Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом, уточнила його, мотивує свої вимоги тим, що з 17.08.2002 р. по 04.12.2014 р. перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] За час спільного проживання у шлюбі сторонами за спільні кошти було придбано в 2013 році легковий автомобіль марки СНЕRУ Е5, д.н. [NUMBER], який на даний час залишився в користуванні Відповідача. Зазначений автомобіль при покупці було оформлено на ім'я відповідача - колишнього чоловіка позивачки та фактично він ним й користується. Після розірвання шлюбу між сторонами не досягнуто згоди щодо поділу спільного автомобіля, через що позивачка вимушена звернутися з зазначеним позовом до суду та просить провести поділ спільного майна сторін, виділивши у власність [PERSON] автомобіль марки СНЕRУ Е5, 2013 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], кузов номер [NUMBER]; ідентифікатор VIN [NUMBER], припинити право власності [PERSON] на частку у праві спільної сумісної власності на автомобіль марки СНЕRУ Е5, 2013 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], кузов номер [NUMBER]; ідентифікатор VIN [NUMBER], стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 71711,00 грн. компенсації частки [PERSON] у праві спільної сумісної власності на автомобіль марки СНЕRУ Е5, 2013 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], кузов номер [NUMBER]; ідентифікатор VIN [NUMBER], та стягнути з відповідача понесені судові витрати. В судовому засіданні позивачка та її представник уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі з вищенаведених підстав, просили їх задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили в задоволенні позову відмовити. Підставою для відмови відповідач та його представник вважали положення визначені ч..4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим подружжям відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сторони відкинули пропозиції суду укласти мирову угоду стосовно вирішення спірного питання. З зустрічним позовом про визнання права власності на спірний автомобіль за відповідачкою зі стягненням з неї половини вартості автомобіля на свою користь відповідач по справі [PERSON] не звертався. Судом встановлено, що [PERSON] 17.08.2002 року зареєструвала шлюб з [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про одруження ( а.с.6). 04.12.2014 р. рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми по справі №592/11898/14-ц шлюб між сторонами було розірвано ( а.с.7). За час спільного проживання у шлюбі сторонами за спільні кошти було придбано в 2013 році легковий автомобіль марки СНЕRУ Е5, д.н. [NUMBER], який на сьогодні залишився в користуванні відповідача. Зазначений автомобіль при покупці було оформлено на ім'я відповідача та фактично він ним й користується, оскільки позивачка не має посвідчення водія. Вказані обставини підтверджуються поясненнями сторін під час судового розгляду справи, та не ставились під сумнів під час судового розгляду спору жодним з його учасників. Після розірвання шлюбу між сторонами не досягнуто згоди щодо поділу спільного автомобіля, через що позивачка вимушена звернутися з зазначеним позовом до суду. У відповідності до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Положення ч. 2 ст. 60 СК України гарантує подружжю, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 70 СК України, встановлено, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до речення другого пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 № 11 спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК України, ч.3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до ч.2 п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» при відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбання майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Таким чином, все майно, набуте сторонами за час проживання однією сім'єю є спільною сумісною власністю. Оскільки жодної угоди про розподіл часток не укладалося, слід вважати, що частки є рівними, тобто по 1/2 частині всього майна. Згідно висновку автотоварознавчого дослідження №003/2015 від 27.03.2015 р. проведено дослідження спірного автомобіля та визначена його ринкова вартість, що становить 143422,00 грн. Частиною 3 ст. 10 ЦПК передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом. Відповідно до ст. 212 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'\-єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед установленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до роз'яснень, наведених в п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення чч. 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди, присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. Суд не вважає обґрунтованими доводи відповідача про те, що через невнесення коштів на депозитний рахунок спірний автомобіль неможливо залишити одній із сторін, оскільки в цьому випадку порушуються права позивача, як власника, оскільки вона позбавлена як можливості користування майном (автомобілем), так і можливості отримати грошову компенсацію за це майно. Вказаний вище висновок суду ґрунтується також і правовій позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ висловлений в ухвалі від 10.09.2014 року про справі № 6-24729св14 (а.с. 52-54). Перевіривши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов необхідно задовольнити На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати по справі, які складаються з 717.11 грн. судового збору сплаченого при подачі позову (а.с. 12), 570 грн. сплачених за проведення товарознавчого дослідження (а.с. 15), 121,8 грн. судового збору сплаченого при заяви про забезпечення позову ( а.с. ). Крім того, позивачка просила стягнути з відповідача 2500 грн. відшкодування витрат на правову допомогу надану адвокатом Кондратенко М.М. ( а.с. 10-11). Враховуючи, що адвокат Кондратенко М.М. надав правову допомогу позивачці по двом цивільним справам (позовна заява про розділ майна подружжя виділена в окреме провадження з цивільної справи про визначення місця проживання дитини та поділ майна подружжя) з урахуванням складності складання позовної заяви та часу участі вказаного фахівця в галузі права при розгляді цього спору (судові засідання в своїй сукупності не перевищували 2 годин) приймаючи до уваги положення ст. 1 ЗУ « Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», суд вважає за необхідним визначити розмір витрат на правову допомогу, які підлягають відшкодуванню в сумі 691.09 грн., стягнувши з відповідача на користь позивача судові витрати в загальній сумі 2100 грн.

Outcome: approved