Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що уклала шлюб з [PERSON] 02 вересня 2016 року у Сихівському районному у місті Львів відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 184. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . Вказала, що спільне подружнє життя між сторонами не склалось, відносини погіршились починаючи з осені 2018 року, коли відповідач почав грати в азартні ігри та втягувати родину у скрутне матеріальне становище. З лютого місяця 2020 року [PERSON] перебуває закордоном. У сторін різні світогляди та різне бачення подальшого сімейного майбутнього. Сторони не ведуть спільне господарство з березня 2020 року. Позивачка не має наміру миритись. Просить шлюб розірвати, так як він носить формальний характер та примирення неможливе. Разом з тим, оскільки дитина повністю знаходиться на утриманні позивачки, а відповідач у добровільному порядку на утримання дитини коштів не надає, в позивачки коштів для утримання доньки не достатньо, а тому просить стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з дня звернення до суду, і до досягнення дитиною повноліття. Судові витрати покласти на відповідача. Позивачка у судове засідання не з`явилась. Про причини неявки суд не повідомила. Надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги просила задоволити. Відповідач у судове засідання не з`явився, не повідомив про причини неявки, хоча належно був повідомлений про час та місце слухання справи. Тому суд вважає за можливе справу слухати у його відсутності, згідно\~ст. 280 ЦПК України, з постановленням заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до\~ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. У відповідності до ч. 1\~ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Ст. 56 Сімейного кодексу України\~передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.ст. 104-105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~ст. 110 Сімейного кодексу України. Ст. 109 Сімейного кодексу України\~передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст.ст.110, 112 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 02 вересня 2016 року, і від спільного подружнього життя мають доньку [PERSON] , [INFO] . Судом беззаперечно встановлено, що між сторонами тривалий час немає взаєморозуміння, подружніх відносин вони не підтримують, спільного господарства не ведуть, позивачка не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини з відповідачем і збереження шлюбу суперечить її інтересам. Крім того, задовольняючи позовні вимоги в частині розірвання шлюбу, суд виходить з того, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого із сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Отже, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, оскільки вони не підтримують сімейних відносин, позивачка втратила до відповідача хороші почуття і помиритися з ним не бажає, а тому такий слід розірвати. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу знайшли своє повне ствердження, а тому підлягають до задоволення. Щодо заявленої позивачкою вимоги про стягнення аліментів, то суд виходить з наступного. Відповідно до\~ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3\~ст.181 Сімейного кодексу України\~передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно п.п. 1, 2 ч. 1\~ст.182 Сімейного кодексу України, при визначені розміру аліментів, серед іншого, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів. Як встановлено в судовому засіданні, дитина [PERSON] , [INFO] , проживає з матір`ю, тобто з позивачкою. Відповідач кошти на утримання доньки не надає, а тому позивачці одній важко утримувати дитину. Разом з тим, відповідач [PERSON] є працездатною та здоровою особою, та в змозі сплачувати аліменти на утримання доньки. Ч. 5 ст. 183 Сімейного кодексу України передбачено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення аліментів, з урахуванням законодавчо встановленого розміру таких, підлягає до задоволення частково, а саме з відповідача [PERSON] слід стягувати аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення позивача до суду, тобто з 12.08.2020 р., і до досягнення дитиною повноліття. На підставі ст. 141 ЦПК України, слід стягнути із відповідача на користь позивачки судовий збір у розмірі\~840, 80 грн., та з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 840, 80 грн.

Outcome: approved