Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить виділити із спільної часткової власності у грошовій компенсаціґ належну їй на праві власності ? частки квартири [ADDRESS] та стягнути з відповідача грошову компенсацію вартості ? частки квартири в порядку, передбаченому ст.364 ЦК України, обґрунтовуючи вимоги тим, що квартира зареєстрована у рівних частках на кожного з них, житлова площа однокімнатної квартири становить 16.7 кв.м., ідеальна частка кожно по 8.35 кв.м., що менше встановленої житлової санітарної норми, зазначивши також, що відповідач має інше нерухоме майно, а спірну квартиру використовує самостійно у власних потребах, тому просила вимоги задовльнити. Відповідач звертався до суду із зустрічним позовом про припинення права на частку в загальному майні, стягнення матеріальної компенсації від розподілу майна та відшкодування матеріальної і моральної шкоди, що була залишена без розгляду у звязку з повторною неявкою позивача за зустрічним позовом та його представника. У судове засідання представник позивача подав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, при цьому заявлені позовні вимоги підтримав і просив суд задовольнити позов, не заперечував проти заочного розгляду справи у випадку неявки відповідача. Відповідач та його представник за довіреністю [PERSON] у судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, представник звертався з клопотанням про відкладення розгляду справи, призначеної на 11-30 год. 25.01.2017 року з причини гострої хвороби, не надавши в подальшому жодного доказу для визнання причини неявки поважною. За таких обставин, підстави для відкладення розгляду справи, що передбачені ч.ч.1, 2 ст.169 ЦПК України, відсутні. Враховуючи також вимоги ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести в заочному порядку за відсутності відповідача та його представника, що відповідає положенням ст.169 та ст.224 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що на підставі наявних у справі матеріалів, позов підлягає задоволенню. Так, у судовому засіданні встановлено, що позивачці у справі належить на праві власності ? частки квартири [ADDRESS] житловою площею 16.7 м2 на підставі договору купівлі-продажу №249/К від 20.05.1999 року, інша ? частки квартири належить на праві власності відповідачеві на підставі договору довічного утримання, укладеного 28.01.2001 року з матірю позивачки [PERSON], котра померла 29,12.2009 року. Квартирою в цілому на даний час користується відповідач. Зазначені обставини відповідачем не спростовані. Сумісне проживання в однокімнатній квартирі неможливе, крім того, житлова площа, яка приходиться на кожного, нижча від санітарної норми по місту. Задоволення позову в цілому вирішить спір між сторонами щодо користування спільною власністю та не порушить права сторін. Згідно Висновку №047/2015 судової будівельно-технічної експертизи по даній цивільній справі від 29.04.2015 року, ринкова вартість ? частки квартири [ADDRESS] на момент складення висновку становить 250 599 (двісті пятдесят тисяч пятсот девяносто девять) гривень 00 копійок, що еквівалентно 11257 доларів США (за курсом НБУ 1$ США=22,2624 грн.). Відповідно до ч.2 ст.183 ЦК України спірне майно у вигляді квартири, що належить сторонам по справі на праві спільної часткової власності, є річчю неподільною. Згідно ст.319 ЦК України власник майна володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У відповідності до вимог ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. За встановлених обставин, суд вважає, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 250 599 (двісті пятдесят тисяч пятсот девяносто девять) гривень 00 копійок компенсації ринкової вартості належної їй ? частки спірної квартири з припинення права власності на таке нерухоме майно. Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України та згідно ст.9 Закону України Про судовий збір з відповідача підлягають стягненню сплачений позивачкою судовий збір у розмірі 250,00 гривень на її користь, а також з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2255 гривень 99 копійок із зарахуванням його до спеціального фонду Державного бюджету України як різниця між сумою, що підлягає сплаті - 1% від суми задоволеного позову, що становить 2505,99 грн., та сплаченою сумою в розмірі 250,00 грн.

Outcome: approved