Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-27 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві зазначила, що шлюб між нею та відповідачем був зареєстрований виконкомом Топорівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, про що 09 листопада 1993 року складено відповідний актовий запис № 16. Неповнолітніх дітей у сторін немає, однак спільної згоди для розірвання шлюбу в порядку статті 106 СК України вони не досягнули, оскільки відповідач не бажає розірвати шлюб. Причиною розірвання шлюбу є те, що стосунки позивача з відповідачем розладились, зникло взаєморозуміння та повага, стали частими сварки. Тривалий час сторони проживають окремо, шлюбних стосунків не підтримують, фактично сім'я припинила існування. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, тому вона просить шлюб розірвати. Згідно Ухвали суду від 19.10.2018 року сторонам за клопотанням відповідача був наданий строк для примирення та зупинено провадження в справі до закінчення визначеного судом строку для примирення. Ухвалою суду від 04.01.2019 року провадження в справі поновлено, за наданий судом строк [PERSON] та [PERSON] не примирились. В судове засідання сторони не з'явилися. До суду подали заяви про розгляд справи без їх участі. Позивачка позов підтримує в повному обсязі; відповідач позовні вимоги визнає в повному обсязі, згідний на розірвання шлюбу. Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, встановив, що шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрований 09 листопада 1993 року у виконкомі Топорівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 16, що стверджено повторним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим 02 червня 2018 року Галицьким районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області. Ст. 51 Конституції України, ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя, визначає ч.1 ст.36 СК. Статтею 55 СК України передбачений обов'язок подружжя турбуватись про сім'ю, в т.ч.: дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, вони повинні бути відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в сім'ї, та зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї. Відповідно до ч.2 ст. 104 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно із ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що сторони спільно не проживають, не піклуються про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. За наданий судом строк для примирення сторони не помирилися. Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності суд вважає, що сім'я розпалася повністю, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, тому позов слід задовольнити. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачка не зазначила, яке прізвище бажає мати після розірвання шлюбу, тому суд вважає, що відсутні підстави для зміни її прізвища. На підставі ст.ст. 3, 21, 24, 36, 55, 104, 112-114 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved