Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-03 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідачки про стягнення суми боргу за договором позики, посилаючись на те, що 01 лютого 2017 року вона за договором позики передала відповідачці 56000 грн., які остання зобовязалась повернути в строк до 14 лютого 2017 року. За умовами укладеного договору відповідачка зобовязалась повернути борг без сплати відсотків за його використання. Факт передачі вказаної суми підтверджується договором позики (розпискою) від 01 лютого 2017 року. 13 лютого 2017 року відповідачка частково повернула грошові кошти в сумі 47200 грн. Сума залишку склала 8800 грн. Незважаючи на неодноразові звернення до відповідачки з проханням повернути вказаний борг, остання досі не повернула залишок боргу за договором позики від 01 лютого 2017 року в сумі 8800 грн. Тому позивачка на підставі переліченого просить суд стягнути з [PERSON] залишок суми боргу за договором позики разом із витратами по сплаті судового збору. Позивачка до судового засідання не зявилась надавши заяву з проханням провести розгляд справи без її участі. На задоволенні позову наполягає. Відповідачка, [PERSON], до судового засідання не зявилась за невідомих суду причин повторно, про час та місце слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначенні родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Матеріалами справи встановлено, що 01 лютого 2017 року між сторонами був укладений договір позики, за яким позивачка, [PERSON], передала відповідачці, [PERSON]., 56000 гривень, які остання зобовязалась повернути до 14 лютого 2017 року. Факт того, що 13 лютого 2017 року [PERSON] повернула позивачці грошові кошти за договором позики від 01.02.2017 року в сумі 47200 грн. не заперечується [PERSON] Сума заборгованості [PERSON] перед [PERSON] за договором позики від 01.02.2017 року складає 8800 грн. Спір про розмір отриманої відповідачкою суми не підлягає доказуванню, оскільки сторони уклали угоду у письмовій формі. Ці обставини підтверджується наданим договором позики про отримання грошей відповідачкою на суму 56000 гривень із зобовязанням їх повернення до обумовленого в договорі строку. Строк, обумовлений у договорі позики, сплинув, отже позивачка вправі звернутись за судовим захистом. За таких підстав, з відповідачки, як особи відповідальної за невиконання зобовязання, підлягає стягненню сума боргу, що становить 8800 грн. Відповідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, що підтверджується квитанцією по сплаті судового збору. На підставі ст. ст. 612, 1049 ЦК України,

Outcome: approved