Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-06 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним вище позовом, в якому просить виключити з актового запису № 700, зареєстрованого Біляївським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області про народження [PERSON], [INFO], відомості про батька дитини - [PERSON], [INFO]. Свої вимоги мотивує тим, що вона з 2011 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], але сімейне життя між ним не склалося та заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області шлюб між ними було розірвано. [INFO] року вона народила доньку [PERSON], після її народження позивачка звернулася до Біляївського міськрайонного відділу РАЦС щодо реєстрації дитини. Але в відділу їй повідомили, що батьком дитини в актовому записі про її народження буде записаний саме відповідач [PERSON], оскільки відповідно до ч.2 ст.122 Сімейного кодексу України, дитина, яка народилася до спливу десяти місяців після припинення шлюбу, або визнання його недійсним походить від подружжя. Протягом двох років позивачка зустрічалась з іншим чоловіком, а тому відповідач не є батьком дитини. У зв'язку з вище викладеним позивачка звернулася до суду з вказаним позовом. До судового засідання позивачка не з`явилася, але надала до суду заяву, в якій просила справу слухати у її відсутність, на позові наполягала (а.с.34). Відповідачі до судового засідання не з`явилися, про причини не явки суд не повідомили, але надали до суду заяви, в яких просили справу слухати у їх відсутність, позов визнали та не заперечували проти його задоволення (а.с.35, 40). Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У такому разі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Вивчивши матеріали справи, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків. В судовому засіданні було встановлено, що 17.02.2011 року позивачка уклала шлюб з відповідачем [PERSON] згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 17.02.2011 року (а.с.6). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 03.10.2017 року, виданого Біляївським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, [PERSON] народилася [INFO] року, її батьками записано: батько - [PERSON] та мати - [PERSON] (а.с.5). Згідно заочного рішення Біляївського районного суду Одеської області від [INFO] року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.7). На підставі ст. 3 «Конвенції про права дитини», прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (ратифікованою Україною 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 121 СК України права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них. За змістом ст.122 вказаного Кодексу дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документів закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини. Відповідно до ч.1 ст. 138 СК України, жінка, яка народила дитину у шлюбі, має право оспорити батьківство свого чоловіка, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька дитини з актового запису про народження дитини. Пунктом 11 Постанови ПВСУ від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», судам слід ураховувати, що відповідно до ст. 136 СК України оспорювання батьківства можливе тільки після реєстрації народження дитини і до досягнення нею повноліття, а в разі її смерті не допускається. Оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК України, - шляхом пред'явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК України), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. Для вимог чоловіка про виключення відомостей про нього як батька з актового запису про народження дитини позовної давності не встановлено. За положеннями ст. 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження. У рішенні Європейського Суду з прав людини (надалі ЄСПЛ) у справі «Кроон проти Нідерландів» (заява № 18535/91 від 27 жовтня 1994 року) було констатовано, що неможливість для замужньої жінки оскаржити у законному порядку батьківство законного чоловіка на свою дитину, щоб зробити можливим визнання дитини її біологічним батьком, протирічить праву на повагу до сімейного життя, яке передбачено ст. 8 Конвенції. У вказаному рішенні ЄСПЛ зазначив, що відповідно до принципів, які випливають з практики Суду, у випадку встановлення існування сімейного зв'язку з дитиною, держава повинна діяти таким чином, щоб дозволити цьому зв'язку розвиватися, при цьому необхідно забезпечити цьому зв'язку правовий захист, що дасть можливість з самого народження або як тільки стане надалі можливим об`єднання дитини із сім`єю. Таким чином, існував позитивний обов'язок уповноважених владних органів надати у найкоротші строки дозвіл на утворення повноправних законних зв'язків між біологічним батьком та його сином. На думку Суду, принцип «поваги сімейного життя» вимагає переваги біологічної та суспільної дійсності над встановленою законом презумпцією, яка існує попри як установленим фактам, так і волі зацікавлених осіб, нікому при цьому не приносячи реальної користі. На підставі ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. З обставин, викладених у позовній заяві та встановлених в судовому засіданні суд вважає, за можливе позов задовольнити.

Outcome: approved