Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом мотивуючи тим, що 12.03.2003 року померла [PERSON], у звязку з чим відкрилася спадщина на належне їй майно, до складу якого ввійшла земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право власності на яку було посвідчено за спадкодавцем державним актом серії Р3 №703856. Спадщину прийняв її син [PERSON] фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном, однак юридично не оформив та помер 14.01.2005 року. Позивачка прийняла спадщину, до якої ввійшла крім спадщини, що була прийнята ним після смерті матері, також спадкове майно, яке складається із земельної ділянки , що належала йому на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії Р3 №7035015 від 02.08.2002 року. Однак коли вона звернулася до органів нотаріату було встановлено, що оригінали вищевказаних державних актів на землю були втрачені, у звязку з чим вона не може отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі. Просила визнати за нею право власності на вказані земельні ділянки в порядку спадкування. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлені вимоги підтримав і в своїх поясненнях підтвердив обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача про розгляд справи повідомлений, в судове засідання не явився по невідомій причині, клопотання про відкладення судового розгляду справи не надав. Суд визнав можливим справу розглянути у його відсутності за наявними доказами. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 12 березня 2003 року в с. Жуківка, Буринського району Сумської області померла [PERSON], у звязку з чим відкрилася спадщина, до якої ввійшла земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,9359 га, розташована на території Жуківської сільської ради, право власність на яку була посвідчено Державним актом на право приватної власності на землю серії Р3 №703856, що вбачається із Державного акту, витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, актовим записом про смерть (а.с.6-10,22). Спадщину після смерті останньої прийняв її син [PERSON], являючись спадкоємцем першої черги за законом в силу ст.529 ЦК УРСР, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном відповідно до вимог п.1) ч.1 ст.549 ЦК УРСР, положення якої діяли на час відкриття спадщини, що підтверджується показами представника позивача, довідки Пісківської сільської ради, актовим записом про народження позивача (а.с.11,13). 14 січня 2005 року [PERSON], юридично не оформивши спадщини після смерті своєї матері, помер (а.с.14). У звязку зі смертю останнього відкрилася спадщина, до складу якої ввійшло, крім земельної ділянки площею 2,9359 га, що була успадкована ним після смерті своєї матері [PERSON], також земельна ділянка площею 2,9147 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Жуківської сільської ради, право власності на яку було посвідчено за ним Державним актом серії Р3 № 703515 від 2.08.2002 року (а.с.15-19). Спадщину прийняла його дружина [PERSON] позивачка по справі, оскільки на день її відкриття постійно проживала разом із спадкодавцем і протягом строку встановленого законом не заявила про відмову від неї, являючись при цьому спадкоємцем першої черги за законом (ст.1261,1268 ч.3,1270 ЦК України), що підтверджується довідкою Пісківської сільської ради, свідоцтвом про одруження та матеріалами спадкової справи №566/2016. Разом з тим, позивачка не може отримати свідоцтво про право на спадщину в органах нотаріату, оскільки оригінали Державних актів на право приватної власності на землю серії Р3 №703856 та серії Р3 №703515 були втрачені, що підтверджується письмовою відмовою нотаріуса (а.с.25) Статтею 131 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Згідно ч.1 ст.126 цього Кодексу, право власності, користування земельною ділянкою оформляється відповідно до закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку виданих до 1 січня 2013 року; рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Судом встановлено, що спадкодавцем за життя оригінали вищевказаних державних актів на право приватної власності на землю за невідомих обставин були втрачені, а їх дублікати отримати позивачка не спроможна, у звязку із змінами в законодавстві та смертю спадкодавця, що підтверджується поясненнями представника позивача та листом відділу Держземагенства у Буринському районі Сумської області (а.с.24). Однак, суд не має сумнівів щодо належності зазначених земельних ділянок саме вказаним особам спадкодавцям, з врахуванням обставин наведених вище. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. При цьому ч. 2 ст.373 цього Кодексу встановлено, що право на землю гарантується Конституцією. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує його право власності. Відповідно до п.4.15. Глави 10 «Порядку про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Мінюсту України 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Таким чином з огляду на зміст зазначених норм матеріального права та їх аналізу, враховуючи, що позивачка прийняла спадщину, але не може скористатись в повному обсязі своїм правом власності на спадкове майно шляхом нотаріального оформлення спадщини, суд приходить до висновку про обґрунтованість її вимог, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved