Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-13 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] [INFO]. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивачка посилається на те, що протягом 2006 року між [PERSON] та [PERSON] були близькі відносини, внаслідок чого [INFO] року у позивачки народився син - [PERSON]. Батьком дитини записано відповідача, за взаємною згодою та спільною заявою батьків дитини. Неповнолітній [PERSON] перебуває повністю на утриманні та вихованні позивачки. Батько дитини (відповідач) ухиляється від виконання своїх обов'язків, що привело до звернення позивачки до Покровського районного суду у 2009 році із позовною заявою про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Між тим відповідач продовжував нехтувати своїми обов'язками щодо утримання неповнолітньої дитини, що призвело до подання ВДВС Покровського РУЮ до Покровського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області повідомлення про злочин від 24.12.2014 року за ст. 164 КК України/злісне ухилення від сплати аліментів на утримання дитини. Крім того, [PERSON] з 2009 року не приймає участі у вихованні дитини, аліментів на утримання сина не надає, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з сином в повному обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає сину доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини в зв'язку з винною поведінкою батька ([PERSON].), свідомого нехтування ним своїми обов'язками. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, та просила його задовольнити, посилаючись на вимоги викладені в позовній заяві, та пояснила, суду що з відповідачем у шлюбі не перебували. Не проживають разом вісім років, за цей час батько дитини брав дитину до себе декілька разів, водив по селі при цьому перебуваючи в нетверезому стані. Коли дитина була в батька вона була недоглянутою. Дитина не бажає спілкуватись з батьком, батька не поважає. Для того, щоб купити дитині одяг, батько брав за весь час тільки три рази. Відповідач не цікавиться навчанням та життям дитини, цим займається тільки позивачка. Коли від'їжджає за кордон відповідач починає турбувати дитину. Після дзвінка сина вона приїхала з-закордону, щоб забрати його з собою, знайшла дитину вдома в чужих людей, з батьком, який зовнішньо був нетверезий. До дитини позивачка дзвонить декілька разів на день. На дні народження відповідач дитину не вітає, на свята дитину ніколи не брав, нікуди не водив. В школу ніколи не з'являється. Після спілкування дитини з батьком, син вирішив, що краще красти, ніж працювати. Представник позивачки позовні вимоги підтримав, посилаюсь на вимоги викладені в позовній заяві. Та пояснив, що відповідного до договору найму дитина, коли мати відсутня в країні проживає в найманому будинку, наглядає за дитиною [PERSON] за договором про надання послуг. Відповідач негативно впливає на дитину та загрожує здоров'ю дитини. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав. Та пояснив, що на даний момент проживає в незареєстрованому шлюбі з жінкою в с. Орестопіль, в його цивільної дружини є двоє дітей. Останній раз спілкувався з дитиною на тому тижні, заїжджав до школи на перерві. Дитина ходе до третього класу, як звати класну керівницю дитини не пам'ятає. Інтересів сина не знає. З одягу останній раз синові купляв тапки. В минулому році купляв синові штани та обувачку. Представник третьої особи: Відділу опіки та піклування Великомихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області в судовому засіданні позов підтримала та суду пояснила, що скарг зі школи на дитину не було, дитина активна, уроки вчить, добре вихована, скарг не неї зі школи не має. Батько життям дитини не переймається, роботу шукати не хоче, хорошого впливу від батька не має. На зборах опікунської ради відповідач заявляв, що аліменти не сплачує, декілька разів щось купляв, але чеків не має. Відповідач судимий. В новій сім'ї батька є хворі на туберкульоз, є загроза для дитини. Вважає, що він ухиляється від виконання батьківських обов'язків. Представник третьої особи: Служби у справах дітей Покровської РДА Покровського району Дніпропетровської області в судовому засіданні позов підтримала та пояснила суду, що два тижні тому заїжджала до родини [PERSON], умов проживання для дитини не має, жінка хвора на туберкульоз, є загроза здоров'ю дитини при спілкуванні з батьком, потрібна постійна профілактика. Свідок [PERSON] суду показала, що позивачку [PERSON] вона знає з самого дитинства, вона рано втратила батьків. Її сина