Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-27 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] в якому просить визнати за нею право власності на ? частку квартири [ADDRESS], яка є у спільній сумісній власності сторін. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 19.04.1993 року, вона, іі син [PERSON] та її батько [PERSON], який помер [INFO], є співвласниками квартири [ADDRESS]. Частки кожного із співвласників у даній квартирі не визначені, а відповідно до законодавства спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Оскільки на даний час позивачка не може зареєструвати своє право власності у встановленому законом порядку, вона вимушена звернутися до суду для визначення часток. В подальшому [PERSON] уточнила позовні вимоги та просила визнати за нею право власності на 2/3 частки квартири [ADDRESS], яка знаходиться у спільній сумісній власності сторін, оскільки 1/3 частки належить їй на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19.04.1993 року, а 1/3 частки належить їй на підставі рішення суду від 03 листопада 2014 року, в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO]. З огляду на викладене просила визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частки спірної квартири. Позивачка надала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити у повному обсязі. Відповідач позовні вимоги визнав та не заперечував проти задоволення позову, про що надав письмову заяву, в якій також просив розглянути справу у його відсутність. Відповідно до поданих сторонами заяв суд розглянув справу у їх відсутності. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, у зв'язку із розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд дослідивши матеріали справи прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм відносини. Судом встановлено, що 19 квітня 1993 року Маріупольським державним підприємством по ремонту та експлуатації житлового фонду «Житловик» було видане Свідоцтво на право власності на житло - квартиру [ADDRESS], відповідно до якого вказана квартира належить [PERSON] (33,8 кв.м.), [PERSON] (24 кв.м.), [PERSON] (24 кв.м.) на праві спільної сумісної власності (№2595 від 19.03.1993р.), але частки кожного із співвласників в даній квартирі не виділені. Відповідно до рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 03 листопада 2014 року, за [PERSON] визнано право власності на частку площею 33,8 кв.м. квартири [ADDRESS], загальною площею 81,8 кв.м., житловою площею 47,8 кв.м. в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO]. Рішення набуло чинності. Згідно з положеннями частини 3 статті 61 Цивільно-процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст.355, ст.356, ст.357, ст.392 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вирішуючи справу, суд приймає до уваги, що позивачкою доведено, що їй, її сину та її померлому батьку на праві спільної сумісної власності належала спірна квартира. На підставі матеріалів справи суд вважає, що визначення площі, закріпленої за кожним з співвласників не впливає на розмір частки співвласників квартири, які є рівними, а саме кожному з них належала по 1/3 частці квартири. В зв'язку з викладеним суд вважає необхідним захистити права позивачки та визнати в судовому порядку за нею та її сином [PERSON] право власності на частки у спірній квартирі, з урахуванням вищезазначених правовстановчих документів, а визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved