Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-22 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивачка звернулася до суду з вище вказаним позовом. \~ \~ \~ \~Посилається на те, що вона постійно проживала у будинку [ADDRESS] , який належить їй на праві приватної власності. У зв`язку з похилим віком та хворобою вона часто зверталася за допомогою до знайомого [PERSON] та його дружини. Оскільки здійснювати догляд за нею було нікому, адже син проживає в Російській Федерації, з метою зацікавлення [PERSON] у кращому догляді, вона запропонувала йому стати опікуном та оформити договір довічного утримання (догляду) або ж заповіт. Наміру дарувати за життя житловий будинок сторонній особі у неї ніколи не було. У квітні 2016 року відповідач відвіз її у нотаріальну контору в смт. Солотвино до нотаріуса [PERSON] для укладення договору опіки. Через деякий час нотаріус запросила їх у кабінет, показала документи та надала на підпис. Підписуючи запропонований текст договору, вона виходила з того, що обов`язки виникнуть не тільки у неї, але й у відповідача (догляд, прибирання у будинку, приготування їжі, купівля ліків, тощо). У грудні 2016 року відповідач повідомив її, що житловий будинок, де вона проживає та дві земельні ділянки, які також належали їй на праві власності на даний час належать йому та пред`явив їй відповідні копії договорів дарування. Після чого почав виганяти її з будинку. Її воля ніколи не була спрямована на безоплатне відчуження житлового будинку іншій особі. Вона помилялася щодо правової природи правочину. Укладаючи договір вона бажала щоб набувач її будинку здійснював за нею догляд та надав допомогу по господарству фізично та матеріально. В силу свого похилого віку та безпорадного стану (кардіосклероз атеросклеротичний) вона не розуміла, який насправді документ підписала. Іншого житла крім спірного будинку у неї немає, в ньому вона постійно проживає, ніколи не залишала його, здійснювала витрати на його обслуговування та утримання, має похилий вік, поганий стан здоров`я, потребує допомоги фізичної та матеріальної. 12.04.2016 р. нотаріусом крім договору дарування житлового будинку було посвідчено і договори дарування двох земельних ділянок, які належали їй на правах особистої власності. Вважає є всі доказ, які підтверджують її доводи про помилку при укладенні оскаржуваних правочинів щодо обставин, які мають суттєве зачинення, про відсутність у неї під час укладення договорів дарування волевиявлення на безоплатну передачу майна у власність обдарованого. Передача спірного житлового будинку та земельних ділянок відповідачу за умови невчинення на користь дарувальника будь-якої дії майнового або немайнового характеру, усупереч вимогам ст. 717 ЦК України, є підставою для визнання договору дарування недійсним на підставі ст. 203 ч. 3 та 229 ЦК України. Просить повернути сторони недійсних правочинів у попередній стан, скасувати державну реєстрацію права власності на житловий будинок на ім`я [PERSON] та поновити державну реєстрацію права власності на вищезазначений будинок за нею, а також скасувати державну реєстрацію права власності на земельні ділянки на ім`я [PERSON] та поновити державну реєстрацію права власності на вищезазначені земельні ділянки за нею. Третя особа на стороні позивача [PERSON] подав позов до [PERSON] про визнання правочинів (договорів дарування житлового будинку та двох земельних ділянок укладених між [PERSON] та [PERSON] ) недійсними. Посилається на те, що спірне майно було придбане його батьками [PERSON] та [PERSON] . Двадцять третього березня 2014 р. батько [PERSON] помер, і на його частку у спільному майні подружжя відкрилася спадщина. Подарувавши під впливом помилки відповідачу житловий будинок та земельні ділянки , [PERSON] фактично позбавила його права на спадкове майно, на яке він мав право, як спадкоємець після смерті батька [PERSON] . Відповідач [PERSON] та його представник у судовому засіданні позов не визнав. Пояснив, що з подружжям [PERSON] були знайомі ще його батьки. З часом і він подружився з ними. Після смерті чоловіка позивачка зателефонувала йому і попросила допомоги, так як із родичами була у неприязних відносинах, а її син [PERSON] , проживає