Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

Позивачка звернулася до суду 07 квітня 2015 року з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 01.06.2012 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] і проживала з ним разом до 07.01.2013 року. Від цього шлюбу у них є дитина [PERSON], 22.10.2012 року. Спільне життя з відповідачем не склалося (невідповідальне ставлення до своїх подружніх обовязків). Шлюбні відносини між ними припинені з січня 2013 року. Спільне господарство не ведуть. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Спору про поділ майна, що є їхньою спільною власністю, немає. Між ними досягнуто угоди про утримання дитини. У звязку з вищевикладеним, позивач просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] зареєстрований 01.06.2012 року в Лозівському РАЦС, актовий запис №82. Позивач у судове засідання не з'явилася, однак подала до суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу без її присутності. На позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити в повному обсязі. У разі неявки відповідача у судове засідання, просить винести заочне рішення (а.с. 21). Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи (а.с. 18, 27-29), причину неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності або заперечення на позов не надавав, у зв'язку з чим зі згоди позивача та на підставі ст.ст. 169 ч. 4, 224, 225 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача та постановити заочне рішення на підставі наявних доказів. Судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 01 червня 2012 року, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова реєстраційної служби Лозівського міськрайонноо управління юстиції Харківської області, актовий запис № 81, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ВЛ № 184727, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова реєстраційної служби Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області 01 червня 2012 року (а.с. 7). Спільне життя з відповідачем не склалося (невідповідальне ставлення до своїх подружніх обовязків). Шлюбні відносини між ними припинені з січня 2013 року. Спільне господарство не ведуть. Від вказаного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ВЛ № 300480, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова реєстраційної служби Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області 06 листопада 2012 року (а.с. 10), який проживає з матірю і буде проживати з нею і після розлучення. Спору про розподіл майна, що є спільною власністю подружжя немає. В звязку з викладеним позивачка звернулась до суду і просить розірвати їх з відповідачем шлюб. Викладене підтверджується матеріалами справи. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сім'ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам та інтересам дітей. Так як позивач скористалася своїм правом на вибір прізвища після розірвання шлюбу в порядку статті 113 Сімейного Кодексу України, то суд вважає на необхідним після розірвання шлюбу позивачу залишити прізвище обране при реєстрації шлюбу - [PERSON]. За ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Відповідно до ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Враховуючи, що сторони досягли згоди щодо місця проживання дитини з матір'ю, суд вважає за необхідне встановити місце проживання дитини [PERSON], [INFO] разом з [PERSON]. Беручи до уваги вищевикладене,

Outcome: approved