Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: буд. [ADDRESS] , в якій проживає позивачка та є її власником. Посилаючись на те, що у зазначеному будинку зареєстрований відповідач, але з 2014 року не проживає у вказаному будинку, не сплачує комунальні послуги, будинком не цікавиться, особистих речей у будинку не має, позивачка просила суд визнати відповідача таким, що втратив право користування вищевказаним будинком. Позивачка в судове засідання не з`явилася, але надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, у разі неявки відповідача в судове засідання не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання двічі повідомлявся належним чином. Так, судом, відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України, двічі надсилалися судові повістки про виклик до суду за адресою місця проживання відповідача, зареєстрованою у встановленому законом порядку, однак, згідно з конвертами з судовими повістками, що повернулися до суду з довідкою відділення «Укрпошти» «адресат відсутній», що свідчить\~про неможливість\~вручення відповідачу\~судових повісток\~та відповідно\~до ч. 8\~ст. 128 ЦПК України\~в цьому випадку вважається, що судовий виклик вручений відповідачу належним чином. Враховуючи повторну неявку в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд, відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, зі згоди позивачки, вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, судом, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, вважає позовну заяву обґрунтованою та підлягаючою задоволенню, виходячи з наступного. Між сторонами склалися правовідносини, що випливають із житлового законодавства, пов`язані з правом особи користуватися жилим приміщенням, в якому зареєстроване її місце проживання, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися\~Цивільним Кодексом України та Житловим Кодексом України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору дарування від 04.09.2007 року (а. с. 6-7), витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 15928824 від 14.09.2007 року (а. с. 8), технічного паспорту на житловий будинок приватного житлового фонду від 22.06.2007 року (а. с. 9-13) [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] . Як вбачається з довідок № 944 від 19.09.2019 року, № 1000 від 09.10.2019 року, виданих Виконавчим комітетом Арцизької міської ради Одеської області відповідач [PERSON] дійсно зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а. с. 15, 18). Факт відсутності відповідача у вищезазначеному будинку підтверджується актом від 11.09.2019 року, згідно якого [PERSON] з 20.11.2014 року за вказаною адресою не проживає (а. с. 14). Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Права власника житлового будинку, квартири визначені\~ст. 383 ЦК України\~та\~ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до положень частини 1\~статті 71 ЖК України\~при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Тимчасова відсутність особи повинна бути безперервною, та за визначеним частиною 1\~статті 71 ЖК України\~загальним правилом не повинна перевищувати шести місяців. Початок спливу часу відсутності визначається з дня не проживання особи в займаному приміщенні. Епізодична поява особи в жилому приміщенні лише для виду з метою його утримання не може розглядатися як повернення, що перериває сплив шестимісячного строку. Згідно ст. 72 ЖК України\~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, встановивши, що [PERSON] не проживає у спірному житловому будинку понад шість місяців без поважних причин, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] . Відповідно до положень ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України,\~судові витрати покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Тому, з відповідача на користь позивачки слід стягнути 768,40 грн. сплаченого судового збору, відповідно до квитанції (а. с. 1). На підставі ст. 41 Конституції України, ст. ст. 72, 150 ЖК України,

Outcome: approved