Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 06 листопада 2004 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося у зв`язку з різними поглядами на сімейне життя та ведення спільного господарства. Примирення, подальше спільне проживання та збереження сім`ї не можливе, втрачені почуття любові та взаємоповаги. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. З наведених підстав просила розірвати шлюб та стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки в розмірі ј частки від усіх видів його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою суду від 21 серпня 2020 року по справі відкрито провадження, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 10-11). В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Охлопков О. І. підтримали вимоги з підстав наведених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти розірвання шлюбу, також погодився сплачувати аліменти на утримання спільної з позивачкою дитини у визначеному в позовній заяві розмірі. Заслухавши учасників процесу та дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України), звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України). Так, частиною четвертою статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що між сторонами 06 листопада 2004 року зареєстровано шлюб, про що свідчить копія свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , актовий запис № 142 (а.с. 5). Як вбачається з копії свідоцтва про народження від 02 серпня 2005 року серії [NUMBER] , батьками [PERSON] , [INFO] , являються [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). Згідно з положеннями статей 21, 24 Сімейного кодексу України (далі - СК України), шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім`ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і може бути розірваним. Згідно зі статтею 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 3 статті 181, частини 1 статті 182 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи наведені норми закону та фактично встановлені обставини справи, визнання позову відповідачем в цій частині, вік дитини, розмір прожиткового мінімуму встановлений Законом України «Про Державний бюджет на 2020 рік» для дитини відповідного віку, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти в розмірі ј частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що на думку суду є співмірним до потреб дитини та відповідає таким засадам як справедливості, добросовісності, розумності й не суперечить доказам, які містяться в матеріалах справи. Згідно з частинами 1 та 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом судової справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Пунктом 1 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Як вбачається квитанції до прибуткового касового ордера №19/8 від 19.08.2020 позивачкою за договором правової допомоги від 19.08.2020 сплачено 2000 грн., з яких, виходячи з принципу обґрунтованості та пропорційності розміру судових витрат до предмета спору, співмірності розміру судових витрат зі складністю справи, обсягом наданих послуг, значенням справи для сторони, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки суму в розмірі 1000 грн. Вимогами частини 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи, позивачкою за подання до суду позовної заяви за вимогою про розірвання шлюбу сплачено 840,80 грн. судового збору (а.с. 1), сума якого підлягає стягненню на її користь з відповідача. Відповідно до вимог статей 141, 142 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином позивачці з державного бюджету підлягають поверненню 420,40 грн., що дорівнює 50-ти відсоткам судового збору, сплаченого нею при поданні позовної заяви в частині вимог про розірвання шлюбу (840,80 х 0,5 = 420,40). Інша частина понесених нею витрат зі сплати судового збору в розмірі 420,40 грн. відповідно до вимог статті 141 ЦПК України стягуються з відповідача на користь позивачки. Також, із відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір за вимогою про стягнення аліментів у розмірі 420,40 грн., що становить 50 % відсотків судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, а позивачка звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів. На підставі статей 105, 110, 112, 180-182, 192 СК України та

Outcome: approved