overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки [PERSON] [INFO], яка є студенткою Бердичівського коледжу промисловості, економіки та права 3-го курсу, денної форми навчання. Стипендії не отримує, у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги. Відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає, а тому просить стягнути з відповідача аліменти на її користь у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду та до закінчення дитиною навчання. В судове засідання позивачка не з'явилась, в наданій заяві просить суд справу розглянути у її відсутності. Позовні вимоги підтримала повністю. Відповідач по справі у судове засідання не з'явився, звернувся до суду із заявою в якій просить розглянути справу в його відсутності. Позовні вимоги визнав повністю. У відповідності до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони перебували у шлюбі від якого мають повнолітньою доньку [PERSON] [INFO], яка є студенткою Бердичівського коледжу промисловості, економіки та права 3-го курсу, денної форми навчання. Відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає. Повнолітня донька проживає із позивачкою. Відповідач є пенсіонером, має дохід і спроможний надавати таку допомогу. Враховуючи вищевказане, суд вважає, що є всі підстави для задоволення позову. Так, відповідно ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дітей у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Статтею 198 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Згідно ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення, суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів на час навчання доньки, [PERSON] В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що відповідач є батьком [PERSON], якій [INFO] виповнилось 18 років. У теперішній час [PERSON] навчається на першому курсі денного відділення Маріупольського державного університету, тому потребує допомоги від батька. Шлюб між сторонами був розірваний. Навчання потребує додаткових витрат, а коштів не вистачає, бо доходів позивачки недостатньо. Відповідач працює та має можливість надавати матеріальну допомогу доньки на час навчання. На підставі цього просить суд з відповідача стягнути аліменти на її користь на утримання доньки на час її навчання у розмірі 1/3 частини від усіх видів доходів щомісячно та до закінчення донькою навчання. У судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги змінила, просила суд стягувати аліменти на користь її доньки на час навчання у розмірі 1/6 частині від усіх видів доходів [PERSON] щомісячно, та до закінчення донькою навчання. Змінені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, які просила суд задовольнити. Відповідач змінені позовні вимоги визнав, не проти стягнення з нього аліментів на утримання повнолітньої доньки на час навчання у розмірі 1/6 частини від заробітку щомісячно. Суд, вислухавши сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що згідно свідоцтва про народження, виданого 03 квітня 1996 Новгород-Валинським міськвідділом реєстрації актів громадянського стану Житомирської області, актовий запис № 155, [PERSON] народилась [INFO], батьками якої у свідоцтві зазначено [PERSON] та [PERSON]. Згідно довідки №1023 від 28 лютого 2014 року [PERSON] навчається у Маріупольському державному університеті за спеціальністю «Українська мова та література» на денній формі навчанні. Термін закінчення навчального закладу у 2017 році. На підставі того, що відповідач повністю визнав позов, таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Згідно ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка або син продовжують навчання та у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. При ухиленні від цього обов'язку, відповідно ч. 1 ст. 200 СК України, кошти на утримання дитини за рішенням суду присуджуються у частці від доходу платника аліментів і (або) у твердій грошовій сумі. За таких обставин, враховуючи, що на час навчання повнолітня донька потребує допомоги від свого батька, який має змогу надавати таку допомогу, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги [PERSON], стягнувши аліменти з [PERSON] на утримання повнолітньої доньки на час навчання у розмірі 1/6 частини від заробітку щомісячно. На підставі ст. ст. 199, 200 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-07 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів на час навчання спільної доньки, [PERSON]. В обґрунтування заявлених вимог посилалась на те, що відповідач є батьком [PERSON], яка народилась [INFO] в період шлюбу між сторонами. [PERSON] у теперішній час є повнолітньою, продовжує навчання в школі № 21 міста Маріуполя. Вказує, що спільна донька потребує матеріальної допомоги у батька дитини, бо [PERSON] необхідно нести витрати на навчання, на харчування, а поззвачка не може самостійно їй допомагати. Додавала, що спільна донька є інвалідом з дитинства, тому потребує пильної уваги та допомоги. Оскільки відповідач має змогу сплачувати аліменти на утримання [PERSON], то просила суд стягнути з відповідача на утримання [PERSON], [INFO], на час її навчання аліменти в розмірі 1/4 частині від усіх видів доходів щомісячно. У судовому засідання позивачка зменшила розмір заявлених нею позовних вимог, на підставі чого просила суд стягнути з [PERSON] на утримання [PERSON], [INFO], на час навчання останньої аліменти в розмірі 1/6 частки від доходів відповідача щомісячно. На задоволенні позову наполягала, надавши пояснення аналогічні тим, що викладені у позовні заяві. Відповідач у судовому засіданні погодився на стягнення з нього аліментів на утримання доньки на час її навчання в розмірі 1/6 частки від свого доходу щомісячно. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про народження, виданого 4 жовтня 1996 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану міста Маріуполя, актовий запис № 1034, вбачається, що [PERSON] народилась [INFO], батьками якої у свідоцтві зазначені [PERSON] та [PERSON]. За довідкою житлової організації від 1 липня 2014 року вбачається, що [PERSON], [INFO], мешкає разом із матір'ю, [PERSON], [ADDRESS]. На підставі довідки учбового закладу від 1 вересня 2014 рок вбачається, що [PERSON], [INFO], навчається в Маріупольській спеціальній школі-інтернаті № 21 з неповним державним утриманням. Згідно ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка або син продовжують навчання та у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню шляхом стягнення з відповідача аліментів на утримання [PERSON], [INFO], на час навчання останньої в розмірі 1/6 частки від доходів відповідача щомісячно.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача та просила ухвалити рішення, яким збільшити розмір аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], згідно рішення Великописарівського районного суду Сумської області від 25.07.2006 року та стягувати з відповідача на її користь аліменти у розмірі 700 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, та з подальшою індексацією грошової суми аліментів відповідно до закону. В обґрунтування позову посилалась на те, що рішенням Великописарівського районного суду Сумської області від 25.07.2006 року на її користь було стягнуто з відповідача аліменти на утримання малолітньої доньки у розмірі 160 грн. щомісячно, однак на даний час, у звязку із значним підвищенням цін зазначеної суми не вистачає для забезпечення належного рішення життя дитини, що ставить позивачку у скрутне матеріальне становище. Позивачка у судове засідання не прибула, надала суду заяву з клопотанням про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала, просила задовольнити. Відповідач також надав суду заяву з клопотанням про розгляд справи у його відсутність, проти позову не заперечував, просив задовольнити. Суд, оглянувши матеріали справи, приходить до наступного висновку… Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.01.1999 року. В подальшому вказаний шлюб було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-БП № 014707 від 15.11.2006 року, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Великописарівського районного управління юстиції Сумської області, реєстровий № 60 (а.с.7). Від спільного життя під час перебування у шлюбі у сторін народилась донька [PERSON], 09.05.2000 рок народження, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-БП №011629, виданим 23.05.2000 року Кирилівської селищною радою Великописарівського району Сумської області, реєстровий № 13 (а.с.6). Рішенням Великописарівського районного суду Сумської області від 25.07.2006 року з [PERSON] було стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 160 грн. щомісячно, починаючи з 10 липня 2006 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.8). Згідно з ч. 1ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Згідно ч. 3 ст. 10, ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особам, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином, враховуючи ту обставину, що відповідач позовні вимоги визнав повністю, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позов у повному обсязі. Також, з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь держави на підставі ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-10 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача, яким просила розірвати шлюб, зареєстрований 03.06.2006 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції у місті Донецьку, актовий запис № 173. Від спільного шлюбу є неповнолітня дитина - син [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження [NUMBER], повторно видане 23.11.2006 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції у місті Донецьку, актовий запис № 893), що унеможливлює розірвання шлюбу через органи реєстрації актів цивільного стану. Спільне життя з відповідачем виявилось невдалим, через постійні сварки, скандали та непорозуміння. Вони втратили одне до одного почуття кохання та поваги, мають несумісні характери. Вони не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільне господарство, тому надання строку для примирення є недоцільним, оскільки подальші сімейні відносини неможливі. Позивачка вважає, що шлюб має лише формальний характер, тому прохає суд задовольнити її позов та розірвати між ними шлюб. У судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позові. Відповідач у судове засідання не з'явився, проте подав до суду нотаріально завірену заяву, якою позовні вимоги визнав у повному обсязі, проти їх задоволення не заперечував, та просив розглянути справу за його відсутності. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем не має спору щодо місця проживання неповнолітньої дитини разом з матір'ю. Розглянувши доводи та пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з наступного: Згідно з ч. 3 ст. 109 Сімейного кодексу України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і зберігання шлюбу суперечили б інтересам одного із них, що має істотне значення. Судом встановлено, що сторони припинили подружні стосунки, не ведуть спільне господарство. Сумісне життя суперечить інтересам подружжя. Надання строку для примирення суд вважає недоцільним. При цьому суд приймає також до уваги, що спору відносно майна між сторонами не має. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлені позивачкою позовні вимоги про розірвання шлюбу грунтуються на вищевказаних положеннях діючого законодавства, тому підлягають задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача, яким просила розірвати шлюб, зареєстрований 10.09.2005 року виконкомом Першотравневої сільської ради Комінтернівського району Одеської області, актовий запис № 19. Від спільного шлюбу є неповнолітня дитина - син [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане 12.04.2006 року Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 288), що унеможливлює розірвання шлюбу через органи реєстрації актів цивільного стану. Спільне життя з відповідачем виявилось невдалим, через постійні сварки, скандали та непорозуміння. Вони втратили одне до одного почуття кохання та поваги, мають несумісні характери. Вони не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільне господарство, тому надання строку для примирення є недоцільним, оскільки подальші сімейні відносини неможливі. Позивачка вважає, що шлюб має лише формальний характер, тому прохає суд задовольнити її позов та розірвати між ними шлюб. У судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позові. Відповідач у судове засідання не з'явився, проте подав до суду нотаріально завірену заяву, якою позовні вимоги визнав у повному обсязі, проти їх задоволення не заперечував, та просив розглянути справу за його відсутності. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем не має спору щодо місця проживання неповнолітньої дитини разом з матір'ю. Розглянувши доводи та пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з наступного: Згідно з ч. 3 ст. 109 Сімейного кодексу України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і зберігання шлюбу суперечили б інтересам одного із них, що має істотне значення. Судом встановлено, що сторони припинили подружні стосунки, не ведуть спільне господарство. Сумісне життя суперечить інтересам подружжя. Надання строку для примирення суд вважає недоцільним. При цьому суд приймає також до уваги, що спору відносно майна між сторонами не має. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлені позивачкою позовні вимоги про розірвання шлюбу грунтуються на вищевказаних положеннях діючого законодавства, тому підлягають задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-20 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача, яким просила розірвати шлюб зареєстрований 16.08.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 735. Від спільного шлюбу є неповнолітня дитина - син [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане 23.10.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Комінтернівського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 284, що унеможливлює розірвання шлюбу через органи реєстрації актів цивільного стану. Спільне життя з відповідачем виявилось невдалим, через постійні сварки та непорозуміння. Вони втратили одне до одного почуття кохання та поваги, мають несумісні характери. Вони не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільне господарство, тому надання строку для примирення є недоцільним, оскільки подальші сімейні відносини неможливі. Позивачка вважає, що шлюб має лише формальний характер, тому прохає суд задовольнити її позов та розірвати між ними шлюб. У судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позові. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі, проти задоволення позову не заперечував. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем не має спору щодо місця проживання неповнолітньої дитини разом з матір'ю. Розглянувши доводи та пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з наступного: Згідно з ч. 3 ст. 109 Сімейного кодексу України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і зберігання шлюбу суперечили б інтересам одного із них, що має істотне значення. Судом встановлено, що сторони припинили подружні стосунки, не ведуть спільне господарство. Сумісне життя суперечить інтересам подружжя. Надання строку для примирення суд вважає недоцільним. При цьому суд приймає також до уваги, що спору відносно майна між сторонами не має. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлені позивачкою позовні вимоги про розірвання шлюбу грунтуються на вищевказаних положеннях діючого законодавства, тому підлягають задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-26 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача, яким просила розірвати шлюб, зареєстрований 23.12.2007 року виконкомом Олександрівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, актовий запис № 40. Від спільного шлюбу є неповнолітня дитина - син [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане 27.12.2010 року виконавчим комітетом Красносільської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, актовий запис № 122), що унеможливлює розірвання шлюбу через органи реєстрації актів цивільного стану. Спільне життя з відповідачем виявилось невдалим, через постійні сварки, скандали та непорозуміння. Вони втратили одне до одного почуття кохання та поваги, мають несумісні характери. Вони не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільне господарство, тому надання строку для примирення є недоцільним, оскільки подальші сімейні відносини неможливі. Позивачка вважає, що шлюб має лише формальний характер, тому прохає суд задовольнити її позов та розірвати між ними шлюб. У судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позові. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі, проти задоволення позову не заперечував. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем не має спору щодо місця проживання неповнолітньої дитини разом з матір'ю. Розглянувши доводи та пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з наступного: Згідно з ч. 3 ст. 109 Сімейного кодексу України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і зберігання шлюбу суперечили б інтересам одного із них, що має істотне значення. Судом встановлено, що сторони припинили подружні стосунки, не ведуть спільне господарство. Сумісне життя суперечить інтересам подружжя. Надання строку для примирення суд вважає недоцільним. При цьому суд приймає також до уваги, що спору відносно майна між сторонами не має. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлені позивачкою позовні вимоги в частині розірвання шлюбу грунтуються на вищевказаних положеннях діючого законодавства, тому підлягають задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved