overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-03 00:00:00

Позивачка звернулася в суд із позовом до відповідача про стягнення на її користь аліментів в розмірі 1300 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину на утримання неповнолітнього сина [PERSON],[INFO]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вони з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі, однак сімейне життя не склалось, на даний час разом не проживають, вона звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу. Неповнолітній син проживає з нею та перебуває на її утриманні, відповідач в добровільному порядку кошти на дитину не надає. Просить позов задовольнити. В судове засідання позивачка не з'явилася, подала заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлений. В зв'язку з цим ухвалено проводити розгляд справи в порядку заочного провадження. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO], який є неповнолітнім, проживає з матірю та перебуває на її утриманні. В добровільному порядку питання щодо утримання сина позивачка та відповідач не вирішили. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України регламентують, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Зі змісту ст.180 СК України вбачається, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері так і батька. Стаття 182 СК України передбачає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує стан здоровя та матеріальне становище позивачки, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів. На підставі наведеного, ст.ст. 180, 181, 182, 183, 191 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

Позивачка звернулася в суд із позовом до відповідача про стягнення на її користь аліментів в розмірі 1/3 частки від всіх видів заробітку відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням суду від 03.06.2015 року шлюб з відповідачем розірвано. Народжені у шлюбі неповнолітні дочки [PERSON] та [PERSON] проживають разом з нею та перебувають на її утриманні, оскільки відповідач в добровільному порядку кошти на дітей не надає. Просить позов задовольнити повністю. В судове засідання позивачка не з'явилася, подала заяву, у якій просила проводити розгляд справи у її відсутності, вимоги позову підтримала в повному обсязі, не заперечила проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав заяву, у якій просив проводити розгляд справи у його відсутності. Заявлені позивачкою вимоги визнав. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено,\~що відповідач\~є батьком\~народжених у\~шлюбі з\~позивачкою дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які є неповнолітніми, проживають з матірю та перебувають на її утриманні. В добровільному порядку питання щодо утримання неповнолітніх дітей позивачка та відповідач не вирішили. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки відповідач погодився на стягнення аліментів у запропонованому позивачкою розмірі, а підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову немає, то суд вважає, що позов може бути задоволено. На підставі наведеного, ст.ст. 180, 181, 182, 184, 191 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-02 00:00:00

Позивачка звернулася в суд із позовом до відповідача про стягнення на її користь аліментів в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку відповідача щомісячно на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вони з [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі, однак сімейне життя не склалось, на даний час разом не проживають, вона звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу. Малолітні сини проживають з нею та перебувають на її утриманні, відповідач в добровільному порядку кошти на дітей не надає. [PERSON] є працездатною особою, окрім малолітніх синів [PERSON] та [PERSON] інших утриманців у нього немає, тому вважає, що відповідач може сплачувати аліменти на їх утримання. Просить позов задовольнити. В судове засідання позивачка не з'явилася, подала заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлений. В зв'язку з цим ухвалено проводити розгляд справи в порядку заочного провадження. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідач є батьком народжених у шлюбі з позивачкою синів [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.5, 6), які є неповнолітніми, проживають з матір'ю та перебувають на її утриманні. В добровільному порядку питання щодо утримання неповнолітніх дітей позивачка та відповідач не вирішили. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України регламентують, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Зі змісту ст.180 СК України вбачається, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері так і батька. Стаття 182 СК України передбачає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище позивачки, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів. На підставі наведеного, ст.ст. 180, 181, 182, 183, 191 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

Позивачка звернулася в суд із позовом до відповідача про стягнення на її користь аліментів в розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на утримання неповнолітніх дітей. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вони з відповідачем одружилися 15.10.2005 року. У шлюбі народилися сини: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. На даний час вони припинили спільне проживання, спільне господарство не ведуть. Неповнолітні діти проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. Самостійно забезпечити синів усім необхідним вона не може, а відповідач добровільно кошти для утримання дітей не надає. Вважає, що відповідач, як батько, зобов'язаний брати участь в забезпеченні належних умов життя і розвитку дітей. Позивачка у підготовче засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, заявлені вимоги підтримала, просила позов задовольнити повністю. Відповідач в підготовче засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, вимоги позову визнав, не заперечив проти стягнення з нього аліментів у розмірі, який просить позивачка. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідач є батьком народжених у шлюбі з позивачкою синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які є неповнолітніми, проживають з матірю та перебувають на її утриманні. В добровільному порядку питання щодо утримання неповнолітніх дітей позивачка та відповідач не вирішили. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки відповідач погодився на стягнення аліментів у запропонованому позивачкою розмірі, а підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову немає, то суд вважає, що позов може бути задоволено. На підставі наведеного, ст.ст. 180, 181, 182, 183, 191 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-04 00:00:00

Позивачка звернулася в суд із позовом до відповідача про стягнення на її користь аліментів в розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що у 2014 році шлюб з відповідачем розірвано. Народжений у шлюбі неповнолітній син [PERSON] проживає разом з нею та перебуває на її утриманні, оскільки відповідач в добровільному порядку кошти на дитину не надає. Просить позов задовольнити повністю. В судове засідання позивачка не з'явилася, подала заяву, у якій просила проводити розгляд справи у її відсутності, вимоги позову підтримала в повному обсязі, не заперечила проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав заяву, у якій просив проводити розгляд справи у його відсутності. Заявлені позивачкою вимоги визнав. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що відповідач є батьком народженого у шлюбі з позивачкою сина [PERSON], [INFO], який є неповнолітнім, проживає з матір'ю та перебуває на її утриманні. В добровільному порядку питання щодо утримання неповнолітньої дитини позивачка та відповідач не вирішили. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки відповідач погодився на стягнення аліментів у запропонованому позивачкою розмірі, а підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову немає, то суд вважає, що позов може бути задоволено. На підставі наведеного, ст.ст. 180, 181, 182, 184, 191 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-25 00:00:00

