Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про поділ спільного майна подружжя. Свої вимоги обгрунтовує тим, що з 18.09.2011 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. 12.03.2012 року у шлюбі з відповідачем народилася дочка [PERSON]. За час перебування у шлюбі вони отримали у власність земельну ділянку на вул.Молодіжна,16 в с.Луквиця Богородчанського району Івано-Франківської області, де побудували житловий будинок. Крім того, під час спільного проживання вони придбали меблі у різні кімнати будинку, побутову техніку, штори, тюлі, килими, будівельну техніку, зокрема: пральну машинку «Gorenje» вартістю 6929,91 грн., пилосос марки «Samsung» вартістю 2299,90 грн., мультиварку марки «Redmond» вартістю 1199,00 грн., телевізор марки «Samsung» вартістю 23007,40 грн., праску марки «Philips» 1399,90 грн., витяжку марки «Ventolux» вартістю 1599,90 грн., вбудовану поверхню марки «Hansa» вартістю 4000 грн., вбудовану духовку марки «Hansa» вартістю 4499 грн., холодильник марки «Wirlpool» вартістю 8000 грн., міксер вартістю 900 грн., мясорубку електричну вартістю 1000 грн., мікрохвильову піч вартістю 2500 грн., маршрутизатор (wi-fi роутер) вартістю 600 грн., бойлер вартістю 3500 грн., насосну станцію вартістю 3500 грн., котел газовий марки «Protherm» вартістю 18471,28 грн., безпровідний регулятор температури до котла вартістю 2500 грн., бетономішалку вартістю 4500 грн., будівельний фен вартістю 800 грн., ланцюгову бензопилу вартістю 2500 грн., тачку будівельну вартістю 800 грн.,паяльник для пластикових труб вартістю 800 грн., мінеральну вату «Техноніколь Теплоролл» в кількості 3 рулони вартістю 450 грн, спальний меблевий гарнітур вартістю 27000 грн., кухонний меблевий гарнітур вартістю 22240 грн., шафу-купе вартістю 6700 грн., стіл кухонний вартістю 2500 грн., стіл обідній вартістю 6200 грн., стільці до обіднього столу 6 штук вартістю 2100 грн., стільці кухонні 4 шт. вартістю 1820 грн., диван кухонний вартістю 7800 грн., тюлі та штори загальною вартістю 10000 грн., килим вартістю 2500 грн., ванну кутову вартістю 10000 грн., тумбочку з дзеркалом у ванну вартістю 4000 грн. Також ними придбано автомобіль «ГАЗ-66», реєстраційний номер [NUMBER]. На початку 2018 року сімейне життя у неї погіршувалося, вони припинили спільне проживання й рішенням Богородчанського районного суду від 22.06.2018 року їхній шлюб розірвано. Протягом останнього часу відповідач не допускає її до спірного будинку, чинить перешкоди у здійсненні її права власності. Оскільки в добровільному порядку вирішити питання поділу майна відповідач відмовляється, змушена звертатися в суд з таким позовом. Зважаючи на те, що з нею проживає їхня неповнолітня дочка, яка часто хворіє, просить збільшити її частку під час поділу майна та визнати за нею право власності на 3/5 частки вказаних вище житлового будинку та земельної ділянки, а також визнати за неї право власності на пральну машинку «Gorenje» вартістю 6929,91 грн., телевізор марки «Samsung» вартістю 23007,40 грн., вбудовану поверхню марки «Hansa» вартістю 4000 грн., вбудовану духовку марки «Hansa» вартістю 4499 грн., холодильник марки «Wirlpool» вартістю 8000 грн., мультиварку марки «Redmond» вартістю 1199,00 грн., праску марки «Philips» 1399,90 грн., мясорубку електричну вартістю 1000 грн., спальний меблевий гарнітур вартістю 27000 грн., стіл обідній вартістю 6200 грн., стільці до обіднього столу 6 штук вартістю 2100 грн., диван кухонний вартістю 7800 грн., половину загальної кількості тюль та шторів вартістю 5000 грн., килим вартістю 2500 грн., тумбочку з дзеркалом у ванну вартістю 4000 грн. та автомобіль «ГАЗ-66», реєстраційний номер [NUMBER] вартістю 60000 грн. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали з викладених у заяві підстав, просять позов задовольнити повністю. Відповідач та його представник в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечили та пояснили, що позивачка не може претендувати на спірний будинок та земельну ділянку, оскільки будинок побудований ним та його близькими родичами на земельній ділянці, яка раніше належала його батькам. У будівництві будинку використані матеріали, зокрема, пісок, камінь, будівельні блоки, бітумну черепицю, які належали його сестрі [PERSON] Крім того, на будівництво будинку використовувалися кошти, які йому давали батьки та близькі родичі. Також відповідач заперечив з приводу можливого поділу рухомого майна. Вказав, що за ним ніколи не був зареєстрований автомобіль «ГАЗ-66», реєстраційний номер [NUMBER], а тому він не може бути обєктом поділу. Відповідач заперечив наявність та вартість зазначених у позові меблів, побутової та будівельної техніки, й наголосив, що після розірвання шлюбу позивачка перейшла проживати до своїх батьків у с.Богрівку Богородчанського району, забравши з собою більшу частину спільного майна. Зазначив, що в ході судового розгляду позивачка не довела наявність рухомого майна. Вважає позовні вимоги безпідставними, а тому у задоволенні позову просить відмовити. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що з 18.09.2011 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвали на підставі рішення Богородчанського районного суду від 22.06.2018 року (а.с.9). 12.03.2012 року в шлюбі позивачки та відповідача народилася дочка [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.04.2014 року (а.с.32-34) за відповідачем зареєстрована на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,1461 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на вул.Молодіжна,16 в с.Луквиця Богородчанського району Івано-Франківської області. Крім того, відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27.12.2014 року (а.с.29-31) відповідач також є власником житлового будинку на вул.Молодіжна,16 в с.Луквиця Богородчанського району Івано-Франківської області. Згідно з вимогами ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст.372 цього кодексу визначено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Аналогічні положення Цивільного кодексу зазначенні також і в Сімейному кодексі. Виходячи з положень вказаних норм законів сторони є власниками спірного житлового будинку в рівних долях. Відповідач наголошує, що позивачка не може претендувати на спірний будинок та земельну ділянку, оскільки будинок побудований ним та його близькими родичами на земельній ділянці, яка раніше належала його батькам. Свою позицію обґрунтовує тим, що у будівництві будинку використані будівельні матеріали, зокрема, пісок, камінь, будівельні блоки, бітумну черепицю, які належали його сестрі [PERSON], а більшість коштів на оплату будівельних робіт надавали його батьки. Разом з тим, таке судження відповідача не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні. Суд не приймає до уваги показання свідка [PERSON] про те, що вона надала відповідачу свої власні будівельні матеріали, зокрема, пісок, камінь, будівельні блоки та бітумну черепицю, оскільки жодних підтверджуючих доказів наявності у неї таких будівельних матеріалів та факт їх передачі відповідачеві в ході судового розгляду не здобуто. Крім того, [PERSON] є рідною сестрою відповідача і її показання, на думку суду, надані нею з метою покращити становище свого брата. Не приймає до уваги суд й показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про те, що будівництво спірного будинку здійснювалося виключно відповідачем за його кошти та кошти його близьких родичів, оскільки їхні свідчення спростовуються зібраними та перевіреними у справі доказами, зокрема, поясненнями позивачки, показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] про те, що будівництво цього будинку здійснювалося позивачкою та відповідачем за спільні кошти у період перебування у шлюбі. В судовому засіданні встановлено, що створивши сімю у 2011 році, з метою здійснення будівництва власного спільного житла, сторони приступили до зведення будинку. Зважаючи на те, що земельна ділянка була виділена та оформлена на відповідача, оформлення права власності на будинок відбулося також на його імя. Не заслуговують уваги твердження відповідача про те, що земельна ділянка не може бути обєктом поділу, оскільки вона виділена йому та ним приватизована. Так, у постанові від 21.03.2018 року у справі № 686/9580/16-ц Касаційний цивільний суд Верховного Суду навів положення постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7, відповідно до яких земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Однак, якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України. Таким чином, суд приходить до висновку, що спірне будинковолодіння побудоване сторонами за час шлюбу, а тому підлягає до поділу у рівних долях. Відповідно до ч.3 ст.70 Сімейного кодексу України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Разом з тим, в судовому засіданні позивачка не довела, що розмір коштів, які відповідач надає на утримання їхньої дочки, є недостатнім для забезпечення її фізичного, духовного розвитку та лікування. А тому суд не вбачає підстав для збільшення частки позивачки у спільному майні. Суд вважає необгрунтованою вимогу позивачки про поділ рухомого майна. Так, в ході судового розгляду відповідач заперечив факт придбання під час шлюбу більшості майна та його вартість. До суду із заявою про забезпечення позову позивачка не зверталася й відповідно не вживалися заходи для опису та накладення арешту на відповідне майно. За таких обставин у задоволенні такої позовної вимоги слід відмовити за недоведеністю. Також не підлягає до задоволення вимога про поділ автомобіля «ГАЗ-66», реєстраційний номер [NUMBER], оскільки відповідно до листа Територіального сервісного центру № 2641 Регіонального сервісного центру МВС в Івано-Франківській області від 24.07.2018 року № 31/9/Г-342-з-ор, такий автомобіль за відповідачем не зареєстрований. Отже, позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України витрати зі сплати судового збору слід покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, ст.ст.368, 372 ЦК України, ст.70, 71 СК України,

Outcome: partial