Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом до відповідачки про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною та встановлення способу такого спілкування, посилаючись на те, що у 2013 році її син, [PERSON], одружився із відповідачкою, у яких від шлюбу народився 12 лютого 2015 року син, [PERSON], онук позивачки. Зараз [PERSON] не мешкає разом із [PERSON] Натомість відповідачка чинить позивачці перешкоди у спілкуванні із онуком, який мешкає разом із [PERSON], безпідставно не надаючи змоги бачити [PERSON], починаючи з грудня 2015 року. Так відповідачка не відповідає на телефонні дзвінки, не відчиняє двері свого житла. При цьому позивачка сумує без можливості бачити свого онука, який також не отримує турботу від своєї бабусі. Зазначала, що вона характеризується позитивно, має своє житло та багато вільного часу для проводження із онуком. Перелічене свідчить про необхідність звернення до суду для вирішення наявного спору, бо добровільно відповідачка не бажає надавати онука позивачці, як бабусі [PERSON]. Таким чином просила суд зобовязати [PERSON] не перешкоджати у її спілкуванні із онуком, [PERSON], 12 лютого 2015 р. н. Також просила суд визначити такий порядок спілкування позивачки із онуком, [PERSON]: до досягнення онуком трьох років - кожну суботу тижня з 10-00 год. до 12-00 год. за участі відповідачки, а після досягнення [PERSON] трьох років - кожну суботу та неділю тижня з 10-00 год. до 12-00 год. без присутності матері та без обмеження місця зустрічей. Позивачка, [PERSON], у судовому засіданні, наполягаючи на задоволенні заявлених нею вимог, зазначала, що вона з самого одруження її сина, [PERSON], із відповідачкою надавала допомогу родині сина, відносини були із [PERSON] у неї нормальними, вона допомагала як матеріально, так й по господарству. Однак в подальшому відносини із відповідачкою погіршились. Так після народження [PERSON] відповідачка безпідставно почала не давати їй бачитись із онуком, не давала змогу приходити до неї та онука. При цьому [PERSON] казала, що позивачка не є членом родини відповідачки, тому не має права бачились із [PERSON]. Також відповідачка заборонила навіть дзвонити. Коли онуку виповнилось 1 рік, то вона взагалі майже не бачила онука. Лише за допомогою її сина, вона потайки від [PERSON] на вулиці мала таку змогу. Через негаразди у подружньому житті [PERSON] з літа 2016 року почав мешкати із нею, окремо від відповідачки та онука. З цього часу вона вже півроку позбавлена можливості бачити [PERSON]. При цьому вона не працює офіційно, має фінансовий достаток, свою квартиру та бажання опікуватися онуком. На підставі переліченого просила суд надати їй змогу спілкуватись із своїм єдиним онуком, [PERSON]. В судовому засіданні представник позивачки, яка діє на підставі договору, [PERSON], підтримуючи заявлені [PERSON] позовні вимоги, вказувала, що позивачка дуже турбувалась про свого єдиного онука, провідуючи його. Однак з грудня 2015 року відповідачка чомусь перестала надавати змогу позивачці бачитись із своїм онуком. Не приймає також [PERSON] й жодної допомоги від позивачки. Таким чином з цього часу [PERSON] має змогу бачити малолітнього [PERSON] лише на вулиці, потайки від матері дитини, коли із своїм сином спілкується [PERSON], син позивачки. Зазначала, що з літа 2016 року син [PERSON] почав мешкати разом із нею через розлад шлюбних відносин із [PERSON] У теперішній час онук, [PERSON], перебуває на піклуванні у дідуся, батька відповідачки, бо остання вагітна та не може увесь час бути із малолітнім [PERSON]. В свою чергу позивачка має змогу піклуватися про онука, бо фактично не працює, має багато вільного часу та у неї у власності мається квартира. При цьому остання фінансово забезпечена, тому має змогу надавати онуку усе необхідне. Оскільки у теперішній час [PERSON] перебуває