Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] , мешканця [ADDRESS] , третіх осіб : Органу опіки та піклування Жубровицької сільської ради Олевського району вул. Шевченко , 14 : Служби у справах дітей Олевської районної державної адміністрації , м. Олевськ вул. Свято Миколаївська ,4 ; Коростенської місцевої прокуратури м. Олевськ вул. З.Космодем'янської , 2 про позбавлення батьківських прав на дитину та стягнення аліментів на утримання дитини. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала повністю , з підстав зазначених в позові і просить їх задовольнити в повному обсязі . Відповідач позов визнав повністю і не заперечує стосовно його задоволення , оскількі вважає , що це не його діти . Представник служби у справах дітей Олевської РДА не заперечує стосовно задоволення позову і підтримала позовні вимоги позивачки , вважаючи що в даному випадку відповідача слід позбавити батьківських прав та стягнути аліменти на утримання дітей , оскількі останній умисно ухиляються від виконання своїх обов? язків по вихованню та утриманню дітей і не заперечує стосовно задоволення позову. Представник органу опіки та піклування в судове засідання не з'явився але звернувся до суду з письмовою заявою про розгляд справи у відсутності представника та підтримання позову . Прокурор в судове засідання не з'явився , не провідомив суд про поважні причини неявки в судове засідання , а тому суд приймаючи до уваги думки сторін , трерьої особи приходить до висновку про розгляд справи у відсутність прокурора , посилаючись на положення Пленуму Верховного суду України де у пункті 4 Постанови від 30 березня 2007 року №3 « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав » зазначено , що суд може залучити до участі у справі прокурора для надання висновку , що на думку суду є правом суду , а не обов'язку забезпечувати участь прокурора у процесі . Судом встановлено , що відповідач [PERSON] є батьком малолітніх дітей : [PERSON] та [PERSON] , мешканців с. Жубровичі ( а.с. 5,9,10 ) , які знаходяться на утриманні та вихованні позивачк , тітки дітей зі сторони матері . Мати дітей померла [INFO] . З цього часу відповідача будь-якої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає , участі у вихованні дитини не приймає , що знайшло своє підтвердження в матеріалах справи , висновках третіх осіб , поясненнях позивачки та показаннях свідків : [PERSON] , [PERSON] . Відповідач позов визнав повністю але дій направлених на встановлення факту свого батьківства до вище зазначених дітей не бажає , що ставить суд під сумнів твердження відповідача , що малолітні діти походять не від нього , а від іншої особи . Відповідно до висновку органу опіки та піклування Жубровицької сільської ради Олевського району встановлено доцільність позбавлення батьківських прав відповідача стосовно його малолітніх дітей ( а.с. 2 ) . Позивачка має реальну можливість утримувати та виховувати дітей , що знайшло своє підтвердження при розгляді справи . Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття . Із змісту ч. 3 ст. 181 СК України вбачається, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також ст. 183 СК України передбачає, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину , визначається судом. В ч.1 ст. 184 СК зазначено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі , а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст.191 зазначеного Кодексу убачається , що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. В п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 « Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства , материнства та стягнення аліментів » зазначено , що вирішуючи питання щодо розміру аліментів , суд повинен ураховувати : стан здоров'я , матеріальне становище дитини і платника аліментів ; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей , непрацездатних чоловіка , дружини , батьків , повнолітніх дочки , сина ; інших обставини , що мають істотне значення . В ст.165 СК України зазначено , що з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків , опікун , піклувальник , особа , в сім'ї якої проживає дитина , інший дитячий заклад , у якому вона перебуває ; орган опіки та піклування; прокурор ; сама дитина , яка досягла чотирнадцяти років. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Так , відповідно до змісту п.2,4 ч.І ст.164 СК України мати , батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав , якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини . В свою чергу Пленум Верховного суду України у пункті 16 Постанови від 30 березня 2007 року №3 « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав » роз'яснив , що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце , коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини її навчання , підготовку до самостійного життя , зокрема : не забезпечують необхідного харчування , медичного догляду , лікування дитини , що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання ; не спілкуються з дитиною в обсязі , необхідному для її нормального самоусвідомлення ; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей ; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі ; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу ; не створюють умов для отримання нею освіти . Зазначені фактори , як кожен окремо , так і в сукупності , можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків , свідомого нехтування ними своїми обов'язками . Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини , захист її інтересів , на відібрання дитини в інших осіб , які незаконно її утримують , та ін.) , що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею є крайнім заходом впливу на осіб , які не виконують батьківських обов'язків , а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного , всебічного , об'єктивного з'ясування обставин справи , зокрема ставлення батьків до дітей. Декларація прав дитини від 20 листопада 1959 року містить принцип 6, за яким малолітню дитину не слід , крім тих випадків , коли є виняткові обставини , розлучати зі своєю матір'ю. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років зазначено в ст.6 СК України . Відповідно до ч.І ст.141 СК України мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. На підставі наведеного та встановленого, суд приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню , оскільки відповідач умисно ухиляються від обов'язку матеріально утримувати малолітніх дітей , не приймає участі у їх вихованні , не цікавиться про фізичний і духовний розвиток дітей , не підтримує будь-яких родинних стосунків з дітьми , а тому суд приходить до висновку про позбавлення батьківських прав відповідача стосовно його малолітніх дітей , є законним і обгрунтованим і не суперечить інтересам малолітніх дітей .

Outcome: approved