Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із вказаним позовом, посилаючись в його обґрунтування на те, що її онук, [PERSON] , [INFO] , є сином відповідача, [PERSON] , [INFO] . Натомість, рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 червня 2013 р. мати [PERSON] , [PERSON] , було позбавлено батьківських справ відносно онука позивачки. Крім того вироком Новоазовського районного суду Донецької області від 7 травня 2012 р. [PERSON] , який є також сином позивачки, було засуджено до 4 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі переліченого рішенням колегії Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради від 27 листопада 2013 р. [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, та призначено позивачку піклувальником над такою дитиною. Онук позивачки, [PERSON] , з 2009 року по теперішній час проживає разом із [PERSON] по [ADDRESS] , де для дитини створені усі необхідні умови. Зазначала, що відповідач жодної участі у вихованні онука тривалий час не приймає, будучи неодноразово засудженим до відбування покарання в місцях позбавлення волі. Після звільнення 7 жовтня 2021 року з місць позбавлення волі [PERSON] не виявив бажання повернути сина до своєї сім`ї, до управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради з даного питання не звертався. Додавала, що [PERSON] мешкає окремо від неї та сина, місце проживання якого невідоме, який не працює, життям [PERSON] не цікавиться, тим самим самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. На підставі наведеного просила суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно сина, [PERSON] , [INFO] . У судовому засіданні позивачка, [PERSON] , повністю підтримуючи заявлені нею позовні вимоги, просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідач, [PERSON] , у судовому засіданні, визнаючи заявлені до нього позовні вимоги у повному обсязі, вказував, що він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітнього сина, [PERSON] , погоджуючись із підставами наведеними в обґрунтування позову [PERSON] , будучи обізнаним із наслідками постановлення судом рішення про задоволення даного позову. Представник 3-ї особи, Синиця А. О. , яка діє на підставі довіреності, у судовому засіданні підтримувала доводи [PERSON] щодо необхідності задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього [PERSON] . На підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Також згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, вислухавши сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] , виходячи з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що згідно із свідоцтвом про народження, виданим 12 жовтня 2013 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 27, вбачається, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого зазначені [PERSON] та [PERSON] . Згідно із рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 20 червня 2013 року (справа № 265/2870/13ц), яке набуло чинності 2 липня 2013 року, вбачається, що [PERSON] була позбавлена батьківських прав відносно сина, [PERSON] , [INFO] . За вироком Новоазовського районного суду Донецької області від 7 травня 2012 року, який набув чинності 25 липня 2012 року, [PERSON] було засуджено за ст. 185 ч. 3, 186 ч. 2, 70 ч. 1, 71 ч. 1 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. За інформацією з «Селидівської виправної колонії № 82» від 23 квітня 2021 року вбачається, що закінчення строку відбування покарання [PERSON] припадає на 7 жовтня 2021 року, що також підтверджується довідкою про звільнення відповідача від покарання 7 жовтні 2021 року. На підставі рішень колегії Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради від 27 листопада 2013 року № 343 та № 349 [PERSON] , [INFO] , був наданий статус дитини, позбавленої батьківського піклування, вставлено опіку та призначено опікуном дитини [PERSON] . Відповідно до ч. 2, 3 ст. 150 Сімейного кодексу України (далі - СК) батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. За ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці, а також несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно із п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 3 «Конвенції про права дитини» від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. В судовому засіданні було встановлено, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно сина, [PERSON] , [INFO] , що ним не заперечувалось. Враховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку, що визнання [PERSON] в суді заявлених до нього позовних вимог [PERSON] у повному обсязі свідчить про підтвердження підстав позову, які передбачені п. 2 ч. 1 ст. 164 СК, оскільки відповідач, будучи батьком [PERSON] , [INFO] , свідомо протягом тривалого проміжку часу не піклується своїм сином, не займається його вихованням, не надаючи належної матеріальної допомоги на утримання дитини. Таким чином суд, приділяючи першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів неповнолітньої дитини, для реалізації її прав та дотримання інтересів, дійшов висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] . На підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, оскільки при поданні до суду позову [PERSON] була звільнена від сплати судового збору, то з відповідача відповідно до ст. 141 ЦПК на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 454 грн., що становить 50 % судового збору від необхідного при поданні до суду такого позову.

Outcome: approved