Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись на те, що 09.10.2015 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, від якого у них є дочка - [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що сімейне життя не склалося із-за різних поглядів на життя, вони перестали розуміти один одного, втратили почуття любові, поваги та довіри. Вказує, що їхній шлюб існує формально та суперечить її інтересам та інтересам дитини, оскільки відповідач не приймає участі у вихованні дитини, створює своїми діями умови неможливі для нормального розвитку дитини, проживає окремо. Позивачка вважає подальше сумісне життя та збереження сім`ї неможливим. Їхня дочка проживає разом з нею та виховується нею. Позивачка зазначає, що на даний час їй важко самостійно забезпечити матеріальні потреби дочки. Просить суд, розірвати шлюб між ними, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки доходу (заробітку), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття та стягнути з відповідача на її користь понесений судовий збір, залишити їй прізвище « [PERSON] ». В судове засідання позивачка не з`явилася, від неї до суду надійшла заява в якій просила суд справу розглядати за її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та в разі відсутності відповідача не заперечує щодо ухвалення по справі заочного рішення. В судове засідання відповідач та його адвокат не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені судом про час та місце розгляду справи, а саме розміщенням оголошення на офіційному сайті суду про виклик відповідача в судове засідання. Внаслідок чого суд вважає, що можливо розглянути справу за їх відсутності, оскільки у справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін. Зі згоди позивачки суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка надала суду докази на підтвердження своїх доводів щодо позовних вимог. Судом встановлено, що між сторонами 09 жовтня 2015 року було укладено шлюб, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №1805 (а.с.6). Від шлюбу у сторін є дочка - [PERSON] , [INFO] . (а.с.7). Згідно ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У статті 112 СК України зазначено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже, як вбачається із викладеного, шлюб носить формальний характер, подружні відносини між ними фактично припинені, між ними втрачено почуття любові та довіри. А тому, зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги щодо розірвання шлюбу між сторонами підлягають задоволенню, оскільки вони перестали розуміти один одного, втратили почуття любові один до одного та подальше існування шлюбу суперечить інтересам сторін. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що після розірвання шлюбу [PERSON] необхідно залишити прізвище - [PERSON] . Згідно ст.180 СК України батьки зобов?язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи зазначені вище вимоги Закону, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів на користь позивачки на утримання малолітньої дочки [PERSON] підлягають задоволенню в повному об`ємі. При цьому, суд виходить з розумності та достатності вказаного розміру стягуваних аліментів, необхідних для задоволення потреб позивачки на утримання малолітньої дитини реальної можливості відповідача вказаний розмір аліментів сплачувати щомісячно, не порушуючи прав останнього. Встановлені судом обставини повністю підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати по зверненню до суду в розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved