Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-24 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про виселення особи без надання іншого жилого приміщення та зняття з місця реєстрації. Посилався на те, що відповідно до свідоцтва про право власності від 03.05.1993 року та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на праві приватної власності їй належить квартира [ADDRESS], загальною площею 43,70 кв.м., житловою площею 29,80 кв.м. Вказана квартира в якій вона проживала довгий час в 1993 році була приватизована. У вказаній квартирі проживає та зареєстрований відповідач. Він проживає в квартирі як наймач і запевняв її, що проживатиме тимчасово. Після того як пройшов певний період часу, вона звернулася до відповідача з усною вимогою, щоб він звільнив приміщення, але він навмисно не звільняє квартиру [ADDRESS] і продовжує самовільно проживати, чим заважає їй користуватись та розпоряджатись квартирою на власний розсуд як належним їй майном. Відповідач неодноразово попереджувався про звільнення квартири у добровільному порядку, але такі попередження залишаються ним без уваги. Відповідач не сплачує комунальні платежі. Комунальні платежі нараховуються згідно численності зареєстрованих осіб. Так як відповідач не сплачує зазначені платежі, відповідно дані платежі сплачує вона, що становить для неї не потрібні матеріальні витрати. Самовільне користування жилим приміщенням відповідачем створює позивачу перешкоди в користуванні квартирою і порушує її права як власника на свій розсуд володіти, користуватися і розпоряджатися належним їй майном. На даний час вона має намір продати дану квартиру і виїхати за межі області в м. Маріуполь до своїх близьких родичів, тому виникла необхідність виселити [PERSON] для продажу квартири. Просить виселити [PERSON], [INFO] з займаної квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення та зняти його з реєстрації. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Крім цього пояснив, що попередження про виселення позивачка в серпні 2014 року зробила відповідчу особисто, а в серпні 2015 року таке попередження зробила довірена особа позивачки [PERSON] Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позов не визнали, просили в задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] пояснив, що він постійно проживає в спірній квартири на підставі договору найму від 10 вересня 2007 року, зареєстрований за адресою [INFO]. Жодних попереджень ні від позивачки, ні від її довіреної особи про розірвання договору найму він не отримував. Представник третьої особи в судове засідання не з*явився, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності від 03 травня 1993 року, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17 серпня 2015 року квартира [ADDRESS], загальною площею 43,70 кв.м., житловою площею 29,80 кв.м. належить на праві особистої власності [PERSON] Відповідно до довідки КЖРЕП-14 від 14 серпня 2015 року [PERSON] з 16 жовтня 2007 року зареєстрований як наймач в квартирі [ADDRESS]. Згідно вимог ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона власник житла (наймодавець) передає або зобов»язується передати другій стороні(наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Згідно вимог ст. 811 договір найму житла укладєтся в письмові формі Згідно вимог ст. 821 ЦК України договір найму житла укладається на строк, встановлений в договорі. Якщо у договорі строк не встановлений, договір вважається укладеним на 5 років. Виходячи з цих норм закону договір найму житла є строковим, тобто він не може бути укладений на невизначений строк. Як вбачається з договору найму від 10 вересня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] він укладений на невизначений термін, відповідно слід вважати, що він укладений на термін 5 років. Відповідно до ст. 822 ЦК України у разі спливу строку договору найму житла наймач має переважне право на укладення договору найму житла на новий строк. Не пізніше ніж за три місяці до спливу строку договору найму житла наймодавець може запропонувати наймачеві укласти договір на таких самих або інших умовах чи попередити наймача про відмову від укладення договору на новий строк. Якщо наймодавець не попередив наймача, а наймач не звільнив помешкання, договір вважається укладеним на таких самих умовах і на такий самий строк. Судом встановлено, що відомості про надіслання відповідачу [PERSON] за три місяці до закінчення строку договору попередження про відмову від укладення договору на новий строк, у справі відсутні. Позивач не дотримався визначеної законом процедури припинення договору найму жилого приміщення, не попередив наймача про відмову від укладення договору за три місяці до закінчення строку договору, а відповідач [PERSON] не звільнив жиле приміщення. Тому, за правилом ст. 822 ЦК України, договір вважається укладеним на таких самих умовах і на такий самий строк, тобто до 10 вересня 2017 року, вимогу про розірвання договору найму житла позивач не заявляє. Аналізуючи наведені докази, суд вважає, що підстав для виселення [PERSON] з квартири № 27 в будинку № 90Б не має. Так як вимога про зняття [PERSON] з реєстрації в спірній квартири є похідною від вимоги про його виселення, відповідно відсутні підстави для її задоволення.

Outcome: dismissed