Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом в якому зазначила, що 08.09.1990 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем у Клепачівській сільській раді Славутського міськвиконкому Хмельницької області, актовий запис №9. Від шлюбу в них є двоє повнолітніх дітей. Позивачка просить розірвати шлюб з відповідачем посилаючись на те, що шлюбні відносини між ними давно припинені, а сам шлюб існує формально. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки, спільне господарство вони давно не ведуть. Позивачка зазначила, що всі спроби на примирення не дали позивного результату, переконана, що подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини з відповідачем немає. Позивачка в судове засідання не зявилася, але подала до суду заяву в якій просила розгляд справи проводити у її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, проте подав до суду заяву в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги визнає, вважає, що вжиття заходів щодо примирення подружжя є недоцільним. У відповідності до ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного кодексу України. Згідно зі ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, оскільки встановлено факт припинення між ними сімейних стосунків, відсутність взаємоповаги та взаєморозуміння, тому їхній шлюб є формальністю, яку зберігати не доцільно. Таким чином, суд вважає, що сім'я сторін розпалася остаточно, відновити її вже неможливо і тому шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином з відповідача на користь позивачки слід стягнути судовий збір в розмірі 640 гривень.

Outcome: approved