Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, зазначивши, що 30.03.2013 року померла її мати [PERSON]. За життя вона було психологічно дуже складною людиною, мала проблеми з психічним станом здоров`я та перебувала на обліку в Криворізькому психоневрологічному диспансері з 1980-х років. Коли вона поїхала до Італії, то за матір`ю доглядала [PERSON], на сина якої в 2009 році мати зробила заповіт. В 2013 році мати почала спілкуватись з відповідачкою, яка почала ходити до неї додому та доглядати. Однак через півтора місяця після цього мати померла, склавши перед цим заповіт на ім`я відповідачки. Посилаючись на те, що [PERSON] протягом всього свого життя перебувала на обліку в невропатолога та у дільничного терапевта з приводу захворювань центральної нервової системи та психічних розладів, позивачка та її представник [PERSON] вважали, що на момент укладення заповітів вона не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними, а відповідачка, скориставшись її безпорадним станом, вирішила привласнити квартиру та прохали визнати недійсними заповіт, складений [PERSON] в 2009 році на ім`я [PERSON], та заповіт, складений нею в 2013 році на ім`я відповідачки [PERSON], і скасувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане на ім`я відповідачки. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] спочатку підтримала позовні вимоги, а згодом зменшила їх, відмовившись від позову в частині визнання недійсним заповіту, складеного [PERSON] на ім`я [PERSON], пояснивши суду, що в позовній заяві було обґрунтовано викладено обставини, за яких просить визнати заповіт, складений [PERSON] на ім`я відповідачки, недійсним. Відповідачка позов не визнала та пояснила суду, що позивачка знала про смерть матері, оскільки про це її повідомив двоюрідний брат померлої, але на похорон не приїхала. За життя [PERSON] була адекватною. Представник відповідача [PERSON] також позов не визнав і прохав в його задоволенні відмовити. Третя особа приватний нотаріус [PERSON] пояснила суду, що вона пам`ятає померлу, оскільки вона неодноразово приходила до неї та прохала викликати дочку, яка відмовилася від неї. Спочатку вона склала заповіт на ім`я [PERSON], який за життя скасувала. Під час складання іншого заповіту заповідачка була дієздатною, що вона бачила з її поведінки. Свідок [PERSON] пояснила суду, що [PERSON] перебувала під наглядом у іншого лікаря в зв`язку із захворюванням на цукровий діабет. До неї вона прийшла на прийом за направленням з терапевтичного відділення, оскільки на той час препарат «амітриптилін» виписувався на спеціальних бланках Цей препарат вона приймала й раніше, його приписували ті лікарі, в яких вона лікувалась. Вона виписала їй даний препарат в березні місяці, а в квітні пацієнтка прийшла до неї знову і вимагала виписати їй той же препарат. Першого разу вона не конфліктувала, відмовившись взагалі від будь-якого лікування, але коли вона іншого разу пояснила їй, що не може виписувати так часто вказаний препарат і що існують інші препарати та інші способи лікування тих розладів, які в неї були це подразливість, безсоння, поганий настрій, то пацієнтка почала конфліктувати, наполягаючи на своєму. Вона перебувала в неї в консультативній групі, оскільки основним її захворюванням був цукровий діабет. Свідок [PERSON] Я. пояснила суду, що вона лікувала [PERSON] як терапевт. В неї була серцева недостатність, набряки, проблеми з серцем, вона знаходилась на обліку в ендокринолога з цукровим діабетом, в якого, в основному, і знаходилась її медична картка. До неї, як до терапевта, вона зверталася рідко. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона на протязі п`яти років ходила до своєї тітки [PERSON] і допомагала їй, робила все, що вона просила: і прала, і мила, й ремонти робили, оскільки дочка поїхала до Італії. Коли тітка зробила заповіт на її сина, то вона стала ходити до неї кожен день. [PERSON] була дуже тяжкою людиною, до всіх сусідів мала претензії. Вона часто говорила, що в неї німіла ліва сторона і голова, що дуже боїться, щоб з нею нічого не сталося. Після звинувачення її в крадіжці грошей, вона перестала до неї ходити. Свідок [PERSON] пояснила суду, що ходила до [PERSON] ще з 2009 року. Вона була хвора на цукровий діабет, інсулінозалежна. В неї відкрилася рана на нозі, яка не