Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-28 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визначення місця проживання дитини. Свій позов обґрунтовує тим, що рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 27 червня 2018 року вона розірвала свій шлюб з відповідачем. В даному шлюбі в них народилася одна дитина - син [PERSON] , [INFO] . Весь час, як до так і після розірвання шлюбу, дитина проживає з позивачкою за місцем її реєстрації, зокрема, в [ADDRESS] . Остання самостійно займається вихованням та матеріальним забезпеченням дитини, має постійне місце роботи та стабільну заробітну плату, сприятливі побутові умови проживання. Відповідач, в свою чергу, вихованням та матеріальних забезпеченням дитини не займається, на даний час проживає за місцем своєї реєстрації в місті Щолкіне, що розташоване на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим. В той же час, враховуючи достатній матеріальний рівень позивачки, як вона так і її дитина потребують відпочинку та оздоровлення на морських курортах, розташованих переважно за кордоном в теплих кліматичних умовах. Враховуючи те, що позивачці дуже складно та незручно отримувати від відповідача, як батька дитини, нотаріально засвідчену згоду на короткочасний виїзд дитини за кордон на відпочинок, просить суд визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , за її місцем реєстрації проживання, зокрема, в [ADDRESS] . Позивачка в судове засідання не з`явилась, від неї до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з`явився, від нього до суду надійшла письмова заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав повністю, не заперечував, щоб дитина проживала з матір`ю. Враховуючи те, що в судове засідання не з`явились всі особи, які беруть участь у справі, а тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Судом встановлено, що позивач з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 11 червня 2011 року по 27 червня 2018 року. Рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 27 червня 2018 року, шлюб між сторонами було розірвано. В даному шлюбі у сторін народилась одна дитина, а саме син [PERSON] , [INFO] . Згідно з ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно приписів п.2 ч.1 та ч.2 ст.161 СК України, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Як роз`яснено у п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. За змістом ч.ч.3, 4 ст.200 ЦПК України у випадку визнання відповідчем позову, суд ухвалює рішення в порядку встановленому статтею 206 цього Кодексу. Відповідно до положень ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.3 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. На підставі викладеного вище, суд приходить до висновку, що оскільки спір відсутній, а відповідач позов визнає та не заперечує, щоб дитина проживала разом з матір`ю, суд виходить з принципу рівності прав і обов`язків обох батьків, віддаючи перевагу тому з них, хто може створити найбільш сприятливі умови для виховання дитини то таким чином, у зв`язку з тим, що позивачка одноособово утримує дитину, піклується про неї належним чином, забезпечує її житлом, харчуванням, тощо, тому позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю підлягають задоволенню. Позивачка від стягнення судових витрат з відповідача відмовилася. На підставі наведеного та

Outcome: approved