Позивачка звернулася в суд із позовом до відповідача про стягнення на її користь аліментів в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Богородчанського районного суду від 05 травня 2014 року шлюб з відповідачем розірвано. Неповнолітній син проживає з нею та перебуває на її утриманні, відповідач в добровільному порядку кошти на дитину не надає. Просить позов задовольнити. В судове засідання позивачка не з'явилася, подала заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи справи повідомлявся у встановленому законом порядку. В зв'язку з цим ухвалено проводити розгляд справи в порядку заочного провадження. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO] який є неповнолітнім, проживає з матір'ю та перебуває на її утриманні. В добровільному порядку питання щодо утримання сина позивачка та відповідач не вирішили. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України регламентують, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Зі змісту ст.180 СК України вбачається, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері так і батька. Стаття 182 СК України передбачає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище позивачки, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів. На підставі наведеного, ст.ст. 180, 181, 182, 183, 191 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-05 00:00:00

Позивачка звернулася в суд із позовом до відповідача про стягнення на її користь аліментів в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вони з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі, однак сімейне життя не склалось, на даний час разом не проживають, вона звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу. Неповнолітній син проживає з нею та перебуває на її утриманні, відповідач в добровільному порядку кошти на дитину не надає. Просить позов задовольнити. В судове засідання позивачка не з'явилася, подала заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлений. В зв'язку з цим ухвалено проводити розгляд справи в порядку заочного провадження. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO], який є неповнолітнім, проживає з матірю та перебуває на її утриманні. В добровільному порядку питання щодо утримання сина позивачка та відповідач не вирішили. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України регламентують, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Зі змісту ст.180 СК України вбачається, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері так і батька. Стаття 182 СК України передбачає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує стан здоровя та матеріальне становище\~ позивачки, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів. На підставі наведеного, ст.ст. 180, 181, 182, 183, 191 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

Позивачка звернулася в суд із позовом до відповідача про стягнення на її користь аліментів в розмірі 1700 грн. щомісяця на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що народжений у шлюбі з відповідачем син є малолітнім, проживає разом з нею та перебуває на повному її утриманні. Самостійно забезпечити дитину всім необхідним вона не може, а відповідач добровільно кошти для утримання сина не надає. Вважає, що відповідач, як батько, зобов'язаний брати участь в забезпеченні належних умов життя і розвитку дитини. Позивачка в судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, заявлені вимоги підтримала, просила позов задовольнити повністю. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку. В зв'язку з цим ухвалено проводити розгляд справи в порядку заочного провадження. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що відповідач є батьком народженого у шлюбі з позивачкою сина [PERSON], [INFO], який є неповнолітнім, проживає з матір'ю та перебуває на її утриманні. В добровільному порядку питання щодо утримання неповнолітньої дитини позивачка та відповідач не вирішили. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України регламентують, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Зі змісту ст.180 СК України вбачається, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері так і батька. Стаття 182 СК України передбачає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Суд, визначаючи розмір аліментів, враховує стан здоров'я та матеріальне становище позивачки, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів. Беручи до уваги досліджені докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що аліменти на утримання дитини, які підлягають стягненню з відповідача, слід визначити у твердій грошовій сумі у розмірі 1200 грн. щомісячно. Відповідно до ст.141 ЦПК України також слід стягнути з відповідача 704,80 грн. судового збору на користь держави. На підставі наведеного, ст.ст. 180, 181, 182, 184, 191 СК України,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-02 00:00:00

Позивачка звернулася в суд із позовом до відповідача про стягнення на її користь аліментів в розмірі 2000 грн. щомісяця на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Свої вимоги обгрунтовує тим, що шлюб між нею та відповідачем не розірвано, однак вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Народжений у шлюбі син [PERSON], який є малолітнім, проживає разом з нею та перебуває на повному її утриманні, оскільки відповідач в добровільному порядку кошти на дитину не надає. Ставить питання про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у зв'язку з тим, що відповідач працює сезонно, має нерегулярний, мінливий дохід. В судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала з викладених підстав і додатково пояснила, що за час перебування у шлюбі відповідач постійно виїжджав на сезонні роботи в Одеську область, отримуючи достойний заробіток. Вказала, що вона хоч і працює, однак її заробітку не вистачає, щоб забезпечити дитину усім необхідним. Просить позов задовольнити повністю. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково та пояснив, що він як батько їхньої дитини згідний сплачувати аліменти, однак у меншому розмірі, як вказала позивачка, оскільки його матеріальний стан не може забезпечити сплату аліментів у такому розмірі. Вказав, що на даний час заробітки зменшилися, а тому просить стягувати з нього аліменти у розмірі 900 грн. щомісячно. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що відповідач є батьком народженого у шлюбі з позивачкою сина [PERSON], [INFO], який є неповнолітнім, проживає з матір'ю та перебуває на її утриманні. В добровільному порядку питання щодо утримання неповнолітнього сина позивачка та відповідач не вирішили. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Виходячи з наведених позивачкою доводів, висловлених відповідачем заперечень, а також те, що відповідач є особою працездатного віку, суд приходить до переконання, що аліменти на утримання дитини, які підлягають стягненню з відповідача, слід визначити у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн. щомісячно. Суд при визначенні розміру аліментів враховує стан здоров'я та матеріальне становище позивачки, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів. На підставі наведеного, ст.ст. 180, 181, 182, 184, 191 СК України,

Outcome: partial