Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-17 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 24.03.204 року. Від шлюбу мають двох дітей:- доньку [PERSON],[INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. Сім'я фактично розпалась, рішенням Подільського районного суду м. Києва від 15.07.2016 року шлюб розірваний. Посилається на те, що, проживають на різних житлових площах, вона намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати їх дітей, а також виконувати всі інші обов'язки, покладені на неї законом та необхідні для належного матеріального утримання дітей, створити їй доброзичливу атмосферу та належні умови для виховання в умовах сімейного тепла та затишку, побудови гідного майбутнього для дитини. Відповідач ухиляється від належного утримання дітей, що виявляється в тому, що він відмовляється добровільно надавати належну матеріальну допомогу (грошові кошти) на їх утримання, інтересами сім'ї не цікавиться. Відповідач інших стягнень по виконавчим документам не має, має достатній рівень прибутків, працевлаштований і може здійснювати виплату аліментів на утримання дітей в зазначеному розмірі. На даний час діти проживають з нею та повністю перебувають на її утриманні, в сучасних умовах утримувати дітей самостійно вона не має можливості і оскільки на момент звернення до суду з цим позовом, між нею та відповідачем не досягнуто згоди з приводу способу виконання відповідачем свого обов'язку утримувати дітей і тому вимушена звернутись до суду з вказаним позовом. В судове засідання позивачка не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, до суду надала заяву відповідно до якої просить проводити розгляд справи за її відсутності, позов задовольнити та стягувати на утримання дітей з відповідача аліменти в розмірі 37% всіх видів заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, що визнається і відповідачем, починаючи з моменту звернення і до їх повноліття. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надав заяву відповідно до якої позовні вимоги позивачки визнає в частині стягнення з нього аліментів в розмірі 37% всіх видів заробітку( доходів) але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та просить її вимоги задовольнити. Суд вважає можливим слухати справу у відсутності вищезазначених осіб, відповідно до вимог ст. ст.158,169 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статті 79, 80 СК України визначають, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Як вбачається з матеріалів справи сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 2004 року. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 15.07.2016 року шлюб між сторонами розірвано ( а.с.19). Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON],[INFO] та доньку [PERSON],[INFO] що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] від 01.10.2004 року, виданого Міським відділом РАЦС Львівського районного управління юстиції та свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] від 03.04.2015 року виданого відділом РАЦС Подільського районного управління юстиції у м. Києві ( а.с.6-7). Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує - стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст. 183, 184 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо платник аліментів має не регулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача, може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. З'ясування наявності вищенаведених обставин і вимагає від суду абз. 3 п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року за №3. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Крім того, статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 11 ЗУ «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Так стаття 31 ЦПК України, визначає, що сторони мають рівні процесуальні права і обов'язки. Крім прав та обов'язків , визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов. Крім того, зі змісту ст. 174 ЦПК України вбачається, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. До ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як вже зазначалося вище, відповідачем до суду надано заяву про визнання позову позивачки в повному обсязі в узгодженому між ними розмірі, а також надано її письмовий варіант, який приєднаний до матеріалів справи. Судом встановлено, що зазначена заява відповідача не суперечить вимогам чинного законодавства та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наслідки визнання позову відповідачу відомі та зрозумілі, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про необхідність прийняття заяви про визнання позову відповідачем та задоволення позову в повному обсязі. Крім того, суд враховує ту обставину, що відповідачем суду надана заява відповідно до якої він визнає позов та свій обов'язок, оскільки має бажання та намір утримувати дітей у встановленому судом порядку та розмірі. Суд вважає, що відповідно до наданих суду матеріалів, враховуючи матеріальний стан як позивачки так і відповідача, підлягає задоволенню вимога про стягнення аліментів з відповідача в розмірі 37% всіх видів заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 03 жовтня 2016 року і до повноліття дітей. Також суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 551 гривень 20 копійок, відповідно до вимог ст.ст. 79, 88 ЦПК України. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 79, 80, 84, 91, 141, 180-185, 191, 199 Сімейного кодексу України, Конституції України, Закону України «Про охорону дитинства», Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року за № 3, Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року,

Outcome: approved