Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

Позивачка звернулася до Артемівського районного суду м. Луганська із відповідним позовом до відповідача, в обґрунтування якого зазначила, що 12 березня 2005 року вона та [PERSON] зареєстрували шлюб, який 02 березня 2011 року був розірваний та від якого вони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. З моменту розірвання шлюбу та і на теперішній час неповнолітній [PERSON] мешкає разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач [PERSON] не цікавиться дитиною, не приймає участі у вихованні неповнолітнього [PERSON], матеріально не забезпечує, а також не сплачував аліменти. Виходячи з викладеного позивачка просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до [PERSON], [INFO]. У судове засідання позивачка - [PERSON] не з'явилася та до початку розгляду справи на адресу суду від неї надійшла заява, згідно якої вона підтримала позовні вимоги та просила розглянути справу за її відсутністю. Відповідач - [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце судового засідання був повідомлений належним чином, заперечень проти позову не надав та заяви про розгляд справи за його відсутністю до суду не надходило. Таким чином, в силу ч. 2 ст. 77 ЦПК України суд вважає, що відповідач не з'явився до суду без поважних причин. Представник третьої особи Департаменту Луганської міської ради у справах дітей та сім'ї - Бахмач І.П. у судовому засіданні в судове засідання не з'явилася, початку розгляду справи на адресу суду від неї надійшла заява, в якої вона просила провести розгляд справи за її відсутністю, висновок департаменту ЛМР у справах дітей та сім'ї підтримала у повному обсязі /а. с. 50/. Відповідно до ч. 4 ст. 169, ст.. 224 ЦПК України, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів без участі відповідача [PERSON] Судом ухвалено справу слухати заочно. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні було встановлено, що 12 березня 2005 року позивачка та [PERSON] зареєстрували шлюб, який 02 березня 2011 року був розірваний, відповідно до фотокопії рішення Жовтневого районного суду м. Луганська по справі № 2-2972/2011 від 02 березня 2011 року /а. с. 13/ та від якого вони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], відповідно до фотокопії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12 вересня 2005 року, зареєстрованого та виданого Артемівським відділом реєстрації актів цивільного стану Луганської міського управління юстиції, актовий запис № 811 /а. с. 15/. 07 червня 2013 року позивачка зареєструвала шлюб із [PERSON], внаслідок чого змінила прізвище, відповідно до фотокопії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 07 червня 2013 року, зареєстрованого та виданого Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції, актовий запис № 243 /а. с. 14/. З моменту розірвання шлюбу та і на теперішній час неповнолітній [PERSON] мешкає разом з матір'ю [PERSON] та перебуває на її утриманні. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не цікавиться дитиною, не приймає участі у вихованні неповнолітнього [PERSON], матеріально не забезпечує, веде відокремлений спосіб життя та матеріальної допомоги на їх утримання не надає, тим самим створює умови, які суттєво шкодять інтересам дитини, а також не сплачує аліменти, внаслідок чого 05 вересня 2012 року був засуджений за ч. 1 ст. 164 КК України до одного року обмеження волі, з застосуванням ст. 75 КК України, звільнений з випробуванням на 1 рік, відповідно до фотокопії вироку Артемівського районного суду м. Луганська по справі № 1203/6385/12, 1/1203/656/12 від 05 вересня 2012 року /а. с. 12/, однак, [PERSON], ігноруючи вирок суду, матеріальної допомоги [PERSON] на утримання неповнолітнього [PERSON], [INFO] не надавав та 11 листопада 2013 року був засуджений за ч. 2 ст. 164 КК України, з застосуванням ст. 71 КК України до 2-х років і 6 місяців обмеження волі, згідно з фотокопією вироку Артемівського районного суду м. Луганська по справі № 434-7828-2013-к від 11 листопада 2013 року /а. с. 47/. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. У відповідності зі ст. 151 СК України, батьки мають право на переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини; мають право вибирати форми й методи виховання, за винятком тих, які суперечать закону, моральним принципам суспільства. Згідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР № 789-ХІІ від 27.02.1991р., Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст. 164 СК України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Департамент Луганської міської ради у справах дітей та сім'ї надав висновок, в якому вважав за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітнього сина [PERSON], [INFO], відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] від 21.02.2014 р. за № 24-07/375/49-14 /а. с. 49/. За таких обставин, позивачка [PERSON] обґрунтовано звернулася до суду з даним позовом, оскільки відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» зазначається, що кожна дитина має право на рівень. життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в родині є першочерговим завданням розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання й розвиток. У відповідності зі ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, що проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримку з ними регулярних особистих відносин і прямих контактів. Відповідно до ст. 8 Конвенції про права дитини, спілкування з дітьми може залежати від віку, стану здоров'я дитини, поводження батьків і інших істотних обставин. У випадку перешкоди в такім спілкуванні батьки можуть звернутися в органи опіки й піклування або суд. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного Кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов'язків. Судом встановлено, що [PERSON] позитивно характеризується з місця мешкання, відповідно до фотокопії характеристики /а. с. 6/, тоді як відповідач [PERSON] навпаки характеризується негативно, згідно з характеристикою з місця роботи /а. с. 8/. Згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Таким чином, з'ясувавши мету звернення позивачки до суду, юридичну природу виниклих правовідносин, всебічно і повно оцінивши надані докази та документи у їх сукупності, з врахуванням зазначених норм Конституції України та вимог законодавства України, встановивши, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, суд вважає за необхідне та правильне задовольнити вимоги [PERSON] та застосувати надзвичайний захід впливу - позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. На підставі викладеного та

Outcome: approved