Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа, Бузинівська сільська рада Іванівського району Одеської області про усунення перешкод у користуванні власністю, посилаючись на те, що 23 березня 2006 року вона купила у [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в селі Бузинове по вулиці Котовського під №141 Іванівського району, Одеської області. Договір купівлі-продажу був посвідчений [PERSON]М, приватним нотаріусом Іванівського районного нотаріального округу Одеської області та зареєстрований в реєстрі за №546. Комунальним підприємством «Іванівське районне бюро технічної інвентаризації» зареєстроване право власності на житловий будинок, номер витягу 10320864 від 06.04.2006, номер запису 286 в книзі:16 стор.55. Оригінали правовстановлюючих документів на житловий будинок знаходяться у позивачки на руках. Відповідно до розпорядження від 25.01.2016 року №4 Бузинівської сільської ради Іванівського району Одеської області відбулося перейменування вулиці Котовського на вулицю Незалежності. При зверненні у березні 2017 року до Бузинівської сільської ради Іванівського району Одеської області з метою отримання довідки з місця проживання та про склад сімї, потрібної позивачці для призначення субсидії, зясувалося, що у належному їй житловому будинку зареєстровані відповідачі по справі: [PERSON], [INFO], його сестра [PERSON], [INFO] та її неповнолітні діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO]. Про реєстрацію вказаних осіб до вищевказаного часу позивачці не було відомо, при оформленні угоди купівлі-продажу власник будинку [PERSON] надала нотаріусу довідку Бузинівської сільської ради, відповідно до якої у будинку ніхто не був зареєстрований та не проживав. З дня укладення угоди по сьогоднішній день, окрім позивачки та членів її сімї, у будинку ніхто не проживає. Позивачці відомо, що [PERSON] проживає з сімєю в с..Бузинове по вул. Анастасіївська, а [PERSON] та її діти проживать в [INFO]. Позивачка зверталася до них з проханням знятися з реєстраційного обліку у добровільному порядку, вони їй пообіцяли, але жодної дії для цього так і не виконали. Той факт, що відповідачі зареєстровані, але фактично не проживають за адресою розташування належного позиваці нерухомого майна підтверджується довідкою виданою виконкомом Бузинівської сільської ради Іванівського району Одеської області від 06.03.2017 №268. Позивачка у судовому засіданні на заявлених вимогах наполягала. Відповідачі у встановлений судом строк відзив на позов не подавали, клопотань не заявляли. У судове засідання не зявляються, про причини неявки не повідомляють, заяв клопотань не надають. Про дати та час судових засідань повідомлялися належним чином. Про дату розгляду справа по суті повідомлені належним чином, оскілки на адресу за місцем реєстрації відповідачів направлялися виклики до суду. Проте повертаються конверти з відміткою, що адресат за зазначено адресою не проживає. Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомлені відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що судове поштове відправлення направлялося за адресою за місцем реєстрації відповідачів (згідно адресної довідки), а згідно позначки працівника поштового відділення відповідач за зазначеною адресою не проживає, тому у суду є підстави вважати, що відповідачі отримали виклик до суду та повідомлені про дату та час розгляду справи належним чином. Третя особа представник Бузинівської сільської ради Іванівського району Одеської області у судове засідання не зявились, просили справу слухати у їх відсутність та надали до суду письмові пояснення та зазначили, що дійсно відповідачі зареєстровані згідно відомостей погосподарської книги за адресою с. Бузинове по вулиці Незалежності під №141 Іванівського району, Одеської області, проте відповідач [PERSON] разом зі своєю сімєю проживає з їх слів в с.Бузинове вул.Анастасіївська, буд.№ 138. Місце проживання відповідачки [PERSON]В сільській раді невідоме, оскільки вони часто його змінюють. Представник сільської ради вважає, що договір купівлі-продажу грубо порушив права дітей та вважають недоцільним зняття з реєстраційного обліку неповнолітніх дітей відповідачки. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, про що постановлено ухвалу суду. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно із вимогами ст. ст. 12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому частинами 1-3 ст.89 ЦПК України зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Крім того, відповідно до положень ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невиконання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом на підставі поданих позивачкою доказів встановлено, що позивачка є власницею житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в селі Бузинове по вулиці Котовського під №141 Іванівського району, Одеської області на підставі договору купівлі-продажу, що посвідчений [PERSON]М, приватним нотаріусом Іванівського районного нотаріального округу Одеської області та зареєстрований в реєстрі за №546. Комунальним підприємством «Іванівське районне бюро технічної інвентаризації» зареєстроване право власності на житловий будинок, номер витягу 10320864 від 06.04.2006, номер запису 286 в книзі:16 стор.55. Відповідно до розпорядження від 25.01.2016 року №4 Бузинівської сільської ради Іванівського району Одеської області відбулося перейменування вулиці Котовського на вулицю Незалежності. При зверненні у березні 2017 року до Бузинівської сільської ради Іванівського району Одеської області з метою отримання довідки з місця проживання та про склад сімї, потрібної позивачці для призначення субсидії, зясувалося, що у належному позивачці житловому будинку зареєстровані відповідачі по справі: [PERSON], [INFO], його сестра [PERSON], [INFO] та її неповнолітні діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO]. Про реєстрацію вказаних осіб до вищевказаного часу позивачці не було відомо, при оформленні угоди купівлі-продажу власник будинку [PERSON] надала нотаріусу довідку Бузинівської сільської ради, відповідно до якої у будинку ніхто не був зареєстрований та не проживав. З дня укладення угоди по сьогоднішній день, окрім позивачки та членів її сімї, у будинку ніхто не проживає. Позивачці відомо, що [PERSON] проживає з сімєю в с..Бузинове по вул. Анастасіївська, а [PERSON] та її діти проживать в [INFO]. Позивачка зверталася до них з проханням знятися з реєстраційного обліку у добровільному порядку, вони їй пообіцяли, але жодної дії для цього так і не виконали. Той факт, що відповідачі зареєстровані, але фактично не проживають за адресою розташування належного позиваці нерухомого майна підтверджується довідкою виданою виконкомом Бузинівської сільської ради Іванівського району Одеської області від 06.03.2017 №268. Крім того зазначені позивачкою обставини були підтверджені в судовому засіданні показами свідків [PERSON] та [PERSON], які зазначили, що дійсно відповідачі по справі за зазначеною адресою з моменту купівлі позивачкою даного будинку не проживають. Позивачка просить суд усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання відповідачів такими, що втрати право користування житловим приміщенням. Суд застосовуючи норми матеріального права виходить з такого. Згідно ст. 163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Правовідносини, що склалися між сторонами регулюються ст. 71 ЖК України, відповідно до якої при тимчасовій відсутності наймача за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до положень закріплених в ст. 72 ЖК України, визнання особи втратившим право на проживання проводиться тільки в судовому порядку. Відповідно до частини першої статті 319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Конституцією України (ст.41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.316, 317, 319, 321 ЦК України). За змістом частини першої статті 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до статті 7 Закону N 1382-IV зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. З огляду на те, що Закон N 1382-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні є встановленим та доведеним той факт, що відповідачі понад 6 місяців, без поважних причин не проживають в будинку за адресою: Одеська область, Іванівський район, с. Бузинове, вул. Незалежності, 141 в добровільному порядку знятися з реєстрації не бажають, що перешкоджає позивачу, як власнику будинку, здійснювати права користування та розпорядження своїм майном, суд приходить до висновку про можливість визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житлом. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сімї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї. Даних про те, що при вселенні відповідачів у вказаних вище житловий будинок, між сторонами укладались певні угоди про порядок користування відповідачами житловою площею (приміщеннями) у цьому будинку; чи на протязі останнього року перед зверненням позивача з розглядуваним позовом до суду прибували для проживання у спірний будинок, у розпорядженні суду немає. Таким чином, у судовому засіданні знайшли своє ствердження доводи позивача у тій їх частині, що відповідачі більше року не проживають у належному їй вказаному вище житловому будинку без причин, які можна було б оцінити як поважні. Доказів того, що відповідачі не проживають у вказаному вище будинку позивача внаслідок неправомірної поведінки останньої, у судовому засіданні не здобуто.

Outcome: approved