Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-09 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві зазначила, що шлюб між нею та відповідачем був зареєстрований 04 серпня 2014 року виконавчим комітетом Стрільченської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 5. Від шлюбу сторони мають двох синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є те, що щирі й теплі відносини між сторонами, як подружжям, тривали недовго. Відповідач почав зловживати алкоголем, перестав приймати участь в матеріальному забезпеченні сім'ї та у веденні спільного господарства, через що сторони часто конфліктують. Між сторонами втрачено взаєморозуміння та повага, в них різні уявлення про побудову сімейних відносин, вони відчужилися один від одного і втратили взаємну любов, дружбу. Відповідач переїхав жити до своїх батьків. Подальше збереження сім'ї суперечить інтересам позивачки, тому вона просить строку для примирення не надавати, шлюб розірвати; неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] залишити на проживанні з нею; після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]». Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений у порядку, визначеному ст.ст.128, 130 ЦПК України, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення - судової повістки. Передбачених ч.1 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності відповідача. Суд, вислухавши позивачку, дослідивши письмові докази, дійшов наступного. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 04 серпня 2014 року виконкомом Стрільченської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, шлюб між гр. [PERSON], [INFO], та гр. [PERSON], [INFO], зареєстрований 04.08.2014 року виконавчим комітетом Стрільченської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 5 від 04 серпня 2014 року. Від шлюбу в сторін є двоє малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], що стверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 24 лютого 2015 р. виконавчим комітетом Стрільченської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 5 від 24.02.2015 р., та [PERSON], [INFO], що стверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 12 квітня 2017 р. Городенківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 31 від 12.04.2017 р. Ст. 51 Конституції України, ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя, визначає ч.1 ст.36 СК. Статтею 55 СК України передбачений обов'язок подружжя турбуватись про сім'ю, в т.ч.: дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, вони повинні бути відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в сім'ї, та зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї. Відповідно до ч.2 ст. 104 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно із ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що сторони спільно не проживають, не піклуються про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що сім'я розпалася повністю, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, тому позов слід задовольнити. Вирішуючи вимогу щодо визначення проживання неповнолітніх дітей, суд виходить із положень ст. 161 СК України, що визначає: якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Зважаючи на те, що позивачка позовні вимоги підтримує та просить залишити неповнолітніх дітей проживати з нею, а від відповідача до суду не поступав відзив на позов чи заперечення щодо позовних вимог, суд розцінює це як згоду батька щодо позовних вимог в цій частині, і вважає за доцільне визначити місце проживання неповнолітніх дітей сторін з матір'ю. За вимогами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача. Позивачкою заявлено дві позовні вимоги: про розірвання шлюбу і про визначення місця проживання неповнолітніх дітей. При поданні позову нею оплачено судовий збір в розмірі 704,8 грн., тобто лише за одну заявлену вимогу. Відтак, з відповідача слід стягнути судовий збір в розмірі 704,8 грн. в користь держави (за позовну вимогу немайнового характеру - визначення місця проживання неповнолітніх дітей). Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Зважаючи на прохання позивачки, суд вважає за доцільне після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]». На підставі ст.ст. 3, 21, 24, 36, 55, 104, 112-114, 160 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved