Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, вимоги якої підтримала у судовому засіданні та обґрунтовує тим, що вироком Зарічного районного суду м. Суми, [PERSON], визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 140 КК України і йому призначене покарання у виді позбавлення волі на строк два роки шість місяців з позбавленням права займати посаду лікаря та займатися лікарською діяльністю на строк 3 роки. Ухвалено стягнути з КЗ Сумської обласної ради «Сумський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» на її користь завдану моральну шкоду в сумі 100 000 грн. Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 11.06. 2014 р., вирок Зарічного районного суду м. Суми від 04.03. 2014 р. відносно [PERSON] залишений без змін. На теперішній час, позивачка, як потерпіла по справі, бажає звернутися до КЗ Сумської обласної ради «Сумський обласний центр екстреної допомоги та медицини катастроф» про стягнення на її користь завданої матеріальної шкоди, яка складає 14 554 грн., що у повному обсязі підтверджується квитанціями і яка на дійсний час не відшкодовані. Ця вартість складається з витрат ритуальних послуг 3590 грн., що підтверджується квитанцією від 27.06.2013 р., витрат за договором-замовлення від 27.06.2013 р. про надання ритуальних послуг, передбачених мінімальним переліком окремих видів ритуальних послуг, необхідних при організації поховання на суму 364 грн., а також витрати, пов'язані з послугами моргу, які становлять суму 550 грн. Згідно розрахункової квитанції за № 176 від 21.10.2013 р. позивачкою оформлено замовлення на виготовлення комплекту з граніту, вартість якого склала 6 150 грн., художнє оформлення 550 грн., художня різка 800 грн., встановлення пам'ятника 550 грн., укладка плитки та бордюр - 2000 грн., а всього вартість замовлення стала 10050грн. Таким чином, розмір, заподіяної матеріальної шкоди Комунальним Закладом Сумської обласної ради «Сумський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», завдану їхнім працівником, а саме, [PERSON], під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків, внаслідок вчинення кримінального правопорушення, загалом складає 14 554 грн. Враховуючи викладене, позивачка просить суд стягнути з Комунального закладу Сумської обласної ради «Сумський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» на її користь, заподіяну матеріальну шкоду у сумі 14 554 грн. Представник Комунального закладу Сумської обласної ради «Сумський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» у судовому засіданні позовні не визнала надавши заперечення по справі. Частина розміру заявленої майнової шкоди не має причинно-наслідкового зв'язку з дією винної особи. Вироком Зарічного районного суду м. Суми від 04.03.2014 р. визнано вину працівника відповідача [PERSON] пов'язану із смертю [PERSON]. Відповідно, винна особа може нести відповідальність пов'язану із завданням матеріальної шкоди. У справі позивач заявив позовні вимоги пов'язані з понесенням ним витрат з похованням померлого [PERSON] Проте, частина витрат позивача не є обов'язковою і не пов'язана з самим похованням. До позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, які прямо пов'язані із смертю [PERSON] відносяться лише ті, що мають безпосередній причинний зв'язок із необхідністю поховання померлого. До необґрунтованих позовних вимог відноситься заявлена матеріальна шкода на суму 10050,00 гривень пов'язана із закупівлею каменю з граніту в розмірі 6150 грн., художнім оформленням в розмірі 550 грн., художньою порізкою в розмірі 800 грн., встановленням пам'ятника в розмірі 550 грн. та укладкою плитки, бордюру в розмірі 2000 грн. Понесені позивачем витрати в цій частині відносяться до його власних уподобань, він має право на будь-які витрати, навіть неспівмірні з реальною потребою. Проте, відповідач не зобов'язаний відшкодовувати позивачу його витрати, котрі не мають прямого зв'язку з потребою поховання. Натомість, обійтись без поховання позивач не мав можливості. Такі витрати позивача, як послуги моргу в розмірі 550 грн., ритуальні послуги в розмірі 3590 грн. не можливо уникнути і можуть бути відшкодовані. Враховуючи, що винною особою є працівник відповідача ([PERSON].), а сам відповідач в силу закону вимушений відшкодовувати шкоду замість нього і після відшкодування набуватиме права регресу до винної особи, суд може врахувати майновий стан [PERSON], та зменшити розмір майнового відшкодування. Відповідно представник Комунального закладу Сумської обласної ради «Сумський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» просить суд відмовити [PERSON] у відшкодуванні матеріальної шкоди в розмірі 10 050 грн. та зменшити розмір матеріальної шкоди, що підлягає відшкодуванню. [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та згоден відшкодувати шкоду у розмірі 364 грн., що містить підтвердження в матеріалах цивільної справи. Суд вислухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, вважає позовні вимоги задовольнити частково. Вироком Зарічного районного суду м. Суми від 04 березня 2014 р. встановлено, що [PERSON], будучи лікарем, маючи вище медичну освіту і першу кваліфікаційну категорію за спеціальністю «Медицина невідкладних станів» та 25.06.2013 року будучи керівником бригади № 11 Комунального закладу Сумської обласної ради «Сумське обласного центру екстреної медичної допомоги та медичних катастроф», яка заступила згідно графіку на чергування, всупереч вимогам ст. ст. 37,78 Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров'я», ч .6 та ч. 7 ст. 3 Закону України «Про екстерну медичну допомогу», неналежно виконав професійні обов'язки, як медичний працівник внаслідок недбалого та несумлінного ставлення до них, що виразилось у ненаданні без поважних причин медичної допомоги неповнолітньому хворому, а саме: прибувши близько 21 год. 12 хв. за викликом про надання медичної допомоги [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS], без поважних причин не провів клінічний огляд та не встановив діагноз хворій неповнолітній дитині - [PERSON], що зумовило ненадання дитині необхідної медичної допомоги, вплинуло на перебіг захворювання та спричинило тяжкі наслідки - смерть неповнолітнього хворого внаслідок гострого гангренозного апендициту, який ускладнився дифузним фібронозно-гнійним перитонітом з розвитку сепсису (септицемії), загальної інтоксикації організму (полі органної недостатності). [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України і призначено йому за цим законом покарання - 2 роки 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права займати посаду лікаря та займатися лікарською діяльністю на 3 роки. Також стягнуто з Комунального закладу Сумської обласної ради «Сумський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» на користь [PERSON] завдану моральну шкоду у сумі 100 000 грн. Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 11 червня 2014 р., вирок Зарічного районного суду м. Суми від 04 березня 2014 р. відносно [PERSON] залишено без змін. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 22 липня 2014 р. звільнено засудженого [PERSON] від відбування призначеного вироком Зарічного районного суду м. Суми від 04 березня 2014 р. покарання за ч. 2 ст. 140 КК України у виді 2 роки 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права займати посаду лікаря займатися лікарською діяльністю на 3 роки - на підставі п. е ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» /а.с.47/. Відповідно до положень ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Отже факти, встановлені вироком суду, який набрав чинності, а саме факт спричинення шкоди відповідачем встановлено вироком суду і не підлягає доказуванню за даною справою. Відповідно до ч.1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином, виходячи із змісту зазначеної норми, для настання відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Відповідно до ч. 4 ст. 1193 ЦК України, суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину. Статтею 1201 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. При цьому слід мати на увазі, що поховання померлого - це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству(ЗУ «Про поховання та похоронну справу»). Відповідно до роз'яснень, які містяться в п.24 Постанови пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» з подальшими змінами, у випадку смерті потерпілого організація або громадянин, відповідальні за заподіяння шкоди, зобов'язані відшкодовувати витрати на поховання ( в тому числі на ритуальні послуги та обряди) тій особі, яка понесла ці витрати. Таким чином, законодавець передбачає звичайними, а тому необхідними витрати як на саме поховання, так і на придбання харчових продуктів та алкогольних напоїв для поминального обіду. Позивачка понесла матеріальні витрати на поховання сина, [PERSON], який помер внаслідок не належного виконання, як медичним працівником своїх професійних обов'язків внаслідок несумлінного та недбалого до них ставлення [PERSON] Суд вважає доведеним той факт, що шкода була заподіяна [PERSON] позивачу злочинними діями, а тому матеріальна шкода щодо відшкодування витрат на поховання становить в сумі 3953 грн. 56 коп. / 3590 грн. (витрати пов'язані з придбанням предметів для поховання) + 363 грн. 56 коп. (організація поховання)/. Вимоги позивачки про стягнення на її користь витрат пов'язаних зі замовленням та встановленням пам'ятнику у сумі 10 050 грн. суд вважає необґрунтованим, та погоджується з відповідачем, що понесені дані витрати відносяться до її власних потреб, на які вона має право, навіть не співмірні з реальною потребою.

Outcome: approved