Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом мотивуючи тим, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок, що розташований по [ADDRESS], на який 15.02.2005 року Слобідською сільською радою видано свідоцтво про право власності. В подальшому нею було встановлено, що при оформленні цього свідоцтва сільською радою було допущено помилку в написанні номеру будинку, а саме зазначено номер [NUMBER], тоді як вірно - [NUMBER]. Для усунення вказаних розбіжностей вона звернулася до сільської ради, рішенням виконавчого комітету якої було виправлено вказану помилку та зобов'язано БТІ оформити нове свідоцтво про право власності на будинок. На виконання цього рішення, 14.09.2012 року БТІ оформило нове свідоцтво, однак сільський голова Слобідської сільської ради відмовився від його підпису. За вказаних обставин вона не може належним чином здійснювати своє право власності на будинок, а тому просила визнати за нею право власності на нього. Ухвалою суду від 26.03.2014 року до участі в справі в якості співвідповідача залучено сектор державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Буринського районного управління юстиції. В судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала, в своїх поясненнях підвердила обставини викладені в позові. Представник відповідача сектору державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Буринського РУЮ Кода Д.О. в задоволенні позову не заперечув,пояснивши, що з 01.01.2013 року органи місцевого самоврядування втратили право видавати свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Право власності на будинок за позивачкою зареєстровано, однак БТІ не мало право вносити нове свідоцтво до Реєстру прав власності на нерухоме майно, оскільки воно не було підписане сільським головую. Перше свідоцтво про право власності на будинок від 15.02.2005 року також вже є недійсним, оскільки було видане нове. Будинок позивачки хоча і розташований за межами с.Слобода, однак географічно є на території Слобідської сільської ради. Представник відповідача Слобідської сільської ради в своїх письмових запереченнях до позову звернув увагу суду, що нерухоме майно позивачки знаходиться поза межами населених пунктів Слобідської сільської ради і з огляду на це сільська рада немає жодних повноважень щодо вказаного майна. В теперішній час процес встановлення меж населених пунктів сільської ради триває. По суті заявлених вимог заперечень не мав та просив справу розглянути без участі представника сільської ради, про що повідомив суд листом. Представник третьої особи Буринської РДА Мощенко А.О. в задоволенні позову не заперечувала, пояснивши, будинковолодіння позивачки знаходиться на території Слобідської сільської ради практично в центрі с. Слобода. В теперішній час межі села уточнюються, сільська рада подавала відповідну технічну документацію щодо проекту землеустрою, однак він був повернутий на доопрацювання. Свідок [PERSON] пояснив, в період шлюбу вони з позивачкою придбали в колгоспі «України», де на той час працювали, житловий будинок. В подальшому їх шлюб було розірвано і позивачка отримала свідоцтво про право власності на будинок. Жодних претензій з цього приводу до неї він не має, оскільки вони добровільно вирішили питання щодо поділу майна між ними. Вислухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивачка з 26.02.1986 року перебувала у шлюбі з [PERSON], який було розірвано 13.01.1994 року і в період якого ними, в колгоспі «Україна», було придбано житловий будинок в [ADDRESS]. Після розірвання шлюбу чоловік позивачки виїхав проживати до іншого населеного пункту і жодних претензій щодо придбаного нерухомого майна до позивачки не має, у зв'язку 15.02.2005 року Слобідською сільською радою позивачці було видано свідоцтво про право власності на вказаний житловий будинок. Вказані обставини підтверджуються як показами позивачки та свідка [PERSON], так і договорами купівлі продажу будинку, накладною №21 щодо проведення оплати його вартості, свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 15.02.2005 року серії САА №398727, рішенням виконавчого комітету Слобідської сільської ради №98 від 27.12.2004 року, довідкою №47 про укладення шлюбу, свідоцтвом про розірвання шлюбу, свідоцтва про народження позивачки, витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища. Разом з тим, при оформленні свідоцтва про право власності на зазначений житловий будинок від 15.02.2005 року серії САА №398727 було допущено помилку в номері будинку та вказано його номер «[NUMBER]» замість вірного «[NUMBER]». З Державних актів на право власності на земельну ділянку (а.с.12,13) також вбачається, що спірний будинок розташований в [ADDRESS] Рішенням виконавчого комітету Слобідської сільської ради від 07.02.2012 року №05 було розглянуто заяву позивачки та вирішено внести зміни до рішення виконкому Слобідської сільської ради №98 від 27.12.2004 року з метою виправлення помилки в написанні номера будинку,а Буринське БТІ зобов'язано оформити нове свідоцтво про право власності на житловий будинок та господарські споруди, що знаходяться по [ADDRESS] (а.с.7). 14.09.2012 року ТОВ «Буринське БТІ» оформило позивачці нове свідоцтво про право власності на даний житловий будинок серії САС №669894 та зареєструвало його в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно без підпису даного свідоцтва Слобідським сільським головою. 23.09.2013 Слобідська сільська рада повідомила листом позивачку про неможливість вчинення будь-яких реєстраційних дій по відношенню до її житлового будинку, оскільки з 01.01.2013 року такі повноваження в органах місцевого самоврядування відсутні. Така відмова сільської ради на думку суду відповідає вимовам закону, оскільки Верховною Радою України був прийнятий Закон України №1878-V від 11.02.2010 року «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів України», яким було виключено із делегованих повноважень органу місцевого самоврядування (п.п.10 п. «б» ст. 30 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні») з 01.01.2013 року повноваження щодо реєстрації нерухомого майна, які цим же законом були покладені на орган державної реєстрації прав. В даному випадку такі дії вправі вчиняти посадові особи Реєстраційної служби Буринського РУЮ і як вбачається з показів представника цього органу Кода О.Д., реєстраційна служба могла б внести відповідні зміни до Реєстру з врахуванням рішення Слобідської сільської ради від 07.02.2012 року №05 «Про змін до рішення виконкому Слобідської сільської ради №98 від 27.12.2004 року» яким виправлено помилку в написанні номера будинку, однак ТОВ «Буринське БТІ» передчасно внесло до Реєстру прав власності на нерухоме майно відомості про видачу нового свідоцтва 14.09.2012 року, що не було підписане Слобідським сільським головою, внаслідок чого попереднє свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 15.02.2005 року серії САА №398727 втратило чинність, а нове так і не набрало цього статусу. За викладених обставин позивачка позбавлена можливості належними чином здійснювати право власності щодо свого нерухомого майна. Відповідно до ст. 2 Закону України від 01.07.2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. В силу ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Суд вважає, що згідно ст. 328 ЦК України право власності на житловий будинок з господарськими будівлями позивачка набула на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочину і маються підстави для визнання за нею цього права. 17.07.1997 року Верховною Радою України прийнято Закон України №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції, а 09.02.2006 року - Закон України «Про ратифікацію Протоколів №12 та №14 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», якими поширено на Україні юрисдикцію Європейського суду з прав людини. Виходячи з приписів ст.9 Конституції України, дана Конвенція є частиною національного законодавства України, а тому може використовуватися при вирішенні спірних правовідносин в цивільній юрисдикції. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами права. Таким чином суд дійшов висновку, що вимоги позивачки обґрунтовані, її права порушуються і вона не може належним чином здійснювати своє право власності на належне їй нерухоме майно, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved