Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-14 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення індексу інфляції та три проценти річних від простроченої суми. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 13.11.2019 відкрито провадження у цивільній справі, розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач обґрунтовує позовні вимого тим, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики. У відповідності до умов договору позивачка передала, а відповідач отримав у позику 15000,00 доларів США. Відповідач зобов`язаний був повернути суму позики до 31.12.2009. Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 16.11.2010 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики в розмір 123 717,78грн та 3% річних за час прострочення виконання зобов`язань в сумі 1880,67грн, витрати по сплаті судового збору в розмірі 1255,98грн та по сплаті інформаційно-технічних послуг в розмір 120грн. На день звернення до суду, рішення Деснянського районного суду міста Києва від 16.11.2010 не виконане. У зв`язку з викладеним позивач просить стягнути з відповідача суму 248 714,05грн, з яких: інфляційні витрати в розмірі 215676,32грн та три відсотки річних в розмірі 33037,73грн. Позивач [PERSON] в судові засідання не з`явилась, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за відсутності позивача, просила суд задовольнити позовні вимоги, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча відповідно до ст. 128 ЦПК України повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи, однак судова повістка від відповідача повернулася до суду з відміткою - «за закінченням терміну зберігання» у зв`язку з цим відповідача було повідомлено через офіційний сайт веб-портал «Судова влада України». Однак відповідачем не подано заяви про розгляд справи за його відсутності та не подано відзиву на позовну заяву. Суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідача, виходячи з вимог ст.128 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 01.12.2008 позивач [PERSON] позичила відповідачу [PERSON] грошові кошти у розмірі 15000,00 доларів США, а відповідач зобов`язався повернути їх в термін до 31.12.2009, що підтверджується власноручно написаною [PERSON] розпискою. Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 16.11.2010 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики в розмір123 717,78грн та 3% річних за час прострочення виконання зобов`язань в сумі 1880,67грн, витрати по сплаті судового збору в розмірі 1255,98грн та по сплаті інформаційно-технічних послуг в розмір 120грн. 09.12.2010 Деснянським районним судом міста Києва по вищевказаному рішенню було видано виконавчий лист. 05.08.2016 Відділом державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві було відкрито виконавче провадження № 51858210. Судом безспірно встановлено, що відповідач по даний час вищевказане рішення суду не виконав. Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, судові рішення ухвалюються іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Згідно зі ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій. Посадових чи службових осіб та громадян в підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Статтею 509 ЦК України, передбачено, що зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов. Відповідно до ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). За змістом ч. 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Так, у частині п`ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду. Зокрема, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. 526, 599 ЦК України. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні. Позивач [PERSON] просить стягнути з відповідача суму індексу інфляції за весь час прострочення з 01.12.2010 до 30.09.2019 в розмірі 215676,32грн, 3% відсотки річних від простроченої суми за період з 01.12.2010 до 30.09.2019 в розмірі 33037,73грн та понесені судові витрати в розмір 2 487,14грн. Розрахунок суми заборгованості з урахуванням індексу інфляції провадиться шляхом помноження суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення виплати заборгованості. Розрахунок трьох процентів річних провадиться по формулі: сума заборгованості помножити на кількість днів прострочення. Враховуючи викладене вище, беручи до уваги, що сума основного боргу відповідачем несплачена, а наданий розрахунок позивачем відповідає нормам закону, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] коштів в розмірі 248 714,05грн, з яких: інфляційні витрати в розмірі 215676,32грн та три відсотки річних в розмірі 33037,73грн підлягають задоволенню. На підставі статті 141 ЦПК України, оскільки суд задовольнив позовні вимоги позивача частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пропорційно задоволеним вимогам судовий збір в сумі 2487,14грн.

Outcome: approved