Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-29 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача, в обґрунтування вимог якого зазначила, що 14.08.1997 за договором купівлі-продажу вона придбала у відповідача 9/20 часток житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель та споруд, що розташований по [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу було зареєстровано Скадовською товарною біржею. В зв`язку із змінами в законодавстві щодо порядку реєстрації прав власності на нерухоме майно, в 2019 році вона вирішила здійснити державну реєстрацію своїх прав на житловий будинок, проте рішенням державного реєстратора розгляд її заяви був зупинений в зв`язку з тим, що договір купівлі продажу нотаріально не посвідчений. З наведених підстав позивачка просила суд визнати дійсним договір купівлі продажу 9/20 часток житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель та споруд, що розташований по [ADDRESS] , укладений та зареєстрований на Скадовській товарній біржі 14.08.1997, реєстраційний № 0119/97 між [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою суду від 22 січня 2020 року по справі відкрито провадження та призначено підготовче засідання (а.с. 12-13). Ухвалою суду від 18 лютого 2020 року по справі постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с. 18-19). Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, її представником подано заяву з проханням розглядати справу без участі позивачки та її представника. Також в заяві висловлено позицію про підтримання заявлених в позовній заяві вимог. Відповідач [PERSON] повідомлявся про дати, час та місце розгляду справи шляхом спрямування на відому адресу місця проживання судових повісток, а також шляхом розміщення виклику у судове засідання на офіційному веб-сайті Судової влади України. Оскільки зі змісту заяви представника позивачки не вбачається заперечень проти заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, повторно в судове засідання не з`явився, суд вважав за можливе провести заочний розгляд справи. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд дійшов до наступних висновків. Завданням цивільного судочинства, відповідно до частини 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частини 1, 2 статті 12 ЦПК України). Судом та матеріалами справи встановлено, що 14.08.1997 на Скадовській товарній біржі укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого [PERSON] придбала належні [PERSON] 9/20 часток житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель та споруд, що розташований по [ADDRESS] (а.с. 5). Вказаний Договір зареєстрований Херсонським міжміським бюро технічної інвентаризації по місту Скадовськ 27 жовтня 1997 року. Відповідно до п.4 Договору купівлі-продажу від 14.08.1997 інвентаризаційна оцінка частки будинку, що підлягає відчуженню становить 6470 грн. Між тим, такий договір сторонами нотаріально посвідчений не був. Згідно із статтею 1 Закону України «Про товарну біржу» діяльність товарної біржі здійснюється у відповідності з цим Законом та діючим законодавством України, статутом біржі, правилами біржової торгівлі. Розділом 4 Закону України «Про товарну біржу» визначені основні принципи правил ведення біржової торгівлі та здійснення біржових операцій, якими, зокрема, встановлено, що біржовою операцією вважається тільки та угода, яка відповідає сукупності умов, які передбачені частиною 1 статті 15 Закону, а саме: якщо вона представляє собою купівлю-продажу, поставку, обмін товару, що допущені до обміну на товарній біржі; якщо її учасники ї членами товарної біржі; якщо угода надана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі (частини 2, 4 статті 15 Закону України «Про товарну біржу»). Отже, при укладенні договору купівлі-продажу нерухомого майна від 14.08.1997 сторонами були дотримані всі умови, яких необхідно дотримуватися при укладенні договорів на товарній біржі, у відповідності до статті 15 Закону України «Про товарну біржу». За твердженням позивачки сторонами було виконано умови договору купівлі-продажу нерухомого майна від 14.08.1997 в повному обсязі. Так, позивачка сплатила відповідачу вказані у договорі кошти, відповідач передав їй нерухоме майно, яким вона користується більш як 30 років. Між тим, на даний час позивачка не має можливості у встановленому порядку зареєструвати право власності на належну їй частку житлового будинку у зв`язку з тим, що місце перебування сторони договору [PERSON] на даний час їй невідоме, що робить неможливим нотаріальне посвідчення договору. Зазначені обставини і стали підставою для звернення [PERSON] до суду з відповідним позовом. Згідно із п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. За змістом статей 57, 58 Конституції України, статті 5 Цивільного кодексу України, до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Положеннями п.4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, що набрав чинності з 01 січня 2004 року, визначено, що цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли в серпні 1997 року, для їх врегулювання слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року. Згідно з частиною 2 статті 47 ЦК УРСР якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. До того ж, за змістом чинної частини 2 статті 220 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Враховуючи вищевикладені обставини, а також той факт, що сторонами були виконані усі істотні умови договору, майно було правомірно придбано позивачкою, суд вважає, що заявлені позивачкою позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved