Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк», в якому просить стягнути з відповідача кошти за договорами банківських вкладів, укладених між [PERSON] та ПАТ «КБ «Приват Банк» № [NUMBER] «Депозит+,3міс.» від 02.10.2012 року, № [NUMBER] «Депозит+3,міс» від 02.10.2012р., № [NUMBER] «Депозит+,3міс.» від 09.10.2012р., № [NUMBER] «Стандарт» від 22.05.2013р., № [NUMBER] «Депозит Плюс» від 04.12.2013р. в загальній сумі 13 102 117,72грн. та 36 357,14 дол. США з яких: -30 000 доларів США та 400000грн. - сума за вкладами; - 5 450,96 доларів США та 199 931,50грн. - проценти на вклади; - 906,18 доларів США та 15335,24грн. - 3% річних; -238 711,81 грн. -збитки від інфляції; - 12 648 139,17 грн. - пеня. Також просить зобов'язати відповідача видати готівкою одноразовою операцією через касу будь якого відділення Київського регіонального управління ПАТ «КБ «Приват Банк» кошти в загальній сумі 13 102 117,72 грн. та 36 357,14 доларів США. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що в період із жовтня 2012 року по грудень 2013 року між ПАТ «КБ «Приват Банк» в особі голови правління [PERSON] та [PERSON] були укладені договори банківського вкладу, а саме: № [NUMBER] «Депозит+,3міс.» від 02.10.2012 року, № [NUMBER] «Депозит+,3міс» від 02.10.2012р., № [NUMBER] «Депозит+,3міс.» від 09.10.2012р., № [NUMBER] «Стандарт» від 22.05.2013р., № [NUMBER] «Депозит Плюс» від 04.12.2013р. Всього за депозитними договорами було внесено коштів на загальну суму 400 000,00грн. та 30 000 доларів США. Договори банківського вкладу були укладені між сторонами шляхом підписання договору банківського вкладу та подачі [PERSON] до ПАТ «КБ «Приват Банк» заяви на оформлення вкладу. 21.10.2014 року [PERSON] звернулась до ПАТ «КБ «Приват Банк» з вимогою про повернення депозитних коштів за депозитними вкладами, однак отримала відповідь про те, що Банк не в змозі повернути кошти у зв'язку з тим, що через політичні події в країні виникли складнощі із обслуговуванням депозитів і рахунків, що відкриті в кримських відділеннях ПАТ «КБ «Приват Банк». В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечує, посилаючись на те, що в підтвердження існування правовідносин між сторонами позивачкою надано заяви на оформлення банківських вкладів, проте такі заяви не є договорами, на них відсутні обов'язкові реквізити договору, печатка юридичної особи, як це передбачено ст. 207 ЦК України. Позивачка не надала доказів внесення грошових коштів на рахунки банку. Квитанції оформлені неналежним чином, не містять відбитку печатки (штампу) банку за юридичною адресою з МФО та підпису клієнта. Крім того, не було надано квитанції до заяви № [NUMBER]. Позивачкою не дотримано порядку розірвання договору банківського вкладу. Крім того зазначає, що зобов'язання за договорами депозитного вкладу, укладеними між працівниками Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «Приват Банк», виконує АНО «ФЗН», за рахунок майна банку, яке знаходиться на території АРК та міста Севастополя. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справа, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 02.10.2012 року між [PERSON] та ПАТ «КБ «Приват Банк» був укладений договір, який оформлено у формі заяви № [NUMBER] на оформлення вкладу «Депозит+,3міс.» на суму 100 000,00грн. строком до 02.01.2013 року під 16 % річних. Згідно додаткової угоди про зміну збільшено процентну ставку на 4 % з перерахуванням суми нарахованих процентів з розрахунку 4% річних на бонус рахунок. Відповідно до квитанції позивачкою внесено у касу банка 100 000 грн. на рахунок [NUMBER] /ас 8-10/. 02.10.2012 року між [PERSON] та ПАТ «КБ «Приват Банк» був укладений договір, який оформлено у формі заяви № [NUMBER] на оформлення вкладу «Депозит+,3міс.» на суму 100 000,00грн. строком до 02.01.2013 року під 16 % річних. Згідно додаткової угоди про зміну збільшено процентну ставку на 4 % з перерахуванням суми нарахованих процентів з розрахунку 4% річних на свій бонус рахунок. Відповідно до квитанції позивачкою внесено у касу банка 100 000 грн. на рахунок [NUMBER] /ас 11-13/. 09.10.2012 року між [PERSON] та ПАТ «КБ «Приват Банк» був укладений договір, який оформлено у формі заяви № [NUMBER] на оформлення вкладу «Депозит+,3міс.» на суму 100 000,00грн. строком до 09.01.2013 року під 16 % річних. Згідно додаткової угоди про зміну збільшено процентну ставку на 4 % з перерахуванням суми нарахованих процентів з розрахунку 4% річних на свій бонус рахунок. Відповідно до квитанції позивачкою внесено у касу банка 100 000 грн. на рахунок [NUMBER] /ас 14-16/. 22.05.2013 року між [PERSON] та ПАТ «КБ «Приват Банк» був укладений договір № [NUMBER] на оформлення вкладу «Стандарт» на суму 30 000 доларів США строком до 22.08.2013 року під 8 % річних. Відповідно до квитанції позивачкою внесено у касу банка 30 000 доларів США на рахунок [NUMBER] /ас 17-19/. 04.12.2013 року між [PERSON] та ПАТ «КБ «Приват Банк» був укладений договір, який оформлено у формі заяви № [NUMBER] на оформлення вкладу «Депозит Плюс» на суму 100 000,00грн. строком до 04.03.2014 року зі сплатою 15 % річних, проте квитанцію до даного договору позивачка не надала /ас 20/. 21.10.2014 року [PERSON] звернулась до ПАТ «КБ «Приват Банк» з заявою про повернення грошових коштів з депозитних вкладів № [NUMBER], № [NUMBER], № [NUMBER], № [NUMBER], № [NUMBER] відкритих на території АР Крим». Як вбачається з відповіді ПАТ КБ «Приват Банк» від 23.10.2014р. № 20.1.0.0.0/7-20141021/501 на № 299660 від 21.1.2014 року, Банк не в змозі повернути кошти у зв'язку з тим, що через політичні події в країні виникли складнощі із обслуговуванням депозитів і рахунків, що відкриті в кримських відділеннях ПАТ «КБ «Приват Банк» /ас 22/. Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 ЦК України). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Відповідно до ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Якщо відповідно до договору банківського вкладу вклад повертається вкладникові на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, проценти за цим вкладом виплачуються у розмірі процентів за вкладами на вимогу, якщо договором не встановлений більш високий процент. Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Заперечуючи проти доводів позивачки про укладення депозитних договорів представник відповідача стверджує про те, що заяви, які надані позивачкою не є договорами, а квитанції про внесення грошових коштів на рахунки не оформлені належним чином. Проте, позивачкою на підтвердження своїх вимог за договорами № [NUMBER], № [NUMBER], № [NUMBER], № [NUMBER] були надані оригінали заяв та оригінали квитанцій по договорам про внесення коштів, які оглядалися судом та представником відповідача у судовому засіданні. У заявах на оформлення вкладів зазначено, що [PERSON] ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банка та висловлює свою згоду з тим, що дана угода разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банка складає між ним і банком договір про надання банківських послуг. Відповідно до п. 2.2.1.3 Умов та правил надання банківських послуг договір вкладу, що складається з анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, цих Умов і правил надання банківських послуг, заяви на вклад вважається укладеним і набирає чинності з моменту підписання клієнтом заяви на оформлення вкладу та розміщення суми вкладу на рахунку вкладу. Відповідно до п. 5 постанови Правління НБУ від 06.05.2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» заборонено банкам України відкривати відокремлені підрозділи на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя. Банкам, у перелік яких входить і ПАТ «Приватбанк», зобов`язано припинити діяльність відокремлених підрозділів, що розташовані на території АРК і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України. Припинення діяльності відокремлених підрозділів не є підставою для не виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань. До того ж стороною договору є не відокремлений структурний підрозділ, а ПАТ КБ «Приватбанк». Відповідно до ст. 95 ЦК України, філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила і діють на підставі затвердженого нею положення. Згідно ст. 96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном. Кримське відділення лише прийняло грошові кошти, проте діяло не у власних інтересах, а в інтересах ПАТ «КБ «Приватбанк», яке і має нести відповідальність за своєчасне виконання зобов`язань перед позивачкою. Позивачкою укладено договори до припинення діяльності філії «Кримське регіональне управління» ПАТ «Приватбанк», проте відповідач не надав будь - яких пояснень щодо неможливості надання доказів щодо внесення чи невнесення коштів позивачкою на рахунки банку на період, який зазначений у квитанціях про внесення коштів. Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Укладення договорів банківського вкладу та внесення коштів на рахунки банку за цими договорами підтверджується заявами на оформлення вкладів, у яких містяться необхідні умови таких договорів, як то визначено відсоткова ставка, зазначено строк договору та інші умови, Умовами і правилами надання банківських послуг та квитанціями про внесення коштів на рахунки, які відкриті за кожним вкладом та номери яких вказані у заявах і складають умови договору. Оскільки відповідачем не спростовано докази позивачки про укладення нею з відповідачем договорів банківського вкладу, внесення коштів на рахунки по вкладу, та не виконання відповідачем зобов`язань за цими договорами щодо повернення даних коштів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення коштів, внесених позивачкою за договорами банківських вкладів № [NUMBER] «Депозит+,3міс.» від 02.10.2012 року, № [NUMBER] «Депозит+3,міс» від 02.10.2012р., № [NUMBER] «Депозит+,3міс.» від 09.10.2012р., № [NUMBER] «Стандарт» від 22.05.2013р. є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Суд не може погодитися з доводами представника відповідача про те, що квитанції про внесення коштів на депозит не можуть розцінюватися як належний доказ, оскільки вони не оформлені відповідно до глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні. З наданих квитанцій вбачається, що дати квитанцій співпадають із датами заяв на оформлення вкладу та у них зазначені рахунки, які вказані у заявах на оформлення вкладів, та як зазначалося вище відповідачем ці докази не спростовані. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд вважає необґрунтованими доводи представника відповідача про необхідність застосування до спірних правовідносин висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року № 6-96 цс 14, оскільки зазначена постанова не містить правового висновку, а у задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відмовлено з тих підстав, що не встановлено неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права. Представник відповідача не надав будь - яких доказів про те, що грошові кошти, які вказані у квитанціях необліковувалися на рахунках банку. Так само не надано доказів, що зазначені документи є сфальшованими та вимог про визнання договорів банківського вкладу недійсними не заявляв. Відповідно ж до ст. 204 ЦК України дійсність правочину презюмується. Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 1 червня 2011 року № 174, (далі - Інструкція) передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірні» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ. Проте, оформлення банком платіжних документів з порушенням вимог цієї Інструкції слід кваліфікувати як невиконання банком своїх обов`язків за договором банківського вкладу та дана обставина із урахуванням того, що відповідач фактично відмовився від надання будь - яких доказів на спростування доводів позивачки, яка є споживачем банківських послуг та обмежена у можливості отримання від банку інших документів, не може бути підставою для відмови в позові. Разом з тим, позивачкою не підтверджено факт внесення на рахунок відповідача суми вкладу у розмірі 100 000грн. на підставі договору у формі заяви № [NUMBER] на оформлення вкладу «Депозит+,3міс.» на суму 100 000,00грн, оскільки не надано відповідної квитанції, а відтак вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Доводи представника відповідача про те, що за законодавством Російської Федерації та відповідно до рішення ЦБ РФ від 21.04.2014 року та рішень судів Російської Федерації відповідальність за повернення грошових коштів по вкладам покладено на АНО «ФЗВ» не можуть бути прийняті до уваги, оскільки спірні правовідносини врегульовані законодавством України. Твердження представника відповідача про те, що позивачкою не доведено факт звернення стосовно дострокового розірвання договорів суд вважає безпідставним, оскільки подання позивачкою відповідної заяви 