Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-06 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, з тих підстав, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 24.11.2001 року. У шлюбі у них народилося троє дітей: дочка [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO], які на даний час є малолітніми. Причиною розірвання шлюбу є те, що останніх три роки вона з відповідачем разом не проживає, відповідач зраджував її у подружній вірності, в чому вона особисто переконалася. Неодноразово безпричинно наносив її побої, погрожував розправою. Дітьми не цікавиться, матеріально не допомагає їх утримувати. Просила шлюб розірвати, термін на примирення не давати, малолітніх дітей залишити їй на виховання, після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище «[PERSON]». В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, на адресу суду подала письмову заяву, в якій позов підтримує в повному обсязі, просить його задоволити, справу розглянути без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоч про час і місце судового розгляду повідомлений відповідно до ч.9 ст. 74 ЦПК України через поміщення оголошення про виклик до суду в засобах масової інформації, а тому, виходячи зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК України, та того, що відповідач про причини неявки не повідомив, а позивачка подала достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що можна провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав: Згідно з положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що сторони згідно свідоцтва про одруження, перебувають в зареєстрованому шлюбі з 24.11.2001 року (а.с. 4). Сімейне життя у сторін не склалося, між ними постійно виникали непорозуміння, сварки, отанні роки разом не проживають. У шлюбі у них народилося троє дітей: дочка [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO], які на даний час є малолітніми (а.с. 5, 6, 7). Шлюб між сторонами існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, що має істотне значення, а тому шлюб слід розірвати. В силу вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи позовну вимогу позивачки, суд вважає, що після розірвання шлюбу їй слід залишити шлюбне прізвище «[PERSON]». На думку суду місцем проживання малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], слід визначити місце проживання їх матері. На підставі ст.ст. 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved