Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона є власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Окрім позивачки у даному будинку зареєстровані син позивачки - [PERSON] та невістка - [PERSON] .. Відповідачі за вказаною адресою не проживають. Позивачка вважає, що факт реєстрації відповідачів у належному їй на праві власності будинку порушує її права, як власника. У зв`язку з відсутністю відповідачів в зареєстрованому житлі понад один рік позивачка просить визнати їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позивачка у судове засідання не з`явилася, в позовній заяві просила суд розглянути справу без її участі. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, попередньо надавши до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, в якій вказали, що визнають позовні вимоги. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі кожний окремо та в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого 12.06.2001 року приватним нотаріусом Білокуракинського районного нотаріального округу Носулею В.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 805, належить житловий будинок з господарчими спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.4). Згідно довідки, виданої Білокуракинською селищною радою вих. №12-06/5282 від 19.06.2020 року, та акту обстеження матеріально - побутових умов сім`ї від 19.06.2020 року, [PERSON] та [PERSON] дійсно зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , але з 2013 року фактично не проживають за місцем реєстрації (а.с.5, 13). Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи, що відповідачі більше року не проживають за вказаною адресою, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача та визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком, який розташований за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного та

Outcome: approved