Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-27 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідачки про позбавлення її батьківських прав по відношенню до малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], призначення її опікуном та визначення місця проживання дитини. В обгрунтування позову зазначила, що її син [PERSON] з 17.05.2008 року перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі від якого мають доньку - [PERSON], [INFO]. Однак, подружнє життя не склалось і рішенням суду від 25.04.2016 року шлюб було розірвано. Після чого відповідачка виїхала проживати до іншого місця, а дитина залишилась разом з батьком та бабусею. Проте, 22.12.2017 року син позивачки помер. У зв'язку з тим, що відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню доньки позивачка звернулась до суду. У судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали та просять задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з'явилась, проте подала заяву про розгляд справи без її участі. Позов визнала повністю. Представник третьої особи органу опіки та піклування Сосницької районної державної адміністрації у судове засідання не з'явився, проте подав заяву про розгляд справи без участі представника. Позов підтримав. Представник третьої особи органу опіки та піклування Конятинської сільської ради, Сосницького району, Чернігівської області Сосницької районної у судове засідання не з'явився, проте подав заяву про розгляд справи без участі представника. Позов підтримав. Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] і її батьками є [PERSON], [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (серія [NUMBER]). Рішенням Коропського районного суду Чернігівської області від 25 квітня 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] вбачається, що [INFO] помер [PERSON]. Згідно довідки Конятинської сільської ради, Сосницького району, Чернігівської області від 06.02.2018 року за № 116 [PERSON] та її чоловік [PERSON] займаються вихованням своєї онуки [PERSON], 2008 року народження, яка з 1 класу і на даний час навчається в 3 класі Конятинської ЗОШ-I-II ст. та проживає разом з ними. Мати дитини [PERSON] на території сільської ради не зареєстрована і не проживає, і у вихованні дитини участі не приймає. З акту обстеження умов проживання сім'ї позивача від 06.02.2018 року вбачається та комісією встановлено: в будинку за адресою [ADDRESS] проживає [PERSON], та її чоловік [PERSON]. Разом з ними проживає їх внучка [PERSON]. Дитина забезпечена всім необхідним, завжди охайна і ввічлива, зігріта Любов'ю та ласкою. Мати дитини [PERSON] участі у вихованні дитини не приймає. Згідно довідки Конятинської ЗОШ-I-II ст. з 01 вересня 2016 року [PERSON] навчається в Конятинській ЗОШ-I-II ст. Проживає у сім'ї бабусі [PERSON]. За весь час навчання дитини у школі мати не з'являлась, не телефонувала. Здобутками та успіхами дитини не цікавилась. На батьківські збори приходить бабуся, цікавиться навчанням. Орган опіки та піклування Конятинської сільської ради, Сосницького району, Чернігівської області, орган опіки та піклування Сосницької районної державної адміністрації надали висновки про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до її доньки [PERSON], [INFO]. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно роз'яснень, які містяться в п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. В п. 18 вказано, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Основною підставою позову є те, що відповідач не виконує своїх обов'язків по вихованню дитини. У Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р. (принцип 6), проголошено, що дитина повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків. Частиною 1 статті 9 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 р. (набрала чинності для України 27 вересня 1991 р.), передбачено, що Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини, яке може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї. За таких обставин, застосування позбавлення батьківських прав, як заходу впливу на неналежну поведінку батьків може мати місце лише у виключних (крайніх) випадках, і при умові коли таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Згідно постанови пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування суд вирішує після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Під час судового засідання достовірно встановлено, що відповідачка [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню своєї малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], не проявляє батьківської турботи, не створює умови для проживання дитини, близько двох років дитина проживає окремо. Вищенаведене дає суду всі підстави для задоволення позову в частині позбавлення відповідачки батьківських прав. Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Частиною 3 ст. 60 ЦК України встановлено, що суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. З висновків про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача вбачається, що орган опіки та піклування просить призначити опікуном [PERSON], [INFO] її бабусю [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 244 СК України опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. За таких обставин, суд вважає достатньо правових підстав для призначення опікуном малолітньої [PERSON] її бабусю [PERSON], яка займається її вихованням та утриманням.

Outcome: approved