за межами міста, то позивачка взагалі позбавлена можливості бачитись із онуком. Оскільки відповідачка не бажає добровільно вирішувати спір, то просила суд задовольнити позов. Відповідачка [PERSON] в суді, не визнаючи позов [PERSON], вказувала, що вона прожила із [PERSON], сином позивачки, шість років, чотири з яких у шлюбі. Додавала, що у неї жодних конфліктів із чоловіком не було та не має. Натомість [PERSON] постійно їй скаржився на свою матір, позивачку, яка не належним чином його доглядала та виховувала, тому у нього погані відносини із матірю, на яку він ображається. Додавала, що після одруження стосунки [PERSON] із [PERSON] не поліпшились, тому він сам не бажає, щоб його син, [PERSON], спілкувався багато часу із бабусею, [PERSON] Зазначала, що у неї із позивачкою були з самого початку знайомства нейтральні стосунки. Однак у подальшому вони погіршились через конфлікт між родинами, бо позивачка не приймала її як дружину, [PERSON] Натомість бачитись із онуком їй ніхто не забороняв ніколи. Позивачка ж сама не виявляла необхідної уваги та бажання бачитись з [PERSON]. Не заперечувала, що її не влаштовувало, коли [PERSON] приїздила без дзвінка до неї додому, що побачити онука. Підтвердила, що після конфлікту із позивачкою, який стався у неї в жовтні 2015 року, вона взагалі не бажає бачитись із [PERSON], тому проти того, щоб її син без визначення часу спілкувався із позивачкою. Однак бачитись із онуком вона не забороняла нікому. Додавала також, що їй відомо про зустрічі позивачки із онуком, коли із [PERSON] на вулиці прогулювався її чоловік, [PERSON] Тепер дитина, починаючи з вересня 2016 року, відвідує дитячий садочок, доглядом за яким їй також допомагають тітка та її батько. Також вона із [PERSON] чекають на народження другої спільної дитини. У теперішній час вона самостійно займається вихованням [PERSON], тому вона як ніхто знає, як сину буде краще. Вважала, що бачитись з [PERSON] один раз на місяць буде достатнім для його бабусі. Додавала, що усі вихідні дні не можна надавати бабусі для спілкування з онуком, бо в інші дні [PERSON] відвідує садок. Просила відмови у позові. Відповідно до письмових заперечень [PERSON] вбачається, що вона, не визнаючи предявлені до неї вимоги щодо обмеження бабусі у спілкуванні з онуком вказувала, що між [PERSON] та її сином, [PERSON] останні роки склались неприязні стосунки, бо позивачка не підтримує свого сина, а також не цікавиться життям свого онука, сина [PERSON] Натомість вона не чинить перешкоди позивачці у спілкуванні із онуком, бо жодним чином не обмежує [PERSON] у цьому. Також вказувала, що [PERSON] є немовлям, якому лише 1 рік, тому він потребує постійної материнської турботи, а бабусю він не сприймає через свій вік та відсутність спілкування із нею. На підставі цього зазначала, що ані вона, ані [PERSON], як батьки малолітнього [PERSON], не впевнені у доцільності спілкування позивачки із онуком, бо повинні в першу чергу слідувати за дотриманням інтересів свого сина. Таким чином вважала, що можливо встановити такий порядок спілкування позивачки із онуком, [PERSON]: 1 раз у місяць протягом 2-х годин у суботу або неділю за попереднім узгодженням із [PERSON] та у її присутності. Представник відповідачки, яка діє на підставі договору, [PERSON], в судовому засіданні частково не визнаючи вимоги [PERSON], вказувала, що [PERSON] не проти того, щоб бабуся малолітнього [PERSON] спілкувалась із ним, однак не у такому розмірі, як в своїх вимогах просить суд позивачка, оскільки хлопчик є немовлям, постійно привязаний до матері, потребує її турботи. При цьому бабусю [PERSON] майже не бачив, тому не звик до неї. Крім того спілкування із [PERSON] позивачки у присутності [PERSON], який треба зараз народжувати іншу дитину, через негативні стосунки між сторонами може погано відобразиться на самопочутті відповідачки та не добре буде сприйнято самим [PERSON]. Тому на підставі інтересів дитини, відсутності стабільного спілкування бабусі із дитиною, необхідно визначити мінімальну кількість годин для побачень позивачки із онуком, [PERSON], погоджуючись із запропонованим [PERSON] у запереченнях порядком спілкування. Третя особа, [PERSON] у судове засідання не зявився, надавши заяву з проханням вирішити спір у його відсутність за присутності його представника, адвоката [PERSON] При цьому просив задовольнити заявлені [PERSON] позовні вимоги. На підставі письмових пояснень [PERSON] останній також вказував, що позивачка бажає спілкуватися із онуком, приділяти йому якомога більше часу. Підтверджував, що протягом 2016 року [PERSON] обмежила спілкування [PERSON] із його сином, [PERSON]. У теперішній час він дійсно мешкає окремо від відповідачки протягом останніх шести місяців. Зазначав також, що він зі свого боку ніколи не перешкоджав позивачці у спілкуванні із онуком. Представник [PERSON], яка діє на підставі договору, [PERSON], в судовому засіданні повністю підтримала позицію позивачки та думку [PERSON], тому просила суд задовольнити позовні вимоги. Представник Служби у справах дітей Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради, яка діє на підставі довіреності, [PERSON], у судовому засіданні підтвердила висновок органу опіки та піклування щодо визначення порядку спілкування позивачки із її малолітнім онуком, [PERSON]. Вислухавши пояснення учасників процесу, які зявились, дослідивши письмові докази, допитавши свідків, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного вмотивування. За ст. 257 Сімейного кодексу України (далі за текстом рішення - СК) баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. На підставі ч. 2 ст. 258 СК баба і дід мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних внуків до суду без спеціальних на те повноважень. Згідно із ст. 150 СК батьки зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 155 СК здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. На підставі ст. 263 СК спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом згідно із ст. 159 СК. За ст. 159 СК, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. На підставі ст. 3 «Конвенції про права дитини» від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Суд встановив, що згідно із свідоцтвом про народження, виданим 7 листопада 2015 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 183 від 3 березня 2015 року, вбачається, що [PERSON] народився 12 лютого 2015 року, батьками якого вказані [PERSON] та [PERSON] (а. с. 9). Факт того, що [PERSON] є бабусею [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження 11 вересня 1987 року [PERSON], актовий запис № 1969 від 16 жовтня 1987 року, матірю якого є позивачка, а також свідоцтвом про шлюб, актовий запис № 346 від 21 жовтня 2005 року, внаслідок чого позивачці було змінено прізвище з «Ускова» на «Громозда» (а. с. 8, 16). Позитивна характеристика позивачки, [PERSON], за місцем мешкання підтверджується характеристикою ОСББ «Нахімова-90» за свідченнями сусідів (а. с. 88). Відсутність перебування позивачки на обліку в міській психіатричній лікарні м. Маріуполя, а також міському наркологічному диспансері підтверджується довідками вказаних медичних закладів від 7 вересня 2016 року (а. с. 13, 14). Належність на праві власності [PERSON] двокімнатної [ADDRESS], де позивачка зареєстрована, підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 8 серпня 2005 року, посвідченим нотаріально, реєстр № 1-900 (а. с. 87). Допитана в судовому засіданні в якості свідка, [PERSON], вказувала, що вона добре знайома із позивачкою, яку знає декілька років, яку характеризує з позитивного боку. Сина позивачки, [PERSON], вона знає з літа 2016 року. З слів [PERSON] їй