Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом в якому зазначила, що вона є власником квартири [ADDRESS] . У вказаній вище квартирі належній позивачці крім неї зареєстровані ще двоє осіб, а саме: її син [PERSON] , [INFO] , та колишній чоловік [PERSON] , [INFO] , який є відповідачем по справі. При цьому, [PERSON] , фактично за зареєстрованим місцем проживання не проживає з 2010 року, не сплачує за комунальні послуги, та не бере участі в утриманні квартири. Реєстрація відповідача в належній позивачці [PERSON] квартирі не дозволяє їй розпоряджатися нею на власний розсуд та значно обмежує законні права як власника квартири. Також в позовній заяві позивачка вказала, що при зверненні безпосередньо до [PERSON] щодо зняття з реєстрації в добровільному порядку, останній ухиляється від вирішення даного питання в позасудовому порядку. Враховуючи вищезазначене, позивачка просить суд визнати, що [PERSON] , втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Судовий збір з відповідача просить не стягувати. Позивачка в судове засідання не з`явилася, надіслала на адресу суду заяву в якій розгляд справи просить провести у її відсутність, позовні вимоги підтримує. Представник позивачки адвокат Гарастівський С.А. в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду заяву в якій розгляд справи просить провести у його відсутність, позовні вимоги підтримує. В судовому засіданні, яке відбулося 06.02.2020 позов підтримав, не заперечував проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи вважається повідомленим належним чином. Про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи, відзиву, не подавав. Допитані в судовому засіданні, яке відбулося 06.02.2020 свідки [PERSON] та [PERSON] повідомили, що відповідач по справі [PERSON] з 2010 року за зареєстрованим місцем проживання не проживає, де на даний час він перебуває їм невідомо. Статтею 280 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, та не подано відзиву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі вищевикладеного та враховуючи те, що позивачка та її представник проти ухвалення заочного рішення не заперечують, суд, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення по ній, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира, що розташована в [ADDRESS] , що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ССЕ №968538 (а.с.7). Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] вбачається, що 27 серпня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Андрушівського районного управління юстиції у Житомирської області було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що в книзі реєстрації розірвань шлюбу зроблено відповідний актовий запис за №73 (а.с.11). Відповідно до довідки виданої Андрушівською міською радою від 10.09.2019 №3495 вбачається, що [PERSON] проживає та зареєстрована в [ADDRESS] , та разом з нею зареєстрований однак фактично більше дев`яти років не проживає її колишній чоловік [PERSON] (а.с.8). Актом обстеження матеріально - побутових умов від 09.09.2019 підтверджується, що [PERSON] дійсно зареєстрований в [ADDRESS] , однак фактично за вказаною вище адресою не проживає (а.с.10). Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися й розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що передбачено і положеннями ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України, а обмеження чи втручання у право власника можливо лише з підстав, передбачених законом. Згідно зі ст.319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. В силу ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно положень ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до п.33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Відповідно до ст.ст.71, 72 ЖК Української РСР, якщо особа не проживає в жилому приміщенні без поважних на те причин понад встановлені законом строки, вона може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-ІV від 11.12.2003, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщення. Зазначена норма вказує на достатність рішення суду, яке набрало законної сили про визнання особи такою, що втратила право користування житлом для зняття її з реєстраційного обліку відповідним органом. Відсутність відповідача по справі [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання в [ADDRESS] , без поважних причин понад дев`ять років та відсутність іншої домовленості між позивачкою та відповідачем, дають суду підстави зробити висновок, що відповідач не проживаючи в спірній квартирі більше дев`яти років без поважних причин, є таким, що втратив право користування житловим приміщенням, в зв`язку з чим поданий позов підлягає задоволенню в межах заявлених позовних вимог. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: approved