вона вважає онуком. Вони з сином проживають у неї більше десяти років. Коли відповідач приходив за дитиною завжди був напідпитку, тверезим не приходив. Матір повністю утримує дитину, батько не допомагає. На її думку гарного впливу в батька на дитину немає. З дитиною не розмовляє про навчання, може приходити пізно і забирати сина. Лікуванням займається мати. Батько дитину на гуртки ніколи не водив. Відповідач ухиляється від батьківських обов'язків. Свідок [PERSON] суду показала, що працює в школі вчителем. Дитину в школу приводить мати, завжди охайний, чистий, зв'язок з матір'ю постійно підтримує, постійно балакає про маму, домашнє завдання завжди виконане. Батька вона знає, він ніколи не цікавився навчанням дитини, не питав, що йому потрібно. Чула, що веде нехороший спосіб життя, випиває, вважає, що батько не може дати дитині нічого хорошого. Дитина ввічлива, доброзичлива, вихована завдяки матері. Бажання в батька змінитися на краще не має. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. В постанові № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 19 грудня 2008 р.), а саме в пункті 15 зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. В пункті 16 даної постанови зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати п до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Приписами статті 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Звертаючись до суду з даним позовом позивачка посилається на те, батько дитини (відповідач) ухиляється від виконання своїх обов'язків, що привело до звернення позивачки до Покровського районного суду у 2009 році із позовною заявою про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Між тим відповідач продовжував нехтувати своїми обов'язками щодо утримання неповнолітньої дитини, що призвело до подання ВДВС Покровського РУЮ до Покровського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області повідомлення про злочин від 24.12.2014 року за ст. 164 КК України/злісне ухилення від сплати аліментів на утримання дитини. Крім того, [PERSON] з 2009 року не приймає участі у вихованні дитини, аліментів на утримання сина не надає, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з сином в повному обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає сину доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти. Як слідує з матеріалів справи, відповідач являється рідним батьком [PERSON], [INFO]. (а.с.5). Згідно копії виконавчого листа виданого Покровським районним судом Дніпропетровської області по справі №2-851(09) за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів судом вирішено стягувати щомісячно з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] (а.с. 6). Згідно подання ВДВС Покровського РУЮ до Покровського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області про повідомлення про вчинення кримінального правопорушення в порядку ст. 214 КПК України видно, що було направлено питання щодо притягнення до кримінальної відповідальності [PERSON], [INFO], за ознаками злочину передбаченого ст. 164 КК України, за злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду аліментів на утримання дитини або дітей. (а.с. 7-8). Згідно висновку органу опіки та піклування Великомихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав у відношенні малолітнього [PERSON], [INFO] від 12.09.2016 року № 609 було вирішено прийняти рішення, щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав у відношенні малолітнього [PERSON], [INFO] на розсуд суду. (а.с. 32-33). Відповідно до ст. 39 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави - учасниці вживають всіх необхідних заходів для сприяння фізичному та психологічному відновленню та соціальній інтеграції дитини, яка є жертвою будь-яких видів нехтування, експлуатації чи зловживань, катувань чи будь-яких жорстоких, нелюдських або принижуючих гідність видів поводження, покарання чи збройних конфліктів. Таке відновлення і реінтеграція мають здійснюватися в умовах, що забезпечують здоров'я, самоповагу і гідність дитини. Відповідно до положень принципу № 6, принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання; ця відповідальність покладена переш за все на батьків. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. З урахуванням викладеного, суд вважає, що доводи, на які посилається позивачка, вимагаючи позбавлення батьківських прав відповідача, є такими, що заслуговують на застосування такого крайнього заходу впливу, яким є позбавлення батьківських прав щодо дитини.

Outcome: approved