Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом посилаючись на те, що від спільного подружнього життя з відповідачем вони мають двох неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. З відповідачем подружні відносини на даний час припинено і вони не проживають разом, а діти постійно проживають з позивачкою та перебуває на її повному утриманні, а відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не дає, то просить стягнути з нього аліменти на утримання дітей, на утримання дочки у розмірі 2500 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та на утримання сина у розмірі 1200 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі заяви та до досягнення дітьми повноліття. В судовому засіданні позивач позов підтримала. Відповідач проти позову не заперечує. Відповідно до ч.4 ст.200\~та ч. 4 ст.\~206 ЦПК України\~визнання позову відповідачем у підготовчому судовому засіданні є підставою для ухвалення судового рішення у справі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд знаходить, що позов слід задоволити з слідуючих підстав. Так в судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано згідно рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 07.09.2017 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] в свідоцтві про народження яких батьками зазначено [PERSON] та [PERSON] . На даний час діти проживають з позивачкою і перебувають на її повному утриманні. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка діє з 27 вересня 1991 року, «... держави учасниці признають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини...». Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, інтелектуального, морального культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 Сімейного кодексу України) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач має задовільний стан здоровя, аліментними зобовязаннями не обтяжений, а тому суд вважає, що він спроможний сплачувати аліменти на утримання дітей, які слід стягувати з нього на користь позивачки на утримання дочки [PERSON],\~ [INFO] \~в розмірі 2500 грн.,\~ але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку \~щомісячно та на утримання сина [PERSON], [INFO] в\~ розмірі 1200 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня подачі заяви \~і до повноліття дітей.\~ Судові випрати в повному обсязі покласти на відповідача. \~

Outcome: approved