відомо, що у позивачки конфлікт із відповідачкою через те, що [PERSON] не дає змогу бачитись із онуком, [PERSON]. Натомість позивачка має можливість та бажання проводити якомога більше часу із своїм онуком. Додавала, що [PERSON] мешкає з літа 2016 року із позивачкою. При цьому з відповідачкою вона не знайома. Свідок [PERSON] в суді пояснила, що вона декілька років знає [PERSON], яку характеризує позитивно. Зі слів позивачки їй відомо, що [PERSON] відповідачка не надає змогу бачитись із єдиним онуком через конфлікт інтересів. Також зі слів [PERSON], сина позивачки, їй відомо, що [PERSON] забороняє бачитись як позивачці, так йому із [PERSON]. При цьому [PERSON] не перешкоджає бачитись із онуком позивачці. Зазначала, що [PERSON] вона не знає. Свідок [PERSON] в суді зазначала, що [PERSON] їй приходиться племінником, а його син, [PERSON], приходиться їй хресником. При цьому вона добре знайома з позивачкою та знає [PERSON] Вказувала, що після хрещення вона лише пару разів бачилась із [PERSON]. Зі слів [PERSON] їй відомо, що [PERSON] не дає змогу бачитись позивачці із онуком. Хоча [PERSON] дуже бажає бачитись із онуком, опікуватись ним, маючи таку змогу. Однак причина відмови відповідачки надавати онука бабусі їй невідома. Вона також знає зі слів [PERSON], що [PERSON] декілька разів забороняла бачитись із малолітнім [PERSON] як позивачки, так й [PERSON] Вказувала, що відносини у [PERSON] із своєю дружиною погіршились. Додавала, що з 12 вересня 2016 року [PERSON] перебуває за межами країни. З того часу вона не спілкувалась із відповідачкою. З висновку органу опіки та піклування Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради від 20 січня 2017 року вбачається, що згідно із актом обстеження житлово-побутових умов проживання, складеним службою у справах дітей Приморської районної адміністрації Маріупольської міської ради 12 грудня 2016 року, вбачається, що [PERSON] зареєстрована та мешкає в [ADDRESS], де також мешкає [PERSON]. Квартира складається з двох кімнат, де маються гарні умови для проживання та необхідні речі. Також з такого висновку органу опіки та піклування вбачається, що за повідомленнями районного центру соціальних служб для дітей сімей та молоді від 5 грудня 2016 року [PERSON] мешкає у двокімнатній орендованій квартирі, де санітарно-побутові умови є задовільними. З матірю малолітньої дитини була проведена бесіда та встановлено, що відповідачка не проти спілкування бабусі з онуком, але щоб зустрічі відбувались у присутності матері, на її території та не частіше одного разу на місяць. При цьому на підставі довідки з Пологового будинку № 2 міста Маріуполя та виписок з медичної карти вбачається, що [PERSON], яка зараз на 36 тижні вагітності, перебувала на стаціонарному лікуванні у жіночій консультації Пологового будинку № 2 через ускладнення протікання вагітності з 29 серпня 2016 року по 9 вересня 2016 року та з 17 листопада 2016 року по 1 грудня 2016 року. За висновком органу опіки та піклування Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради від 20 січня 2017 року вбачається, що орган опіки та піклування клопотав перед судом про встановлення порядку та способу участі у вихованні онука [PERSON] за наступним графіком: кожну суботу з 10-00 до 12-00 годин у присутності матері, а після досягнення дитиною трирічного віку: кожну суботу та неділю тижня з 10-00 до 12-00 без присутності матері. Таким чином суд не погоджується із позицією відповідачки, що бачитись із онуком для [PERSON] буде достатньо лише один раз на місяць, враховуючи наведене обгрунтування та висновки компетентного органу опіки та піклування. На підставі пояснень допитаних в суді свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], враховуючи підтримку позовних вимог [PERSON] з боку батька дитини, [PERSON], суд вважає, що вимоги