Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про поділ спільного майна подружжя, мотивуючи свої вимоги тим, що з 3 вересня 1988 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем. За час даного шлюбу ними був придбаний житловий будинок з надвірними побудовами, що розташований в м. Лебедині Сумської області по вул. Пилипінська, 103. Спільне сімейне життя позивачки та відповідача не склалося і з 30 вересня 2010 року вони проживають окремо. В досудовому порядку позивачка та відповідач не досягли згоди щодо поділу спільного майна. Тому позивачка просить суд визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку та відповідну частину надвірних споруд, що розташовані в м. Лебедині Сумської області по вул. Пилипінська, 103, а також стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, а відповідач позовні вимоги визнав повністю. Заслухавши пояснення позивачки та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги повязані із сімейними правовідносинами та зі спорами про право власності на нерухоме майно, позовна заява обґрунтована і підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні було встановлено наступне. Із свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 5) вбачається, що 3 вересня 1988 року у відділі ЗАГС Лебединського райвиконкому Сумської області був зареєстрований шлюб між позивачкою та відповідачем. З договору купівлі-продажу будинку (а.с. 6), посвідченого 31 липня 1998 року приватним нотаріусом Лебединського міського нотаріального округу [PERSON], вбачається, що відповідач придбав деревяний житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований в м. Лебедині Сумської області по вул. Пилипінська, 103. З технічного паспорта на житловий будинок, який розташований в м. Лебедині Сумської області по вул. Пилипінська, 103, вбачається, що в господарстві наявні наступні побудови: житловий будинок деревяний обкладений цеглою під літ. «А», загальною площею 72,6 м.кв., житловою площею 37,4 м.кв.; веранда цегляна під літ. «а»; погріб цегляний під літ. «п/г»; сарай дощатий під літ. «Г»; літня кухня шлакоблочна обкладена цеглою під літ. «Д»; веранда цегляна під літ. «д»; гараж шлакоблочний під літ. «Е»; сарай шлакоблочний під літ. «Ж»; огорожа метал під №1-2. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Згідно ст. 357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. У відповідності зі ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки в судовому засіданні було встановлено, що спірний житловий будинок з надвірними побудовами був придбаний відповідачем за час шлюбу з позивачкою, тому він належить їм на праві спільної сумісної власності. Враховуючи те, що позивач в судовому засіданні не заперечив проти визнання за позивачкою права власності на ? частину житлового будинку та відповідну частину надвірних побудов, визнання позову не порушує права інших осіб та вимоги закону, тому суд вважає за необхідне позовні вимоги задоволити. Також суд вважає за необхідне відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивачки понесені нею судові витрати на оплату судового збору в розмірі 640 грн.

Outcome: approved