Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

Позивачка звернулася до Волноваського районного суду Донецької області з позовною заявою, в якій зазначила, що 13.01.2007 року вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON] , шлюб був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Волноваського районного управління юстиції Донецької області , актовий запис № 02. Даний шлюб був розірваний рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 15 червня 2009 року. В період шлюбу 17 квітня 2008 року позивачка за власні кошті , які надала їй мати [PERSON] придбала в особисту власність будинок за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 22,30 кв.м, вартістю 73816,00 гривень. Будинок був зареєстрований на позивачку. Відповідач добровільно відмовляється визнавати за нею право особистої власності, тому вона просить суд просить визнати об`єктом права її особистої приватної власності будинок за адресою: : [ADDRESS] , є всі підстави для визначення майна її особистою власністю. Позивачка в судове засідання не з`явилася, надала письмову заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі, проти їхнього задоволення не заперечує. Відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення своїх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено та з матеріалів справи вбачаються наступні обставини та відповідні ним правовідносини. \~ \~ \~ \~Зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 13.01.2007 року судом встановлено, що відділом реєстрації актів цивільного стану Волноваського районного управління юстиції зареєстровано шлюб між сторонами, актовий запис № 02. \~ \~ \~ \~З виписки з судового рішення судом встановлено, що 15 червня 2009 року Волноваським районним судом Донецької області шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. \~ \~ \~ \~З договору купівлі-продажу жилого будинку від 17 квітня 2008 року, посвідченого державним нотаріусом Волноваської державної нотаріальної контори за реєстровим № 1-1451 встановлено, що [PERSON] придбала жилий будинок за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 22,30 кв.м, вартістю 73816,00 гривень. З витягу з Державного реєстру правочинів вбачається, що 17.04.2008 року за [PERSON] зареєстровано право власності на будинок в Державному реєстрі правочинів. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України, в редакції, що діяла в період набуття спірного майна, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. У постанові від 10.09.2018 року по справі № 428/12307/16-ц, провадження № 61-27129св18, Верховний Суд, зазначив, що у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Враховуючи наведене, виходячи з того, що житловий будинок зареєстровано позивачкою під час шлюбу з відповідачем у 2008 році, але його придбано повністю за рахунок власних коштів позивачки, і це не заперечується відповідачем [PERSON] , є підстави для визнання домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 22,30 кв.м, вартістю 73816,00 гривень, об`єктом права особистої приватної власності позивачки. На підставі ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved