Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом в якому зазначила, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який 30.04.2013 року було розірвано. Від спільного проживання у шлюбі у них народилася дитина: син [PERSON], [INFO]. Після закінчення школи, син позивачки та відповідача [PERSON] вступив на денне відділення в ДНЗ «Київське обласне вище професійне училище харчових технологій та ресторанного сервісу», де навчається з 1 вересня 2016 року по 09 лютого 2018 року. У звязку з чим позивачка потребує матеріальної допомоги на утримання сина [PERSON], оскільки самостійно забезпечити сина не може. Відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає, тому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 600 (шістсот) гривень щомісячно, починаючи з дня подачі заяви по 09.02.2018 року, до припинення навчання сина. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просить їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заперечив проти позову, оскільки ніде не працює та вже має велику заборгованість по аліментах. Заслухавши позивачку, відповідача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON], підлягає до задоволення з наступних підстав. Так предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України). Як встановлено у судовому засіданні, позивачка та відповідач мають спільну дитину сина [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с.6). Сину відповідача [PERSON], - [PERSON], 11.11.2016 року виповнилося 18 років. З 01 вересня 2016 року син позивачки та відповідача, [PERSON] вступила до ДНЗ «Київське обласне вище професійне училище харчових технологій та ресторанного сервісу», на денну форму навчання (а.с.7). Мати сина [PERSON], - [PERSON], не може матеріально забезпечити належним чином в повній мірі дитину та утримувати себе. Відповідач матеріально сину не допомагає, відповідачка неодноразово зверталась до відповідача за допомогою, однак добровільно відповідач не бажає допомагати відповідачці. Згідно зі ст.198 СК України батьки зобовязані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Аналіз змісту ст.198 СК України дає підстави для висновку, що для виникнення обовязку батька (матері) утримувати свою повнолітню дочку (сина) необхідні наявність трьох умов: дочка (син) є непрацездатними; дочка (син) потребує матеріальної допомоги; батько (мати) мають матеріальну можливість утримувати дочку (сина). Тобто, крім родинного звязку батьків і дітей, продовження повнолітніми навчання, потреби повнолітніх дітей у звязку із продовженням навчання в матеріальній допомозі, необхідно перевіряти і здатність батьків таку допомогу надавати. При відсутності хоча б одного із наведених фактів, аліментне зобовязання, повязане із утриманням батьками своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання, не виникає. Відповідно до ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Приписами ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Як розяснено у п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба в звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. В даному випадку суд вважає, що позивачка дійсно потребує матеріальної допомоги на утримання сина [PERSON], в звязку з навчанням останнього, а відповідач відмовляє в наданні такої допомоги, будучи батьком дитини він не може бути звільнений від обовязку утримувати повнолітнього сина який продовжує навчання до закінчення навчання. Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення та стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина до закінчення ним навчання, оскільки відповідач ухиляється від обовязку, як батько допомогти повнолітній дитині, яка потребує допомоги закінчити навчальний заклад і здобути професію, а тому кошти на утримання сина [PERSON] до закінчення його навчання у навчальному закладі слід стягнути в примусовому порядку та у розміри передбаченому ст.182 СК України, щомісячно, але без урахування часу на канікули. Крім того, відповідно до ч.1 ст.191 СК України слідує, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідно до ст.ст.3,10,11,60 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд забезпечив сторонам змагальність процесу, створивши їм умови для реалізації своїх процесуальних прав і виконання покладених на них процесуальних обовязків. За таких обставин, суд вважає вимоги позивачки підлягають задоволенню за наведених вище обставин. \~

Outcome: approved