Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про визнання права власності на будинок та земельну ділянку , в якій зазначає, що 29 серпня 2014 року померла її мама [PERSON], яка за життя придбала та була власницею будинку та земельної ділянки в смт Козин по вул. Смоленська, 70. Спадкоємцем вказаного майна є лише вона, оскільки більше дітей в матері не було, а її чоловік помер. Будинок та земельна ділянка були придбані її мамою згідно договорів купівлі-продажу в жовтні, грудні 2011 року, в даний час їй відмовлено нотаріусом в оформлені спадщини, оскільки в різних документах є розбіжності в площі будинку, тому позивач не в змозі оформити спадщину на даний будинок та земельну ділянку на якій знаходиться будинок. В судове засіданні позивач не з'явилася, її представник подав до суду клопотання про слухання справи в його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує. Представник відповідача в судове засідання не зявився надавши суду клопотання в якому просить слухати справу в відсутності їх представника, проти позову не заперечують, а при винесені рішення покладаються на розсуд суду. Суд, перевіривши матеріали справи та оглянувши витребувану копію спадкової справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно договору купівлі-продажу від 17 жовтня 2011 року [PERSON] придбала будинок по вул. Смоленська, 70 в смт. Козин Обухівського району Київської області та отримала витяг з державного реєстру прав (а.с.10-13). Згідно договору купівлі-продажу від 16 грудня 2011 року [PERSON] придбала земельну ділянку загальною площею 0,2400 га, з кадастровим номером 3223155400:05:099:0106, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована: Київська область, Обухівський район, смт. Козин, вул. Смоленська,70 (а.с.14-19). Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] померла 29 серпня 2014 року ( а.с.37). Відповідно до довідки приватного нотаріуса [PERSON] від 31.03.2016 року єдиним спадкоємцем за законом майна померлої [PERSON] є [PERSON] (а.с.38). Відповідно повідомлення від приватного нотаріуса [PERSON] позивачу відмовлено в видачі свідоцтва про спадщину , в зв'язку з розбіжностями в площі будинку (а.с. 39). Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу, а відповідно до ст.1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.1 ст.1299 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобовязані зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, але для цього необхідно отримати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а згідно ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно п. 3.5 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», обговореного на засіданні Пленуму Вищого спеціалізованого суду України 01 березня 2013 року, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку; свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1 і ч. 2 ст.126 ЗК України в редакції Закону від 05 березня 2009 року № 1066-VI, введеного в дію 02 травня 2009 року). Згідно правової позиції закріпленої у Постанові Верховного Суду України від 11.02.2015 № 6-2цс15, яка є обовязкова для судів при розгляді даної категорії справ встановлюється, що з 01 січня 2010 року до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, в обсязі та на умовах, установлених для попереднього землевласника (землекористувача) (ст. 377 ЦК України і ст.120 ЗК в редакції закону «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення порядку набуття прав на землю» від 05 листопада 2009 року№1702-VІ). Крім того, відповідно до ч.1 ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до ч.1, 4 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Згідно статті 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а згідно статті 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, а тому суд вважає, що позивач набувши право на спадкове майно набув на нього правомірно право власності, так як це відповідає законодавству України і на час розгляду справи відсутнє будь-яке рішення суду, вказуючи на незаконність набуття позивачем права власності, а тому суд, для захисту прав позивача, вважає за необхідне визнати його власником майна в порядку спадкування. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позовні вимоги не суперечать чинному законодавству, не порушує права інших осіб, тому позов слід задовольнити. Враховуючи вищевказане,

Outcome: approved