Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом і просить суд скасувати нотаріальний акт посвідчення заяви [PERSON] відносно [PERSON], вчинений приватним нотаріусом Орджонікідзевського міського нотаріального округу [PERSON] 29 вересня 2015 року, зареєстрований 29 вересня 2015 року за №1937. Позивачка в судове засідання не зявилася, але надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просить суд розглянути справу за її відсутності. В судове засідання відповідач - приватний нотаріус [PERSON] не зявився, але надав суду заяву, в якій пояснив, що 29.09.2015 року за реєстровим №1937 ним було засвідчено справжність підпису [PERSON] на заяві до компетентних органів. Згідно глави 7 п. 6.2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, зареєстрованого у Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за №282/20595, нотаріус, засвідчуючи справжність підпису, не посвідчує факти, викладені у документі, а лише підтверджує, що підпис зроблений певною особою. Просить розглянути справи за його відсутності. У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги необґрунтовані, не знайшли своє підтвердження та не підлягають задоволенню за наступних підстав. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 29 вересня 2015 року приватним нотаріусом Орджонікідзевського міського нотаріального округу [PERSON] посвідчено заяву [PERSON] про заборону [PERSON] виїзду за кордон до будь-яких країн світу. Дану заяву зареєстровано в реєстрі за №1937. Вказаним нотаріальним актом заявою [PERSON], адресованою компетентними органам, анульовано як недійсні всі раніше зроблені заяви про дозвіл на виїзд за кордон до будь-яких країн світу та також заборонено виїзд за кордон у звязку з тим, що вона нібито має відносно [PERSON] невиконані зобовязання. [PERSON] є батьком [PERSON] і раніше надавав дозвіл на її виїзд в той час, коли вона була неповнолітньою. Про існування оспорюваного нотаріального акту позивачка дізналася від свого батька [PERSON], який надіслав копію заяви на адресу проживання її бабусі 53300, Дніпропетровська область, м. Орджонікідзе, вул. Радянська, 12. Згідно з відбитком печатки поштового відділення цей лист було надіслано 30.10.2015 року. Позивачка вважає даний нотаріальний акт незаконним, нікчемним та таким, що здійснено з порушенням чинного законодавства України з наступних підстав. Свобода пересування є фундаментальним конституційним правом осіб, що перебувають на території України. Стаття 33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та право вільно залишити території України. Відповідно до ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка досягла 16 років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Крім норм національного законодавства, право кожного вільно залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною, як і заборона встановлення будь-яких обмежень такого права, крім визначених законом, гарантується п.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 12 міжнародного пакту про громадянські та політичні права. Отже, права громадян захищені на Конституційному та законодавчому рівнях, а також міжнародними договорами, згоду на які надала в установленому порядку Верховна Рада України. Згідно з ч. 4 ст. 313 ЦК України, фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом. Вичерпний перелік підстав для тимчасового обмеження у праві виїзду громадян України за кордон визначений у ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України». Жодне з цих обмежень на теперішній час не може бути застосовано до позивачки. Питання обмеження позивачки в праві виїзду за межі України при наявності невиконаних зобовязань мало би вирішуватися виключно судом за правилами ст. 377 ЦПК України. На теперішній час [PERSON] не має перед [PERSON] жодних невиконаних зобовязань. Позивачка вважає, що відповідач [PERSON] передчасно та без належної перевірки посвідчив заяву [PERSON] Нотаріальний акт вчинено 29 вересня 2015 року, тоді як повноліття позивачка досягла 07 січня 2015 року. Тобто, відповідач не врахував, що позивачка є повнолітньою, дієздатною і правоздатною особою і він не має повноважень для посвідчення подібного роду (відносно повнолітніх осіб) заяв. У відповідності до ст. 50 Закону України «Про нотаріат», нотаріальний акт оскаржується до суду. Право на оскарження нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі акти. Вчиненням такого нотаріального акту відповідач грубо порушив конституційне право позивачки на свободу пересування, яке може бути обмежено лише у встановлений законом спосіб, вчинив незаконну та нікчемну нотаріальну дію, а тому вона змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З доводами позивача, викладених в позовній заяві суд погодитись не може, оскільки вони є голослівними, безпідставними, недоведеними, нічим не підтвердженими, не відповідають вимогам Цивільного законодавства України і спростовуються доводами відповідача, викладеними ним в письмовій заяві, матеріалами справи в їх сукупності. 29.09.2015 року за реєстровим №1937 приватним нотаріусом Орджонікідзевського міського нотаріального округу [PERSON] було засвідчено справжність підпису [PERSON] на заяві до компетентних органів. Згідно глави 7 п. 6.2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, зареєстрованого у Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за №282/20595, нотаріус, засвідчуючи справжність підпису, не посвідчує факти, викладені у документі, а лише підтверджує, що підпис зроблений певною особою. Таким чином суд прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги цілком є необґрунтованими, безпідставними, недоведеними, ґрунтуються на доказах, наданих позивачем та які не відповідають дійсності та обставинам справи і є недостовірними і спростовуються стабільними доводами відповідача, наданими ним письмовими належними та допустимими доказами, матеріалами справи в їх сукупності. За таких обставин суд, вважає необхідним відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] до приватного нотаріусу Орджонікідзевського міського нотаріального округу [PERSON] «про скасування нотаріального акта».

Outcome: dismissed