Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-30 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в обґрунтування вимог якого зазначила, що її чоловіку на праві приватної власності належало нерухоме майно, яке за реєстрацією нотаріальної контори перебуває під арештом. Посилаючись на ту обставину, що вказаний арешт накладено помилково, позивачка просить скасувати реєстраційний запис про заборону. Дану справу розглянуто в порядку спрощеного провадження. Оскільки відповідач, який отримав копію ухвали про відкриття провадження, у встановлений цивільним процесуальним законом строк не подав відзив на позов і не заперечив проти вирішення справи в порядку спрощеного провадження, суд ухвалив рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 31 серпня 2004 року, [PERSON] успадкував після смерті [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 23 - 24). З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 15.05.2019 року вбачається, що за повідомленням б/н нотаріальної контори м. Васильків 17 вересня 2004 року за № 1310653 Васильківською районною державною нотаріальною конторою зареєстровано заборону (архівний запис) належного [PERSON] будинку [ADDRESS] (а.с. 16 - 19). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 13.05.2017 року (а.с. 21). Позивач є спадкоємцем померлого за заповітом від 04 травня 2017 року (а.с. 22). Внаслідок запису про заборону на нерухоме майно померлого чоловіка, позивачка не може реалізувати свої права спадкоємця. Зокрема, із витребуваних за клопотанням представника позивача письмових доказів, які було надано Київським обласним державним нотаріальним архівом, судом встановлено, що за заявою [PERSON] від 14.06.1997 року поданої до Васильківської державної нотаріальної контори, 14 червня 1997 року, останньою, за № 18 було зареєстровано заборону відчуження будинку [ADDRESS] (а.с. 98 - 99, 100 - 101, 102). Одночасно, суд враховує той факт, що було здійснено зміну нумерації будинків по [ADDRESS] . Так, про зміну нумерації будинку [ADDRESS] з № 5 на № 8, який належав [PERSON] , свідчать зміст договорів дарування від 18.10.1997 року і купівлі-продажу від 04.12.2012 року вказаного домоволодіння (а.с. 33 - 34, 35 - 36). Тобто, будинок [ADDRESS] належав померлому чоловіку позивачки. При цьому, належний [PERSON] будинок [ADDRESS] , на який нотаріальною конторою було накладено заборону, змінив свій номер на № 8. Як наслідок, не врахувавши зміну нумерації будинків по [ADDRESS] , помилково було накладено заборону на нерухоме майно спадкодавця позивачки. Зокрема, вирішуючи спір по суті, суд керується положеннями Закону України «Про виконавче провадження». Так, відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Згідно із нормами статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник; боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення. Так, під час розгляду справи не встановлено, що спадкодавець позивачки є боржником у виконавчих провадженнях за стягненнями на користь інших осіб. Як наслідок, реєстрація заборони (архівний запис) на будинок [ADDRESS] , - є такою, що не стосується померлого чоловіка позивачки та безпідставно обтяжує належне йому нерухоме майно. Частина перша статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином, заборона відчуження нерухомого майна спадкодавця позивачки, порушує права останньої щодо реалізації своїх спадкових прав, а тому таке право позивачки слід захистити шляхом скасування заборони щодо вказаного нерухомого майна. За таких обставин, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved