Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-18 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи тим, що відповідачка була прийнята нею на роботу продавцем у магазин в с.Краснопілля Березанського району Миколаївської області згідно трудового договору від 01 квітня 2013 року, який зареєстровано у Березанському районному центрі зайнятості 01 квітня 2013року за номером 04571300016. Посилаючись на те, що в ході проведеної 16 червня 2014 року ревізії в магазині було виявлено недостачу в сумі 13 235,98 грн., яку відповідачка відмовилася відшкодовувати, позивачка просить стягнути з відповідачки в рахунок відшкодування завданої їй шкоди 13 235 грн. 98коп. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги зменшила та просила стягнути з відповідачки половину зазначеної суми, тобто 6617грн. 99коп., оскільки в магазині, крім відповідачки продавцем працювала ще [PERSON], яка добровільно відшкодовує половину завданої шкоди та пояснила суду обставини позову зіславшись на ті, які викладені в позові. Відповідачка та її представник позовні вимоги не визнали, посилаючись на те, що відповідачка кошти в магазині не брала. Вважає, що недостача в магазині позивачкою не доведена. Ці документи, які нею надані, не можуть бути доказом недостачі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. З Торгового патенту серії [NUMBER] виданого ДПІ у Березанському районі Миколаївської області, вбачається, що позивачка є суб'єктом підприємницької діяльності у сфері роздрібної торгівлі(а.с.6) Відповідно до Ліцензій серії [NUMBER] фізичній особі-підприємцю [PERSON]. надано право на роздрібну торгівлю тютюновими виробами(а.с.19) Згідно з додатком до ліцензій [NUMBER] Фізичній особі-підприємцю [PERSON] надано право роздрібної торгівлі алкогольними напоями(а.с.20) З дозволу №17 виданого Виконавчим комітетом Краснопільської сільської ради Березанського району Миколаївської області, вбачається, що [PERSON] надано дозвіл на продаж алкогольних напоїв та тютюнових виробів, який дійсний при наявності торгівельного патенту та ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі(а.с.21) Те, що відповідачка працювала продавцем у фізичної особи-підприємця [PERSON] підтверджується Трудовим договором від 01.04.2013р., який зареєстровано у Березанському районному центрі зайнятості Миколаївської області(а.с.7-8) Відповідно до ч.1 ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Пункт 6 ч.1 ст. 24 КЗпП України передбачає, укладення трудового договору з фізичною особою з додержанням письмової форми. Згідно з п.1 ч.1 ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Відповідно до ст. 135-1 КЗпП України письмовий договір про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Суд вважає, що між сторонами не було укладено договір про повну матеріальну відповідальність. Посилання представника позивачки на те, що трудовий договір, який укладено з відповідачкою одночасно є договором про повну матеріальну відповідальність, оскільки в ньому зазначено, що [PERSON], зокрема, зобов'язується зберігати товарно-матеріальні цінності, суд не бере до уваги з тих підстав, що законодавство передбачає укладення договору про повну матеріальну відповідальність типової форми, який затверджено у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України. Частиною 2 ст.135-3 КЗпП України передбачено, що у разі розкрадання, недостачі, умисного знищення або умисного зіпсуття матеріальних цінностей розмір шкоди визначається за цінами, що діють у даній місцевості на день відшкодування шкоди. Відповідно п.4 ч.1 ст.232 КЗпП України безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами власника або уповноваженого ним органу про відшкодування працівниками матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації. Згідно з ч. 3 ст. 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. В підтвердженні факту недостачі в магазині с. Краснопілля Березанського району Миколаївської області під час роботи в ньому продавцем відповідачки [PERSON] позивачкою було надано Акт ревізії від 15.06.2014 року(а.с.9-18). Цей акт було піддано сумніву представником відповідачки і тому у зв'язку з цим, за клопотанням представника позивачки, судом 20 жовтня 2014 року з метою визначення розміру недостачі було призначено судово-бухгалтерську експертизу, яка експертною установою не була проведена, оскільки позивачка ухилилася від надання експертам необхідних матеріалів та документів, без яких проведення експертизи стало неможливим. Відповідно до ст.146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Оскільки, наданий суду позивачкою Акт ревізії, від 15.06.2014р. викликає сумнів у суду і позивачка ухилилася від надання експерту документів, необхідних для проведення бухгалтерської експертизи, яка могла встановити або спростувати факт наявності в магазині недостачі, то суд не визнає факт недостачі в магазині с. Краснопілля Березанського району Миколаївської області під час роботи в ньому продавцем відповідачки. З цих підстав суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову. Суд не бере до уваги покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], оскільки вони не мають значення по справі.

Outcome: dismissed