доходи відсутні (а. с. 31, 32). Наявність у відповідача неповнолітнього сина підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого 30 квітня 1998 року Новоазовським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецької області, актовий запис № 35 від 30 квітня 1998 року, за яким вбачається, що [PERSON] народився [INFO] року, батьком якого зазначений [PERSON] (а. с. 33). На підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу вбачається, що 27 серпня 2014 року за [PERSON], як за власником, Центром ДАІ № 1405 було зареєстровано транспортний засіб «Тойота Авалон» н/з [NUMBER] (а. с. 41). Згідно із відомостями з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що [PERSON] 23 грудня 2015 року придбав [ADDRESS], а 23 липня 2015 року - будинок [ADDRESS] разом із земельними ділянками площами 0,0054 га та 0,1 га (а. с. 46-51). Суд зазначає, що за наданими відповідачем чеками та квитанція вбачається також, що [PERSON] протягом листопада 2015 року - березня 2016 року надавав суттєву допомогу [PERSON] по утриманню спільного сина, [PERSON], придбаючи продукти харчування дитині, засоби для її гігієни та лікування. Відповідно до ч. 2 ст. 75 Сімейного кодексу України (далі за текстом рішення - СК) право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Згідно із ч. 2 ст. 84 СК дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. На підставі ч. 4 ст. 84 СК право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. При цьому за ч. 2 ст. 91 СК жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до ч. ч. 2-4 ст. 84 СК. Таким чином посилання відповідача на неможливість стягнення з нього аліментів внаслідок того, що [PERSON] не була його дружиною, не беруться судом до уваги. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 83 СК рішенням суду може бути позбавлено одного з подружжя права на утримання або обмежено його строком, якщо подружжя перебувало в шлюбних відносинах нетривалий час. Однак суд зазначає, що вказана норма не може бути застосована до спірних правовідносин, оскільки вона визначає умови позбавлення одного з подружжя права на утримання, де визначальним є факт перебування осіб у шлюбних відносинах. При цьому вказана норма стосується утримання самої дружини, та не стосується утримання матері, з якою мешкає спільна дитина. За ч. ч. 1, 2 ст. 80 СК аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. На підставі ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Суд таким чином за наслідком розгляду справи встановив, що позивачка фактично мешкає одна, перебуваючи у декретній відпустці по догляду за дитиною, що свідчить про те, що вона потребує від батька дитини допомоги на своє утримання до досягнення дитиною трирічного віку. В судовому засіданні натомість було встановлено, що відповідач, який є приватним підприємцем, незважаючи на відсутність у нього офіційного доходу, має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання позивачки, з якою мешкає малолітній [PERSON], оскільки має змогу придбавати нерухомість, а також витрачати значні кошти щомісяця на утримання спільного сина, що свідчить про наявність у нього відповідних фінансових можливостей. Матеріалами справи також було встановлено, що відповідач не сплачує за рішеннями судів аліментів, мешкає один, не є інвалідом, на утриманні якого, окрім малолітнього [PERSON], перебуває неповнолітній син, якому 18 квітня 2016 року виповниться 18 років. На підставі того, що відповідач не має регулярного офіційного доходу, однак має змогу надавати допомогу позивачці на її утримання, то суд вважає за необхідне у такому випадку визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі по вказаній справі. За таких встановлених у судовому засіданні обставин, визначаючи розмір аліментів, що повинні стягуватись на утримання позивачки з відповідача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з [PERSON] на її користь аліментів у сумі 400 грн. щомісячно від доходів відповідача, оскільки вказаний розмір аліментів буде відповідати та враховувати інтереси як малолітньої дитини, [INFO], так й обох сторін. Оскільки за ч. 1 ст. 79 СК аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, та враховуючи відсутність доказів, що протягом серпня 2015 року - березня 2016 року [PERSON] надавалась допомога позивачці, посилання відповідача на необґрунтованість вимог [PERSON] щодо необхідності стягнення аліментів з часу її звернення до суду із наявним позовом, не ґрунтуються на законі. За таких обставин, встановлених у судовому засіданні суд вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти на утримання непрацездатної позивачки у твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн. від усіх видів доходів щомісячно до досягнення малолітнім сином, [PERSON], трирічного віку. За ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає також стягненню судовий збір на користь держави у сумі 487,20 грн.

Outcome: partial