21.10.2014р. підтверджується відповіддю ПАТ КБ «ПриватБанк» від 23.10.2014р. Як вбачається зі змісту договорів на оформлення вкладів, для зарахування відсотків по вкладах відкриті окремі рахунки і період нарахування відсотків становить 1 місяць, що означає можливість отримання нарахованих відсотків за вкладами кожного місяця протягом всього строку дії договорів. Оскільки будь-яких доказів про отримання відсотків по вкладах за період часу з моменту їх розміщення, тобто з 2.10.2012р. по договору № [NUMBER] «Депозит+,3міс.», з 2.10.2012р. по договору № [NUMBER] «Депозит+,3міс», з 9.10.2012р. по договору № [NUMBER] «Депозит+,3міс.», з 22.05.2013р. по договору № [NUMBER] «Стандарт», а також доказів знаходження на даний час коштів на вказаних рахунках позивачка не надала, законних підстав для стягнення відсотків по договорам від 2.01.2013р. за 1060днів в розмірі по 58 082,19грн. за кожним, по договору від 9.10.2012р. за 1054дні в розмірі 57 753,42грн., по договору від 22.05.2013р. за 633дні в розмірі 5 450,96доларів США у суду немає. У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приват Банк» не було виконано грошове зобов'язання по виплаті [PERSON] сум вкладів після звернення з відповідною заявою 21.10.2014р., остання, в силу положень ст. 625 ЦК України, має право на стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфляції по договорам, укладеним у національній валюті, а також трьох процентів річних від простроченої суми. З листопада 2014р. до липня 2015р. індекс інфляції становить 146,20% (101,90%х103,00%х103,10%х105,30%х110,80%х114,00%х102,20%х100,40%х99,0%), а тому сума заборгованості по договорам № [NUMBER] «Депозит+,3міс.» від 02.10.2012 року, № [NUMBER] «Депозит+3,міс» від 02.10.2012р., № [NUMBER] «Депозит+,3міс.» від 09.10.2012р., укладеним у національній валюті, становить 300 000 грн. х 146,20% = 438 600грн., тому з відповідача підлягають стягненню інфляційні втрати в розмірі 138 600грн. (438 600грн. - 300 000грн.). Розмір трьох відсотків річних від простроченої суми за вказаний період по договорам № [NUMBER] «Депозит+,3міс.» від 02.10.2012 року, № [NUMBER] «Депозит+3,міс» від 02.10.2012р., № [NUMBER] «Депозит+,3міс.» від 09.10.2012р., укладеним у національній валюті, становить 300 000грн. х 3/100/365 х 311днів = 7 668грн. 33коп. Розмір трьох відсотків річних від простроченої суд по договору № [NUMBER] «Стандарт» від 22.05.2013р., укладеному в доларах США, становить: 30 000 доларів США х 3/100/365 х 311 = 766,61 доларів США. Суд вважає, що не підлягає задоволенню вимога позивачки про стягнення з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» пені за прострочення надання фінансових послуг в розмірі 12 648 139грн. 17коп., яка обчислена у відповідності до положень Закону України «Про захист прав споживачів», з огляду на таке. Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі. За своєю правовою природою укладені договори породжують між сторонами зобов'язальні правовідносини, які регулюються нормами зобов'язального права та положеннями самого укладеного договору. Договір банківського вкладу належить до грошових зобов'язань. Таким чином, до правовідносин між сторонами, які виникли з приводу виконання договорів № [NUMBER], № [NUMBER], № [NUMBER], № [NUMBER], Закон України «Про захист прав споживачів» застосується лише в частині, що не врегульована умовами договору та нормами ЦК України. Сплата неустойки у вигляді пені в якості забезпечення виконання банком грошових зобов'язань умовами договорів № [NUMBER], № [NUMBER], № [NUMBER], № [NUMBER] передбачена. Разом з тим, нормами ЦК України, а саме статтею 625 ЦК України, передбачена відповідальність відповідача за порушення фінансового зобов'язання у вигляді стягнення трьох процентів річних від простроченої суми. Таким чином, стаття 625 ЦК України є спеціальною нормою, яка регулює правовідносини з приводу виконання фінансового зобов'язання, які виникли між сторонами, в той час як положення ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», є нормою загальною, та застосовуються у випадку, якщо спеціальними положеннями законодавства не передбачено відповідальності за порушення, а тому законних підстав для стягнення пені у суду немає. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: partial