Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем та стягнути з нього аліменти на її користь на малолітню доньку [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з моменту предявлення позову та до досягнення дитиною повноліття та стягнути з відповідача понесені судові витрати. В обґрунтування позову вказує, що 15 вересня 2001 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від даного шлюбу вони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Шлюбні стосунки між нею та відповідачем припинені з квітня 2018 року. Причиною розпаду сімї стало відсутність взаєморозуміння, різниця в поглядах на подружнє життя. Відповідач не надає кошти на утримання доньки, хоча має таку можливість. Наміру до відновлення шлюбних стосунків позивачка не має та збереження сімї вважає неможливим, тому просить розірвати шлюб. Сторони у судове засідання не зявилися. Від позивачки надійшла заява про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить стягнути аліменти на утримання доньки, починаючи з 20 серпня 2018 року. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги визнає в повному обсязі, згоден сплачувати аліменти на утримання доньки, починаючи з 20 серпня 2018 року. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання позову відповідачем не порушує прав та законних інтересів інших осіб. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає повному задоволенню за наступними підставами. Сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 15 вересня 2001 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 699, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб. /а.с. 8/. Від зазначеного шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження. /а.с. 9/. Згідно довідки голови ОСББ «Лідер127» від 03.05.2018, [PERSON], [INFO], проживає разом з матірю [PERSON], 15.08.1982року народження, за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вулиця Гетьманська, 127/6./а.с.10/ Основною причиною розпаду сімї стала відсутність взаєморозуміння, різниця в поглядах на подружнє життя. Шлюбні стосунки між сторонами припинені з квітня 2018 року. Намірів до відновлення шлюбних відносин сторони не мають. Таким чином, судом встановлено, що подальше спільне життя чоловіка та жінки і збереження родини стали неможливими. У відповідності до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Згідно ч.2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Тому, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, прізвища сторін після розірвання шлюбу залишити без змін. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. В силу ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, або визначаються судом. Згідно із ч.3 Сімейний кодекс України ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. Оскільки [PERSON] проживає разом з матірю [PERSON] за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вулиця Гетьманська, 127/6, та знаходиться на її утриманні, аліменти підлягають стягненню з відповідача саме з 20.08.2018, як заявлено позивачкою, а не з дня пред'явлення позову. З урахуванням викладених обставин, приймаючи до уваги те, що відповідач добровільно не надає позивачці матеріальну допомогу на утримання дитини, хоча є працездатним та має можливість надавати таку допомогу, інших неповнолітніх дітей у нього немає, стягнення по виконавчих документах з нього не проводиться, відповідач визнав позов в повному обємі, суд дійшов висновку, що [PERSON] має можливість надавати матеріальну допомогу на дитину у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку /доходу/, але не менше 50 % встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.08.2018 до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача судові витрати, понесені позивачкою в сумі 704,80 грн. та судові витрати на користь держави в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved