Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом до відповідачів з вимогою визнати їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме: [ADDRESS], посилаючись на те, що їй на праві власності належить [ADDRESS]. Натомість у такій квартирі окрім неї також зареєстровані відповідач та його діти. Однак відповідач із дітьми влітку 2014 року виїхав до Росії після початку проведення антитерористичної операції в м. Маріуполі. На теперішній час відповідач має там роботу та постійно разом із дітьми, [PERSON] та [PERSON], які мешкають із своєю матірю, мешкає із ними в с. Туліновка Тамбовської області, де діти навчаються у місцевій школі. При цьому відповідач із родиною не має наміру повертатись до України. Таким чином оскільки речей відповідача у спірному житні немає, добровільно виписуватись останній не бажає, внаслідок чого позивач змушена нести додаткові витрати по комунальним платежам на утримання належної їй [ADDRESS], то через порушення її прав власника просила суд визнати відповідача та його малолітніх дітей, [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування [ADDRESS]. У судове засідання позивачка, [PERSON], не зявилась, надавши суду заяву з проханням вирішити справу у її відсутність, наполягаючи при цьому на задоволені поданого нею позову. Відповідач, [PERSON], який також діє в інтересах малолітніх [PERSON] та [PERSON], в судове засідання не зявився, надавши при цьому суду заяву, де він повністю визнає заявлені до нього позовні вимоги, та просить суд вирішити справу за його відсутності. Представник органу опіки та піклування, в судове засідання не зявився, надавши суду заяву з проханням вирішити справу за відсутності представника третьої особи із максимальним врахуванням інтересів малолітніх дітей. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що трикімнатна квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30 січня 2006 року, а також на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 6 лютого 2015 року, посвідченого нотаріально, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Маріупольського БТІ від 10 лютого 2006 року, витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та технічним паспортом (а. с. 7, 8, 9, 10, 11-12). Спорідненість [PERSON] з малолітнім [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження, актовий запис № 904 від 6 листопада 2006 року, де вказано, що батьком [PERSON], який народився 26 жовтня 2006 року, є відповідач (а. с. 13). Спорідненість [PERSON] з малолітньою [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження, актовий запис № 561 від 11 липня 2008 року, де вказано, що батьком [PERSON], яка народилась 30 червня 2008 року, є відповідач (а. с. 14). З копії особового рахунку на [ADDRESS], наданого представниками ЖКП «Азовжитлокомплекс», вбачається, що у вказаній квартирі окрім позивачки зареєстровані [PERSON], 1984 р. н., [PERSON], 2006 р. н., та [PERSON], 2008 р. н., що також підтверджується відомостями Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради в Донецькій області від 23 листопада 2016 року (а. с. 16). Згідно із актом від 7 листопада 2016 року, складеного представниками ЖКП «Азовжитлокомплекс», вбачається, що у [ADDRESS], будучи зареєстрованими, [PERSON] та [PERSON], 2006 р. н., з [PERSON], 2008 р. н., за свідченнями сусідів за вказаною адресою не мешкають з 2014 року по теперішній час (а. с. 15). Спорідненість [PERSON] з відповідачем, зятем позивачки, та його дітьми, [PERSON], 2006 р. н., та [PERSON], 2008 р. н., онуками позивачки, визнавалось [PERSON] За змістом ст. ст. 316, 317, 319 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК) право власності є правом особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд. Згідно із ст. 405 ЦК члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. При цьому житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. На підставі ч. 2 ст. 405 ЦК член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 (десяти) років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Факт реєстрації з 5 листопада 2014 року на теперішній час малолітніх [PERSON] та [PERSON] разом із відповідачем по вулиці Гагаріна 10 в с. Туліновка Тамбовської області, Росія, та відвідування дітьми загальноосвітньої школи в с. Туліновка підтверджується довідкою від 5 жовтня 2015 року адміністрації Туліновської сільради Тамбовського району та довідкою «Новолядінської школи» від 5 жовтня 2015 року (а. с. 17, 18). Суд при цьому враховує, що фактично більше року в [ADDRESS] [PERSON], а також малолітні [PERSON] та [PERSON] не мешкають без поважних причин. Таким чином в судовому засіданні було підтверджено відповідними доказами, що відповідач разом із дітьми, [PERSON], 2006 р. н., та [PERSON], 2008 р. н., не мешкають разом із позивачкою у [ADDRESS] понад рік, що свідчить про те, що вони втратили право користування таким житлом. На підставі наведеного суд вважає необхідним захистити право власності позивача шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування [ADDRESS].

Outcome: approved