заживала майже два роки. Після того, як їй приписали знеболюючі уколи, які, згідно до інструкції, викликають галюцинації, то вона дуже посварилась зі своєю доглядальницею і попросила її віднести оголошення в газету «Чигиринські вісті», щоб найняти іншого доглядача, який би доглядав її в обмін на квартиру. Вона віднесла це оголошення в газету 30 січня 2013 року і зразу ж до неї прийшли доглядачі, після чого вона майже не ходила до неї. Однак згодом захворіла її доглядачка і [PERSON] попросила, щоб у березні місяці вона до неї походила з тиждень, але потім їй зателефонували і сказали що [PERSON] померла, у зв`язку з чим вона була дуже здивована раптовістю її смерті. Свідок [PERSON] пояснила суду, що знала [PERSON] дуже добре, так як вони проживали в одному будинку. Вона була нервовою, ні з ким не спілкувалася, та й сусіди через це старалися менше з нею говорити, завжди варила трави для лікування. Вона бачила, що до неї декілька разів приїжджала дочка [PERSON]. Свідок [PERSON] пояснила суду, що знає, що [PERSON] майже 5 років доглядала [PERSON] і за цей час вона з неї всі нерви вимотала. Зранку ще й 6 годин немає, а вона вже біжить до [PERSON] і несе їй їжу, але тій все було не так. Свідок [PERSON] пояснила суду, що за молодих років [PERSON] була дуже енергійною та наполегливою, начитаною, розумною жінкою. На протязі 11 років вона ходила до неї, спілкувалася. У неї таке життя склалося, що чоловік помер, а дочка розлучилася з чоловіком і виїхала до Італії, через що ці стреси на неї, напевно, подіяли. Коли вона лежала, будучи хворою діабетом, то 5 років її доглядала [PERSON], а згодом посварилися через гроші, які начебто загубилися, а потім знайшлися. Свідок [PERSON] пояснила суду, що їй відомо, що [PERSON] була не при своєму розумі, коли робила заповіт тим людям, які взялися її доглядати. Свідок [PERSON] пояснила суду, що останній раз вона її бачила в день смерті. Вона була конфліктною людиною і доказати їй щось чи переконати в чомусь було неможливо. Свідок [PERSON] пояснив суду, що знав [PERSON] як нормальну жінку. Вони обоє були діабетиками і їм було про що поговорити. Свідок [PERSON] пояснила суду, що їй відомо, що [PERSON] доглядали [PERSON] до смерті. Перед цим її доглядала племінниця, але між ними виник якийсь конфлікт. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона була свідком того, як приходила жінка і давала оголошення про здійснення догляду за жінкою за квартиру. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона працювала в редакції газети «Чигиринські вісті» секретарем-касиром. Одного разу до неї прийшла жінка, щоб дати оголошення від імені [PERSON] про запрошення людини по догляду за старою жінкою за квартиру, оскільки немає грошей за це платить. Зателефонувавши до бабусі і, переконавшись, що та дійсно потребує догляду, вона подзвонила до своєї дочки і запропонувала їй доглядати бабусю взамін квартири, на що дочка погодилася і вони з чоловіком поїхали до неї, після чого бабуся подзвонила і сказала, щоб оголошення не друкували, так як їй підходить ця дівчина. Зі слів дочки їй відомо, що бабуся десь через місяць зробила заповіт на неї. Дочка її доглядала, в лікарню возила, варила їй їсти, похоронила її. Свідок [PERSON] пояснив суду, що [PERSON] свої дії усвідомлювала. Інколи він заходив до неї і вони розмовляли. Вона була нормальною, адекватною людиною. Свідок [PERSON] пояснила суду, що їй нічого невідомо, оскільки вона лише розносила на тій дільниці пошту. Свідок [PERSON] пояснила суду, що померла приходиться їй троюрідною сестрою. Нервова система в неї була погана і вона на рівному місці могла зробити скандал. З усім, що вона говорила, треба було погоджуватися, нікому не можна було їй заперечувати. Вона помирала в тяжких тілесних муках. Нікого біля неї не було, так як дочка поїхала за кордон. Більше 5 років її доглядала [PERSON]. Потім вона її вигнала через зникнення грошей. Після цього вона знайшла собі відповідачку, яка її доглядала. Вислухавши представників сторін, відповідачку, третю особу, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи (свідоцтво про смерть № 243622), 30.03.2013 року померла [PERSON]. За життя вона склала заповіт, посвідчений 08.02.2013 року приватним нотаріусом Чигиринського районного нотаріального округу, згідно до якого належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS], заповіла відповідачці (а.с.38). Відповідно до акту посмертної судово-психіатричної експертизи , яка була призначена судом у відповідності до вимог п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», № 443 від 09.09.2015 року на момент вчинення вище вказаного заповіту 08.02.2013 року на користь [PERSON] [PERSON] хронічним психічним розладом не страждала, а виявляла прояви емоційно-нестійкого розладу особистості в стані компенсації та захворювання на цукровий діабет і гіпертонічну хворобу, без проявів розгорнутого психоорганічного синдрому, без розладів мнестико-інтелектуальних функцій і критичних можливостей, що не позбавляло її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Суд вважає, що даний висновок про здатність [PERSON] розуміти значення своїх дій і керувати ними під час складання заповіту 08.02.2013 року ґрунтується на матеріалах справи та доказах, які були встановлені в судовому засіданні. Так, судом встановлено і підтверджується довідкою, виданою Чигиринською центральною районною лікарнею №52 від 07.02.2013 року, що основним захворюванням [PERSON] був цукровий діабет (а.с.58). Свідок [PERSON], яка є лікарем-психіатром, пояснила суду, що в [PERSON] були розлади психіки і поведінки по емоційно нестійкому типу на фоні захворювання на цукровий діабет, разом з тим пояснивши, що хвора була адекватною жінкою, розладів памяті не мала і галюцинаторно-параноїдної симптоматики в неї теж не було. На адекватну поведінку [PERSON] вказують і покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] З показів свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] випливає лише те, що [PERSON] була конфліктною, неврівноваженою людиною, що не може бути ознакою її психічного захворювання. До показів свідків [PERSON] в частині того, що [PERSON] була психічно хворою суд вважає необхідним відноситись критично, оскільки вона перебувала в неприязних відносинах з останньою, до того ж її покази спростовуються показами свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Свідок [PERSON] пояснила в судовому засіданні, що спочатку [PERSON] була адекватною, а потім в неї появилися психічні розлади, мотивуючи це тим, що та не поважала людей, які проживали з нею в одному будинку, що не свідчить про наявність в неї будь-яких психічних захворювань, які б призвели до нерозуміння нею своїх дій та неможливості керувати ними. Як вбачається з довідки № 839/06 від15.05.2015 року комунального закладу «Криворізький психоневрологічний диспансер» (а.с.68), [PERSON] під наглядом лікаря-психіатра не знаходилась, за медичною допомогою не зверталась. Виходячи з цього, твердження про те, що [PERSON] мала психічний розлад і не розуміла значення своїх дій не підтверджено конкретними фактами та спростовуються даними акту судово-психіатричного експерта № 443 від 09.09.2015 року та показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Як передбачено ч.1 ст.225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб,чиї цивільні права або інтереси порушені. Однак в судовому засіданні встановлено та підтверджується вище вказаними доказами, що [PERSON] на час складання заповіту 08.02.2013 року усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними, у зв`язку з чим підстави для визнання його недійсним відсутні. Відповідно до ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. З врахуванням того, що оспорюваний заповіт є чинним, то відповідачка успадкувала 2/3 частини належних заповідачу квартири у відповідності до ч.1 ст.1223 ЦК України, тобто на законних підставах. А тому для визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.10.2013 року недійсним та для його скасування також немає підстав. Таким чином, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, вважає, що волевиявлення [PERSON] в момент складання заповіту 08.02.2013 року було вільним та відповідало її волі, оскільки вона на час посвідчення цього заповіту розуміла значення своїх дій та могла керувати ними і необхідним відмовити позивачці в задоволенні її позовних вимог за безпідставністю. Оскільки позов задоволенню не підлягає, то суд не вбачає підстав і для стягнення з відповідачки сплаченого позивачкою судового збору у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного та,

Outcome: dismissed