Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, покладених на нього законом, а саме не піклується про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Дитина мешкає разом із позивачкою в Італії, однак відповідач не був позбавлений інформації стосовно місця перебування сина, не створювались перешкоди у спілкуванні з дитиною, однак відповідач не виявляв бажання спілкуватись з дитиною та виконувати свої батьківські обов'язки. Крім того позивачка просить внести зміни до актового запису про народження [PERSON] № 2 ВІД 14.08.2002 р., виключивши відомості про батька [PERSON] та в розділі прізвище дитини вказати - «[PERSON]». Позивачка та її представник [PERSON] (ордер серії [NUMBER] ) у судове засідання не з'явились, до суду надійшла заява від представника позивачки з проханням розглянути справу у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце його проведення сповіщався належними чином, причини неявки суду не відомі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - служби по справам дітей Ренійської районної державної адміністрації у судове засідання не з'явився, направив до суду висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав та заяву про розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд приходить до висновку, що причини неявки відповідача є неповажними та є підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Судом в ході судового розгляду справи були дослідженні: копія нотаріально посвідченої заяви [PERSON] від 15.09.2015 р. про надання дозволу на тимчасовий виїзд сина [PERSON] за кордон у супроводі матері [PERSON]; копія свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], батько - [PERSON], мати - [PERSON]; копія свідоцтва про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] від 19.11.2010 р., прізвище позивачки після розірвання шлюбу - «[PERSON]»; копія довідки відділу ЗАГС муниципалитету м. Сан Лаццаро ди Савена, згідно якої у склад родини [PERSON] входять: [PERSON], [PERSON], [PERSON]; копія довідки державної установи загальної середньої освіти № 2 м. Сан Лаццаро ди Савена, згідно якої [PERSON] навчається в 3 «D» класі; висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON], [INFO]. Дослідивши надані докази, судом було встановлено, що відповідно до повторного свідоцтва про народження від 15.04.2009 р., актовий запис № 20 від 14.08.2002 р., батьком [PERSON] вказаний [PERSON], матір'ю - [PERSON] 19.11.2010 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, прізвище позивачки після розірвання шлюбу - «[PERSON]». З 19.08.2015 р. [PERSON] разом із сином [PERSON] офіційно проживають на території муниципалитету Сан Лаццаро ди Савена Італія. За цей час відповідач життям сина не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватись із сином та приймати участь у його вихованні, хоча не був позбавлений інформації стосовно місця перебування дитини, жодних перешкод у спілкуванні з сином позивачкою не створювались. Відповідач не цікавиться здоров'ям дитини, успіхами у навчанні, морально та матеріально не підтримує сина, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішньої освіти, не створює умов для отримання ним освіти. Позивачка проживає з сином в Італії, син ходить до школи, що підтверджується довідкою державної установи загальної середньої освіти № 2 м. Сан Лаццаро ди Савена. Дитині забезпеченні гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення, між матір'ю та сином склались доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, його повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. Крім того дитина знаходиться на повному утриманні позивачки, їй забезпечено всіма необхідними речами, створенні умови для навчання. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Ст. 6 Декларації прав дитини проголошує, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Конвенцією про права дитини, що ратифікована Постановою ВРУ N 789-Х11 ( 789-12) від 27.02.91 р. та ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них, дитина має право на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки що до своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до вимог ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного із них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ст. 164 ч. 1 п. 2 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. В п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року з послідуючими змінами від 19.12.2008 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» вказано, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Я було встановлено, відповідач по справі є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO] З 19.08.2015 р. [PERSON] разом з матір'ю мешкає на території муниципалитету Сан Лаццаро ди Савена Італія, де отримує середню загальну освіту та йому створені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Відповідач за цей період жодного разу не телефонував, не виявляв бажання спілкуватись із сином та приймати участь у його вихованні, хоча не був позбавлений інформації стосовно місця перебування дитини, жодних перешкод у спілкуванні з сином позивачкою не створювались, матеріально сина не підтримує, не цікавиться здоров'ям дитини, успіхами у навчанні. Нехтування батьківськими обов'язками з боку батька, принижує гідність сина, а наявність людини, яка юридично має права батька, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті сина як з моральної, так і з правової точки зору, таким чином, орган опіки та піклування Ренійської районної державної адміністрації вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON]. по відношенню неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] Оскільки нехтування відповідача своїми батьківськими обов'язками носять свідомий характер, з урахуванням висновку органу опіки та піклування Ренійської РДА, суд приходить до висновку, що позбавлення відповідача батьківських прав відносно його неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], буде відповідати інтересам дитини. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання. Оскільки зміна прізвища малолітньої (неповнолітньої) дитини відноситься саме до особистих немайнових прав батьків, відпадає необхідність в отриманні згоди батька або матері, позбавлених батьківських прав для зміни дитячого прізвища, таким чином, суд також задовольняє вимоги позивачки в частині внесення змін до актового запису про народження [PERSON], а саме в розділі прізвище дитини вказавши «[PERSON]». Відповідно до ч. 1 ст. 122 СК України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Згідно ст. 133 СК України якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір'ю, а чоловік - батьком дитини. Сімейним кодексом України встановлено, що внесення змін до актового запису про народження проводиться у разі визнання батьківства, материнства та оспорювання батьківства та материнства. Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки про виключення із актового запису відомостей про батька у зв'язку із позбавленням його батьківських прав не ґрунтуються на нормах діючого законодавства, у зв'язку з чим задоволенню не підлягають.

Outcome: partial