позивачки щодо усунення їй перешкод у спілкуванні із онуком, [PERSON], з боку відповідачки, [PERSON], зважаючи також на те, що позивачка фактично з осені 2016 року позбавлена можливості бачитись із [PERSON], 2015 р. н., підлягають задоволенню. Суд розглядом справи дійшов висновку, що позивачка, як бабуся малолітнього [PERSON], прагне до спілкування із онуком, до участі у його вихованні та проводження з ним часу, тому з метою унеможливлення порушення прав бабусі дитини на реалізацію її прав по спілкуванню із [PERSON], вважає можливим встановити порядок спілкування [PERSON] із її онуком. Вирішуючи питання про встановлення способу участі позивача у вихованні малолітньої дитини суд враховує малолітній вік [PERSON], 12 лютого 2015 р. н., прихильність дитини до своєї матері, ступінь спорідненості позивачки як з онуком, [PERSON], так й з відповідачкою, з якою дитина постійно мешкає, зважаючи також на особливий режим харчування та відпочинку хлопчика через його малий вік. Також судом враховуються позитивні характеристики [PERSON], відсутність у неї шкідливих звичок, наявність власного житлового приміщення та необхідного вільного часу. Таким чином суд з урахуванням наведеного погоджується із тим, що існує необхідність до досягнення дитиною трирічного віку спілкування бабусі із малолітнім [PERSON] проводити виключно у присутності його матері. Суд натоміть зазначає, що при досягненні [PERSON] трирічного віку, зважаючи на рівень самостійності та зрілості дитини, можна не обмежувати спілкування із ним позивачку присутністю відповідачки або обмежувати місце зустрічі [PERSON] із своїм онуком. Натомість суд вважає, що вимоги позивачки, які були підтримані у висновку органу опіки та піклування про надання можливості [PERSON] бачитись із [PERSON] щотижня у суботу та неділю загалом 4 години, порушуватимуть права як [PERSON], так й малолітнього [PERSON], оскільки дитина відвідує дитячий садок та має лише два вільні від його відвідування дні на тиждень, які із ним мають першочергове право проводити батьки [PERSON]. Тому суд вважає за необхідне надати можливість [PERSON] бачитись із онуком після досягнення ним трьох років не 4, а 3 години на тиждень, а також не у суботу та неділю, а лише в один із вихідних днів, що на думку суду буде виправданим. Також суд вважає за необхідне при визначенні порядку спілкування бабусі з онуком враховувати стан здоровя малолітнього [PERSON] у визначені судом часи зустрічей позивачки із ним. Крім цього, враховуючи що сторони мають право самостійно визначати місце зустрічей [PERSON] із онуком, то не можна їх обмежувати у цьому, однак в разі відсутності обопільної згоди, зважаючи на конфліктність стосунків сторін, то доцільним буде в такому випадку визначити місце для зустрічей позивачки із малолітнім [PERSON] до досягнення ним трьох років саме місце мешкання дитини, а після цього суд вважає можливим не обмежувати місце зустрічі бабусі із онуком. З урахуванням переліченого суд вважає можливим визначити порядок спілкування [PERSON] із малолітнім [PERSON], враховуючи висновок органу опіки та піклування, встановлені обставини справи та наведені судом мотиви, шляхом надання можливості позивачці спілкуватися із онуком до досягнення ним трирічного віку: щосуботи з 10-00 год. до 12-00 год., враховуючи стан здоровя дитини, у присутності [PERSON] на узгодженій між сторонами території, а в разі відсутності такої згоди, то за місцем мешкання [PERSON]; а вже після досягнення дитиною трирічного віку: щотижня у суботу або у неділю з 10-00 год. до 13-00 год., враховуючи стан здоровя дитини, без присутності [PERSON] та без обмеження місця зустрічі. На підставі наведеного суд вважає необхідним для виконання рішення суду зобовязати відповідачку надавати позивачці [PERSON] у визначений судом час для спілкування.

Outcome: partial