Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником квартири [ADDRESS]. Разом з нею у вищевказаній квартирі зареєстрована її мати - [PERSON] та батько - [PERSON], який не має права власності на дану квартиру. Після розірвання шлюбу з її матір'ю, а саме: 02.04.2012 року, відповідач деякий час проживав у вищевказаному будинку. В серпні 2013 року останній виїхав, забравши всі свої речі, як він повідомив, до своїх сестер у Львівську область, однак конкретне місце його фактичного проживання їй не відоме. З того часу відповідач перестав з'являтися в її квартирі, господарство за вказаною адресою не веде, комунальних послуг не сплачує, тому вона звернулася до суду і просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком за вищевказаною адресою для подальшого зняття його з реєстрації. В судовому засіданні позивачка підтримала заявлені нею позовні вимоги . Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином через оголошення в газеті «Урядовий кур'єр» № 22 від 11.10.2014 року та «Сумщина», і від нього не надійшло повідомлення про причини неявки в судове засідання. На підставі ст. 169 ч. 4 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином про день і час розгляду справи, за погодженням з позивачкою він вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Допитані в судовому засіданні свідки: [PERSON] та [PERSON] ствердили, що відповідач дійсно не проживає в господарстві позивачки по [ADDRESS] з серпня 2013 року та вивіз всі належні йому речі. Місце його проживання не відоме. Вислухавши позивачку та свідків та вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного: Даний спір між сторонами виник з цивільних правовідносин, які регулюються ст..405 ЦК України. В судовому засіданні встановлено, що позивачка є власником квартири [ADDRESS], в якому і проживає. У вказаній квартирі, крім неї, також зареєстрований відповідач - батько, який більше 1 року в спірній квартирі не мешкає, в ній відсутні його речі. Вказані обставини підтверджуються поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON], а також довідкою Лебединської міської ради № 1809 від 28.08.2014 року ( а.с. 13), копією технічного паспорта на житлове приміщення ( а.с.10-13). З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05.08.1995 року, виданого Курганскою сільською радою Лебединського району Сумської області (а.с.17) вбачається, що [INFO] народилася [PERSON], батьками якої є [PERSON] та [PERSON]. З копії свідоцтва про розірвання шлюбу ( а.с. 18) вбачається, що шлюб, укладений між [PERSON] та відповідачем - [PERSON] розірваний 02.04.2012 року . Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлене домовленістю між ними і власником житла або законом. Таким чином, суд вважає, що згідно зі ст. 405 ЦК України відповідач втратив право користування спірним житловим приміщенням внаслідок тривалої відсутності (більше року), тому вимоги позивачки підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.72 Житлового кодексу Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може здійснюватися за рішенням суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Проаналізувавши зібрані по справі докази суд вважає, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані, в судовому засіданні доведені повністю, її права порушені та підлягають захисту. На пiдставi викладеного,

Outcome: approved