Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що в 2004 році позивачка почала спільно проживати з відповідачем у квартирі, яку знімали. За час проживання разом однією сім`єю, без реєстрацію шлюбу вони мали спільний бюджет, вели спільне господарство, разом проводили багато часу, разом відпочивали, разом відвідували батьків та друзів. Квартира, яку сторони знімали була мебльована, тому за час проживання у вказаній квартирі за спільні кошти придбали також ліжко, весь кухонний посуд, постільні приладдя. Все, що купували, вирішували сумісно. Сторони також тоді вирішили придбати квартиру, в якій сумісно проживати. З цією метою сумісно звернулися до ріелторів, які надали декілька варіантів. Оглядати квартири позивачка з відповідачем ходили сумісно, разом оговорювали недоліки тієї чи іншої квартири, та разом вирішили придбати її по проспекту [ADDRESS] . 09 липня 2005 року, під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу сторони придбали трьохкімнатну квартиру, розташовану на другому поверсі двоповерхового житлового будинку, житловою площею 45,0 кв.м., загальною площею 65,1 кв.м., вартістю 14225 гривень, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Спірна квартира придбавалася за на ім`я відповідача - [PERSON] . Однак вказана квартира була набута за спільні кошти. На той час [PERSON] працювала на двох роботах та мала гарний дохід. Також за спільні кошти сторони зробили в квартирі капітальний ремонт, а також змінили усі вікна, двері. Також сторони придбали гараж [ADDRESS] [ADDRESS] . Гараж зареєстровано також на ім`я відповідача. 03 березня 2007 року сторони зареєстрували шлюб. У шлюбі у сторін народилися дві доньки - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Оскільки на дату придбання спірної квартири 09 липня 2005 року позивачка з відповідачем фактично проживали однією сім`єю, весь цей час були зі спільним побутом та мали взаємні права та обов`язки, які притаманні подружжю. У зв`язку з викладеним, позивачка [PERSON] просить суд встановити факт її проживання як жінки та чоловіка з [PERSON] ; визнати квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] спільною сумісною власністю [PERSON] , та [PERSON] , [INFO] , як набуті під час проживання жінки та чоловіка однією сім`єю не перебуваючи у шлюбі; розподілити квартиру між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , розташовану за адресою: [ADDRESS] , визнавши за кожним право власності на 1/2 частину вказаної квартири; розподілити гараж між [PERSON] та [PERSON] , який розташований за адресою: [ADDRESS] , визнавши за кожним право власності на 1/2 частину вказаного гаражу; стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] всі судові витрати по даній справі та витрати за правничу допомогу. В судове засідання сторони не викликались. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. В судове засідання сторони не викликались. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. У відповідності до вимог ст. 280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи на поштову адресу за місцем реєстрації, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.ст.4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У відповідності до ст.ст.13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, з письмових матеріалів справи встановлено, що 09 липня 2005 року була придбана трьохкімнатна квартира, розташована на другому поверсі двоповерхового житлового будинку, житловою площею 45,0 кв.м., загальною площею 65,1 кв.м., вартістю 14225 гривень, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ,\~що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 09.07.2005 року (а.с. 15). Згідно вказаного договору квартира переходить у приватну власність відповідача [PERSON] (а.с. 16,17). Також сторони придбали гараж [ADDRESS] . Гараж був зареєстрований у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером: 15956985, номер запису: 21034, в книзі: 12Г-434, внесений 15.09.2006 року. Загальна вартість нерухомого майна складала: 11120. Власником є [PERSON] (а.с. 23). 03 березня 2007 між сторонами укладений шлюб (а.с. 11). У шлюбі у сторін народилися дві доньки - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 12, 13). В ст.55 Конституції України зазначено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Дослідивши матеріали справи та письмові докази, суд прийшов до наступного. Відповідно до п.5 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно п.2 ст.3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають спільні взаємні права та обов`язки. Відповідно до п.1 ст.74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Згідно з роз`ясненнями Верховного суду України від 01.01.2012 року, викладеними у судовій практиці щодо розгляду справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, суд вправі розглядати справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу з умов: має місце спільне проживання чоловіка та жінки однією сім`єю, термін спільного проживання (не менше п`яти років), мета встановлення факту (розподіл спільного набутого майна, спадкування за законом), тощо. Доказами про наявність факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу також можуть бути спільна сплата рахунків, оформлення кредитів, тощо. Так, позивачкою зазначено, що сторони проживали однією сім`єю, мали спільні права та обов`язки, вели спільний бюджет та спільне господарство в період з червня 2004 року по 03 березня 2007 року. Вказана обставина стороною відповідача не спростована та не оспорена, доказів в обґрунтування будь-якої іншої позиції до матеріалів справи не надано, а тому суд доходить до висновку, зважаючи на письмові матеріали справи, про доведеність даної позовної вимоги. Згідно ч.4 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином,\~домоволодіння- квартира та гараж, придбане в період перебування сторін у шлюбі, є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Оскільки спірне майно є спільною сумісною власністю сторін по справі, то частки кожного з них є рівними. За роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статями 69, 72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя,\~наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до ст.372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Таким чином, частки майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є їх спільною сумісною власністю, є рівними. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними), та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК (п.30 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»). За змістом ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Частиною 3\~ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Таким чином, враховуючи, що набуте сторонами в період шлюбу домоволодіння та гараж є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, суд дійшов висновку про їх поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, по 1/2 частині, а отже позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі. Крім того, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати, що складають судовий збір за подачу позову у розмірі 1536,80 грн., судового збору за подачу заяви про забезпечення позову у розмірі 384,20 грн. Понесені позивачкою судові витрати на правничу допомогу документально не підтверджені, а тому до стягнення не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: approved