у росії. Він та його сім`я продовжували допомагати [PERSON] і після проведення похорону [PERSON] . Потім йому телефонував [PERSON] , який запропонував переписати будинок на себе [PERSON] -, і жити з позивачкою. У квітні-травні 2014 року він із сім`єю переїхав у будинок позивачки і вони проживали разом. Із цього будинку його дочка виходила заміж. У 2016 році по ініціативі [PERSON] він відвіз позивачку до нотаріуса і вони уклали договори дарування будинку та земельних ділянок. Нотаріус зачитувала договори вголос та роз`яснювала [PERSON] їхній зміст. Позивачка повністю розуміла все і добровільно підписала договори. Через кілька місяців її родичі помирилися з позивачкою і переконали її подати позов до суду. Потім йому повернули 1000 доларів США, які він дав [PERSON] , і 2500 доларів за роботу яку провів по ремонту будинку. Третя особа, приватний нотаріус Тячівського нотаріального округу Крец М.Ю. у судовому засіданні позов не визнала. Пояснила, що пам`ятає позивачку, так як при укладенні договорів вона не дивлячись на свій вік адекватно на все реагувала, давала чіткі відповіді і у неї не було жодного сумніву в тому, що вона цілком розуміє зміст вчинюваних нею дій. Зміст договорів вона особисто роз`яснювала [PERSON] . Ухвалою суду від 03.07.2019 зустрічний позов [PERSON] третьої особи із самостійними вимогами на стороні позивача по цивільній справі за позовом до [PERSON] та [PERSON] , третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус Тячівського нотаріального округу Крец М.Ю. про визнання правочинів недійсними (договору-дарування від 20.04.2016 р. житлового будинку з надвірними спорудами та договору дарування земельної ділянки від 20.04.2016 р., кадастровий номер 2124488400:08:004:007) та первісний позов [PERSON] до [PERSON] , треті особи, приватний нотаріус Тячівського нотаріального округу Крец М.Ю., [PERSON] про визнання правочину (договору дарування) вчиненого під впливом помилки недійним та скасування реєстрації права власності, об`єднанов одне провадження. Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що первісний позов слід задовольнити, а у задоволенні зустрічної позовної заяви - відмовити, виходячи з наступного. Згідно з вимогами статті 16 ЦК України кожна особа\~має право\~звернутися до\~суду за\~захистом свого\~особистого немайнового\~або майнового\~права та\~інтересу.\~ Із\~статті 4 ЦПК України\~вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 частин 1-4\~цього ж Кодексу\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з вимогами статті 13 ч.ч. 1, 2 \~ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Статтею\~ 42 ч. 1 п. 2 цього ж Кодексу\~визначено, що учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам. З приписів ст.\~76, ст.\~77 ч.ч. 1, 2, ст.\~78,\~79,\~80 ч. 2, ст.\~81 ч.ч. 1, 5, 6, ст.\~83 ч.\~1\~ ЦПК України\~вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.\~\~ Відповідно до ст.\~95 ч.\~1\~ ЦПК України\~письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть, [INFO] помер [PERSON] . Після смерті свого чоловіка [PERSON] , позивачка [PERSON] , стала єдиним власником житлового будинку та земельної ділянки на якій він розташований в [ADDRESS] , та земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 2124488400:08:004:0007, розміром 0.2164 га., яка знаходиться в [ADDRESS] , що стверджується свідоцтвом про право власності від 14.08.2014, витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.08.2014 року. Дванадцятого квітня 2016 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договори дарування: житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] , зареєстрований за номером 4020; земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 2124488400:08:004:0007, розміром 0.2164 га., яка знаходиться в [ADDRESS] , зареєстрований за номером 3026; земельної ділянки, для будівництва та обслуговування житлового будинку, за кадастровим номером 2124488400:08:004:0008, розміром 0.2500 га., яка знаходиться в [ADDRESS] , зареєстрований за номером 3021. У позовній заяві [PERSON] посилалася на те, що під час укладення спірних правочинів з її боку мала місце помилка, оскільки, укладаючи дані договори вона помилялася щодо їхньої правової природи, вважаючи, що такі є договорами довічного утримання, а відповідно всі права на її майно перейдуть до відповідача тільки після її смерті за умови здійснення за нею постійного догляду (довічного утримання). Позивачка [PERSON] є особою похилого віку, народилася [INFO] , отже на момент укладення оспорюваних договорів мала майже 81 рік. Відповідач під час розгляду справи визнав, що вона потребувала допомоги - догляду і сама його про це просила. Після укладення договорів дарування будинку та земельних ділянок вона продовжувала проживати у подарованому будинку, а відповідач та члени його сім`ї здійснювали за нею догляд. Вказане свідчить про те, що позивачка не мала наміру змінювати місце проживання. Згідно статті\~203\~ЦК України\~зміст правочину\~не може\~суперечити цьому\~Кодексу,\~іншим актам\~цивільного законодавства,\~а також\~інтересам держави\~і суспільства,\~його моральним\~засадам.\~Особа,\~яка вчиняє\~правочин,\~повинна мати\~необхідний обсяг\~цивільної дієздатності.\~ Волевиявлення\~учасника правочину\~має бути\~вільним і\~відповідати його\~внутрішній волі.\~ Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до норм статті 229 цього ж кодексу якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. За правилами статті 717 ЦК України по договору дарування дарувальник передає або зобов`язується передати в майбутньому обдарованому безоплатно майно у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Зі змісту статей 203 та 717 ЦК України випливає, що договір дарування вважається укладеним, якщо сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов і розуміють предмет договору. Договір, що встановлює обов`язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Сам позивач визнав, що він брав на себе зобов`язання довічно утримувати позивачку. Отже в судовому засіданні позивачка підтвердила, а відповідач фактично визнав наявність обставин, які вказують на помилку дарувальника при укладенні договорів дарування неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення. Такими обставинами суд вважає вік [PERSON] , 81 рік, її стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі, неприязні стосунки з родичами, постійне проживання єдиного сина за кордоном, відсутність у неї іншого житла, відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна дарувальником обдарованому, продовження позивачкою проживання в подарованому будинку після укладення договору дарування та відсутність між сторонами будь-якого договору (домовленості) про звільнення нею будинку. Передаючи (даруючи) відповідачу своє єдине житло, а також обидві земельні ділянки, тобто все своє нерухоме майно, позивачка була вправі, і фактично розраховувала на виникнення у [PERSON] певних обов`язків щодо її утримання і не розуміла, що договори дарування жодних обов`язків на нього не покладають. [PERSON] у дар нерухоме майно, яке належало позивачці, відповідач став його власником, а отже отримав право самостійно розпоряджатися ним на власний розсуд, тобто надання допомоги і утримання позивачки залишається його правом, а не обов`язком. Відповідно до ст.ст. 316 ч. 1 та 317 ч. 1 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права й обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Обов`язок довічно утримувати [PERSON] у відповідача міг виникнути лише за умови укладення між ними договору довічного утримання, на що фактично розраховувала позивачка і чого об`єктивно потребувала та бажала, але в результаті помилки уклала з відповідачем договір дарування. Виходячи з наведеного, оскільки всі три договори дарування були укладені [PERSON] з однією особою, - відповідачем [PERSON] -, в один день і охоплювалися єдиним наміром позивачки, забезпечити собі довічне утримання та стали наслідком її єдиної (одночасної) помилки, то визнанню недійсними підлягають і договір дарування житлового будинку і договори дарування земельних ділянок. Позов [PERSON] задоволенню не підлягає, так як він не надав жодних доказів того, що прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] , і в результаті укладення [PERSON] договорів дарування житлового будинку та земельних ділянок були порушені його права. За таких обставин,

Outcome: approved