Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] міської ради, про визнання права власності за набувальною давністю, в обґрунтування позову посилаючись на те, що відповідно до договору купівлі-продажу від 19.04.1978, посвідченого Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою [PERSON] належить ? частини домоволодіння №16 по вулиці Передовій у м. Дніпро. 11 вересня 2015 року [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина на ? частин домоволодіння №16 по вулиці Передовій у м. Дніпро. Спадкоємцем після померлого є його дружина [PERSON], яка звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та отримала Свідоцтво про право на спадщину від 23.04.2016 на ? частин домоволодіння №16 по вулиці Передовій у м. Дніпро. Інша ? частина вказаного домоволодіння належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 31 серпня 1959 року, посвідченого Пятою [PERSON] державною нотаріальною конторою. 06 жовтня 1994 року [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина на ? частину домоволодіння №16 по вулиці Передовій у м. Дніпро. [PERSON] заповіту не залишив та в установленому порядку спадщину після його смерті прийнята не була, а тому повинна була перейти до держави. З моменту смерті [PERSON], тобто з 06 жовтня 1994 року, позивачка володіє, користується належною йому ? частиною домоволодіння №16 по вулиці Передовій у м. Дніпро. Сплачує комунальні послуги, податок на землю тощо, що підтверджується наданими доказами. На підставі зазначеного та з урахуванням уточнених позовних вимог позивачка просить визнати за нею, право власності на за набувальною давністю, на підставі ст. 344 ЦК України на ? частину домоволодіння №16 по вулиці Передовій у м. Дніпро, що належала померлому 06 жовтня 1994 року [PERSON]. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] у судовому засіданні надали пояснення аналогічні змісту позовних вимог, на задоволенні позову наполягали. Представник відповідача [PERSON] міської ради [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала та просила відмовити позивачу у їх задоволенні. Суд, вислухавши сторони, представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 квітня 2016 року, виданого державним нотаріусом Четвертої [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстровано в реєстрі під №1-317 [PERSON] належить 2/3 частин домоволодіння №16 по вулиці Передовій у м. Дніпропетровську після смерті чоловіка [PERSON] (а.с.23). На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 31.08.1959, виданого Пятою ДДНК за реєстром №1-7758 зареєстроване 10.09.1959 в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу №74 за реєстрованим №14 , інша ? частина домоволодіння 16 по вулиці Передовій у м.Дніпропетровську належить [PERSON]. 06 жовтня 1994 року [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина на ? частину домоволодіння №16 по вулиці Передовій у м.Дніпропетровську. Спадкоємці після смерті [PERSON] відсутні. У липні 2014 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська з заявою про визнання спадщини відумерлою звернулася [PERSON] міська рада та просила визнати спадщину, що відкрилася після смерті [PERSON], яка складається з ? частини домоволодіння №16 по вулиці передовій у м. Дніпропетровську відумерлою. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 03 грудня 2014 року заяву [PERSON] міської ради, заінтересовані особи Реєстраційна служба [PERSON] міського управління юстиції, Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання спадщини відумерлою було задоволено у повному обсязі. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2016 року Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 03 грудня 2014 року залишено без змін. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справах, що набрало чинності, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті ж самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Правом на звернення до суду за захистом наділена кожна особа у випадку порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, принцип чого закріплений ст. 3 ЦПК України. Відповідно до положень статей 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи лише в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Обовязок доказування статтею 60 ЦПК України покладено на сторону, яка посилається на доказувані обставини як на підставу своїх вимог та заперечень, а тому в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивачу у повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до приписів ст.ст. 88 та 215 ЦПК України.

Outcome: dismissed