Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визначити додатковий строк, два місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Позов обґрунтовує тим, що [INFO] померла [PERSON] , яка була мешканкою с.Новоселівка, Саратського району, Одеської області. Після її смерті відкрилась спадщина за заповітом на спадкове майно, а саме земельну ділянку № [NUMBER] , кадастровий номер 5124583900:01:002:0382, площею 3,13 га, яка розташована на території Новоселівської сільської ради, Саратського району, Одеської області призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 01 липня 2011 року секретарем Новоселівської сільської ради Саратського району Одеської області, зареєстрований в реєстрі за №67, відповідно до якого заповіла: житловий будинок в [ADDRESS] - [PERSON] ; земельну ділянку № [NUMBER] , площею 3,13 га, яка розташована на території Новоселівської сільської ради Саратського району Одеської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва - [PERSON] . Позивачка зазначає, що постановою нотаріуса їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, так як вона звернулася із відповідною заявою з пропущенням строку - 22.06.2020 року. Причини пропуску строку для прийняття спадщини вважає поважними, оскільки не знала, що бабуся - [PERSON] склала заповіт. [PERSON] випадково переглядала бабусині документи та знайшла заповіт, про що повідомила позивачу. Позивачка та її представник - адвокат Манова І.М. в судове засідання не з`явилися, однак представник надав до суду клопотання, згідно якого позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, справу просила розглянути у їх відсутність. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав письмову заяву в якій просила провести судовий розгляд за її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі, заперечень проти задоволення позовних вимог не має. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги позивачки підтримала та просила позов задовольнити, справу просила розглянути у її відсутність. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судом, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд приймає визнання позову, і вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із цивільного законодавства, пов`язані із спадковим правом, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Цивільним Кодексом України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] , [INFO] , є онукою [PERSON] , [INFO] . [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Саратського районного управління юстиції в Одеській області 13 вересня 2013 року (а.с.7). З копії державного акту серії ЯА № 295138 та додатку до нього вбачається, що померла [PERSON] була власником земельної ділянки площею 3,13 га, розташованої на території Новоселівської сільської ради Саратського району Одеської області (а.с.8, 9). Відповідно до заповіту від 01 липня 2011 року, посвідченого секретарем Новоселівської сільської ради Саратського району Одеської області, зареєстрований в реєстрі за №67, [PERSON] заповіла житловий будинок в [ADDRESS] - [PERSON] ; земельну ділянку № [NUMBER] , площею 3,13 га, яка розташована на території Новоселівської сільської ради Саратського району Одеської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва - [PERSON] . Заповіт зареєстрований у спадковому реєстрі та є чинним (а.с. 11,12). 22 червня 2020 року [PERSON] звернулась до Саратської районної державної нотаріальної контори Одеської області із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Відповідно до постанови приватного нотаріуса Саратської районної державної нотаріальної контори Одеської області Сулакова І.І. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22 червня 2020 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, так як вона пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини (а.с.13). Судом досліджено спадкову справу № 189-2020, заведену 22.06.2020 року щодо майна [PERSON] , померлої [INFO] , з якої вбачається, що спадкоємцем за заповітом є онучка [PERSON] , яка подала заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину, в чому їй було відмовлено (а.с.33-48). Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 34 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії: посвідчують правочини (договори, заповіти, довіреності, вимоги про нотаріальне посвідчення правочину тощо); вживають заходів щодо охорони спадкового майна; видають свідоцтва про право на спадщину. На нотаріусів може бути покладено вчинення інших нотаріальних дій згідно із законом (частина друга статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини суд визнав поважними. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають. Предметом спору є встановлення додаткового строку для прийняття спадщини позивачем, оскільки остання після смерті своєї баби, будучи її спадкоємицею за заповітом, пропустила строк для прийняття спадщини. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, [PERSON] вказує, що вона не знала про існування вищевказаного заповіту, тому не зверталася до нотаріуса з відповідною заявою протягом визначеного законом строку. Відповідно до положень статті 63 Закону України «Про нотаріат» в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини, нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Отже, Закон пов`язує виникнення у нотаріуса або особи, уповноваженої на вчинення нотаріальних дій, обов`язку здійснювати дії щодо сповіщення спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме, з моментом заведення спадкової справи, чому передує звернення спадкоємця із заявою про прийняття спадщини. Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини у такому випадку потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Аналогічні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17. З вказаними висновками погодився Верховний Суд у постановах від 12 вересня 2018 року у справі № 484/3221/17 (провадження № 61-22510св18), від 10 січня 2019 року у справі № 263/1221/17 (провадження № 61-18261св18), від 25 березня 2020 року у справі № 642/2539/18-ц (провадження № 61-5609св19). Враховуючи викладене, суд вважає, що причину пропуску позивачкою встановленого законом строку для подання заяви про прийняття спадщини, можна визнати поважною, оскільки вона не була обізнана про існування заповіту, а також наведені позивачем причини, які є об`єктивними та істотними труднощами, у зв`язку з чим позивачка була позбавлена можливості звернутися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, суд, вважає що строк для прийняття спадщини позивачем пропущений з поважної причини. Суд визначає в межах, встановлених ЦПК України, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо (стаття 11 ЦПК України). Принцип пропорційності тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип пропорційності , натомість принцип пропорційності є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип пропорційності як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу пропорційності передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Виходячи з досліджених в судовому засіданні доказів, з урахуванням обставин справи, суд вважає за необхідне визначити позивачці додатковий строк два місяці для подачі нею заяви про прийняття спадщини, яка залишилася після смерті спадкодавця [PERSON] , оскільки вона пропустила вказаний строк з поважної причини. На підставі ст. 1272 ЦК України,

Outcome: approved