Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-29 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів в розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи стягнення з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття та стягнення 28 000 грн. аліментів за минулий період, починаючи з 01 липня 2013 року і по день звернення до суду. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач ухиляється від своїх обов'язків щодо утримання доньки, матеріально не допомагає, хоча має таку змогу. Дитина проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. У зв'язку з вищевикладеним, позивачка була змушена звернутися до суду з вищезазначеним позовом. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі, вважаючи, що відповідач як батько зобов'язаний надавати матеріальну допомогу своїй дитині. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, заперечував щодо визначеної в позові загальної суми стягнення аліментів. Пояснив, що офіційно не працює, має мінливий та нестабільний дохід, розмір аліментів, які просить стягнути позивачка вважає надмірно великим та вказав, що має змогу сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі 400- 500 грн. щомісячно. В задоволенні позову в частині стягнення аліментів за минулий період в розмірі 28 000 грн. просив відмовити, оскільки він добровільно надавав позивачу кошти на утримання доньки та не відмовляв колишній дружині в допомозі та підтримці, що стосувалася виховання та матеріального забезпечення їхньої дитини. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 18 липня 2007 року. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12.12.2013 року шлюб між подружжям було розірвано (а.с.23-24). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] (а.с.5), яка проживає разом з позивачкою та знаходиться на повному її утриманні. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.181, 191 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька (матері) і (або) у твердій грошовій сумі; аліменти на дитину присуджуються (за загальним правилом) за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а обов'язок утримувати дитину покладається рівною мірою на обох батьків. Відповідно до ст.ст. 181, 183, 184 СК України аліменти за рішенням суду присуджуються у частці від доходу матері, батька або при нерегулярному, мінливому доході, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, - у твердій грошовій сумі. Відповідно до закону батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Так згідно з ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.27 Конвенції про захист прав дитини, батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти усіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу змагальності та однакової відповідальності обох батьків за виховання умов життя, необхідних для розвитку дитини. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім'ї. З пояснень позивачки та представника позивачки вбачається, що вона не має достатніх коштів для забезпечення витрат по задоволенню потреб дитини, а саме: на забезпечення достатнього життєвого рівня дитини, утримання дитини, забезпечення культурного, спортивного, інтелектуального розвитку дитини. Як вбачається, відповідач є фізично здоровим чоловіком, наявності стягнень по аліментним зобов'язанням у нього або хронічних захворювань, які б суттєво впливали на його фізичний стан та перешкоджали сплачувати аліменти, судом не встановлено. Крім того [PERSON] є засновником ТОВ «ВАТ «ПМК-13», має достатній заробіток, щоб забезпечувати дитину. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Відповідно до положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. Враховуючи те, що відповідач як батько зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття і створювати необхідні передумови для її розвитку і забезпечення організації життя нарівні з позивачкою, приймаючи до уваги розмір прожиткового мінімуму для дитини та матеріальне становище відповідача, а також враховуючи ту обставину, що відповідач має мінливий дохід суд, вважає за можливе частково стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 грн., але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця починаючи з дня звернення до суду 30.09.2014 року і до повноліття дитини. Відповідно до п.1 ст.191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються з дня пред'явлення позову. Враховуючи вищевикладене, в задоволенні позову в частині стягнення аліментів за минулий час, суд вважає необхідним відмовити, оскільки позивач не надав суду належних доказів того, що відповідач ухилявся від їх сплати за вказаний період, а перешкод позивачу для звернення до суду з позовом про стягнення аліментів не було. Вирішуючи позов таким чином, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі ст. ст. ст. 180 -184, 191 Сімейного кодексу та

Outcome: partial