Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

Позивачка звернулась з позовом до суду, мотивуючи тим, що рішенням апеляційного суду Кіровоградської області, справа 22- ц/781/45/13 від 12 лютого 2013 року, визнано недійсними свідоцтва про право на спадщину за заповітом, реєстровий № 1664 та № 1665, видані 02 вересня 2010 року Петрівською районною державною нотаріальною конторою Кіровоградської області [PERSON] на земельну частку (пай) розміром 7,67 га в умовних кадастрових гектарах, земель колишнього КСП «Росія» Червонокостянтинівської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області, та майновий пай в розмірі 7450,0 грн., або 0,21 відсоток пайового фонду майна СВК «Росія» с. Червонокостянтинівка Петрівського району Кіровоградської області, яке негайно набрало законної сили, та визнано право власності за [PERSON] на вище зазначені земельну частку (пай) та майновий пай, яке ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 11 липня 2013 року в частині задоволення первісних позовних вимог залишено без змін, на підставі чого позивачка отримала свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) в розмірі 7450,0 гривень, або 0,21 відсоток пайового фонду майна СВК «Росія» с. Червонокостянтинівка Петрівського району Кіровоградської області, виданий Червонокостянтинівською сільською радою Петрівського району Кіровоградської області 14 березня 2013 року, серія КД № 214067. Що стосується земельної частки (паю), то позивачка до цього часу так і не змогла оформити її на своє імя, оскільки [PERSON] знаючи про те, що вона безповоротно втратила право на дану земельну частку(пай), навмисно перейшла за межі чинного законодавства і оформила в натурі земельну ділянку та 13 серпня 2013 року отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно № 7925252 на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 6,9337 га, кадастровий номер: 3524985900:02:000:1501, розташованої на території Червонокостянтинівської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області, на підставі чого відносно неї порушено кримінальне провадження за ст. 356 КК України, а тому позивачка просить суд визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане на імя відповідачки та визнати за нею право власності на вищевказану земельну ділянку, а також стягнути з відповідачки на її користь судові витрати по справі. Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідачка в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила, посилаючись на те, що хоча на підставі рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 12 лютого 2013 року за позивачкою визнано право власності на земельну ділянку розміром 7,67 га, яка залишилась після смерті матері відповідачки - [PERSON], але воно, на її думку не містить повного, всебічного дослідження доказів, так як її доводи щодо незаконності права позивачки на весь земельний пай її матері в порядку спадкування - цим судом проігноровані, а тому не спростовані. Все звелося до того, що позивачка на момент смерті свого батька та брата відповідачки - [PERSON] в 2004 році була неповнолітньою і мала всі права успадкувати спадщину, після смерті свого батька, в тому числі і спадщину матері відповідачки та баби позивачки [PERSON], тому вона просить суд звернути увагу на те, що має право на 1/2 частину земельного паю, після смерті її матері [PERSON] Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що рішенням апеляційного суду Кіровоградської області, справа 22- ц/781/45/13 від 12 лютого 2013 року, визнано недійсними свідоцтва про право на спадщину за заповітом, реєстровий № 1664 та № 1665, видані 02 вересня 2010 року Петрівською районною державною нотаріальною конторою Кіровоградської області [PERSON] на земельну частку (пай) розміром 7,67 га в умовних кадастрових гектарах, земель колишнього КСП «Росія» Червонокостянтинівської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області та майновий пай в розмірі 7450,0 грн., або 0,21 відсоток пайового фонду майна СВК «Росія» с. Червонокостянтинівка Петрівського району Кіровоградської області, яке негайно набрало законної сили. Цим же рішенням визнано право власності за [PERSON] на вищезазначену земельну частку (пай) розміром 7,67 га в умовних кадастрових гектарах, земель колишнього КСП «Росія» Червонокостянтинівської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області, переданої спадкодавцю [PERSON] на підставі рішення Петрівської райдержадміністрації від 03.03.1997 року № 114-р та належної на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серія КР № 0066606, виданого головою Петрівської районної державної адміністрації 12 вересня 1997 року, та майновий пай в розмірі 7450 гривень або 0,21 відсотків пайового фонду майна СВК «Росія» с. Червонокостянтинівка Петрівського району Кіровоградської області, що належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії КД №212926, виданого Червонокостянтинівською сільською радою Петрівського району Кіровоградської області 06 березня 2003 року (а.с.10-11). 11 липня 2013 року Вищий спеціалізований суд України ухвалив відхилити касаційну скаргу [PERSON] та рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 12 лютого 2013 року в частині задоволення первісних позовних вимог залишити без змін (а.с.12-13). На підставі вище зазначеного рішення суду позивачка отримала свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) в розмірі 7450,0 гривень, або 0,21 відсоток пайового фонду майна СВК «Росія» с.Червонокостянтинівка Петрівського району Кіровоградської області, виданий Червонокостянтинівською сільською радою Петрівського району Кіровоградської області 14 березня 2013 року, серія КД № 214067 (а.с.14). Що стосується земельної частки (паю), то позивачка до цього часу не може оформити її на своє імя, оскільки [PERSON] на підставі розпоряджень голови Петрівської РДА від 16 листопада 2010 року № 930-р (а.с.19) та від 21 травня 2012 року № 382-р (а.с.20), які втратили чинність внаслідок визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, і вище зазначеного сертифікату на земельну частку (пай), оформила в натурі земельну ділянку та 13 серпня 2013 року отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно № 7925252 на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 6,9337 га, кадастровий номер: 3524985900:02:000:1501, розташованої на території Червонокостянтинівської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області (а.с.23-27). По даному факту відносно [PERSON] порушено кримінальне провадження за ст.356 Кримінального кодексу України, яке на даний час перебуває на розгляді у Олександрійському міськрайонному суді Кіровоградської області, що підтверджується ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 27 січня 2016 року (а.с.15-18). Внаслідок вище зазначених обставин суд враховує, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі державних актів на право власності на землю. Враховуючи те, що відповідачці [PERSON] на підставі вище зазначеного сертифіката була виділена в натурі земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: 3524985900:02:000:1501, даний сертифікат є недійсний та погашений, внаслідок чого рішення апеляційного суду в частині визнання права власності на земельну частку (пай) не можливо виконати, а тому необхідно ухвалення нового рішення про визнання права власності уже на відповідну земельну ділянку, яка виділена в натурі на підставі цього ж сертифікату, оскільки в інший спосіб реалізувати законне право позивачки [PERSON] неможливо. Згідно п. 2 ч. 1\~ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до \~ст. 328 ЦК України\~громадянин набуває права власності на майно на підставах, що не заборонені законом. На підставі ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викупу пам'яток культурної спадщини; примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника; реквізиції; конфіскації; припинення юридичної особи чи смерті власника. Згідно ст.378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Відповідно до\~ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відсутність правовстановлюючого документа, який би посвідчував право власності позивачки на земельну ділянку стала причиною неможливості розпоряджатись нею на власний розсуд та використовувати за призначенням. За таких обставин, суд вважає, що позивачкою доведено обставини викладені у позовній заяві, а отже вона має право на земельну ділянку. Що стосується заперечень відповідачки, то вони не підлягають задоволенню, оскільки вже досліджувались апеляційним судом Кіровоградської області під час винесення рішення у справі від 12 лютого 2013 року, вказане судове рішення набрало законної сили, а відповідно до ч.1 ст.14 ЦПК України \~судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. \~\~Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, а тому з відповідачки необхідно стягнути судовий збір на користь позивачки в розмірі 1384 гривень 00 копійок. На підставі викладеного

Outcome: approved