Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

\~\~\~ Позивачка звернулася до суду з позовом в якому просе розділити майно яке було придбано нею та відповідачем в період шлюбу, а саме : автомобіль [NUMBER], виділивши автомобіль відповідачу ,а з нього стягнути компенсацію вартості ? частини автомобіля. В обгрунтування позову в судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали щодо розподілу майна та уточнили , що погоджуюься отримати компенсацію вартості ? частини автомобіля відповідно до експертного дослідження наданого представником відповідача. Представник відповідача позовні вимоги не визнала пославшись на те, що сторони мали усну домовленість про розподіл майна , таким чином, що відповідач отримує автомобіль а позивачці він сплатить компенсацію за частину автомобіля, що підтверджується роздруківками з рахунку позивачки. А крім того сторона по справі не внесла кошти депозитний рахунок суду в разі якщо річ неподільна (автомобіль річ неподільна). Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи суд находить позовні вимоги ,які підлягають задоволенню. Встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 17.09.2004 року по 29.01.2015 рік . В період шлюбу 22.06.2012 року сторони придбали автомобіль у кредит , який зареєстрували на імя відповідача. Вказаний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу(стаття 60,69 СК України, ч.3ст.368 ЦК України) відповідно до ч.2,3ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за вийнятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, як що інше не встановлено шлюбним договором чи законом. В судовому засідання сторони погодилися з вартістю спірного автомобіля, що визначено звітом про незалежну оцінку ПП «Брусилів-сервіс» станом на 05.05.2017 року, який наданий представником відповідача і виконаний на замовлення відповідача(а.с.128-136) . Відповідно до акту оцінки транспортного засобу виконаного вартість колісного транспортного засобу становить в сумі 167 804 грн. Доводи представника відповідача про те, що між сторонами відбувся усний договір розподілу майна по якому відповідач забрав автомобіль, а позивачці він сплачував перераховуючи кошти на її рахунок грошову компенсацію вартості автомобіля, безпідставні, оскільки, позивачка заперечила щодо усної домовленості про розподіл автомобіля. Кошти на її рахунок відповідач перераховував, але це кошти на утримання дітей які залишилися проживати з нею. А крім того при перерахуванні коштів відповідач не вказував, що це компенсація за автомобіль. Крім того суд звертає увагу, що сторони розірвали шлюб 29.01.2015 року , а відповідно до виписки з картки позивачки перерахування здійснювалися нерегулярно різними сумами в лютому , березні, квітні, травні, липні , вересні та листопаді 2015 року , тобто говорити про те, що була домовленість виплачувати компенсацію в ці місяці та в ті суми які різнилися за своїми розмірами не можу бути доказом сплати частки вартості автомобіля та доказом існування усної домовленості. Способи та порядок поділу майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, регламентуються ст.71 Сімейного кодексу України, якою передбачено, що майно, яке є обєктом спільної сумісної власності подружжя, підлягає розподілу між ними в натурі. Договір про поділ майна може бути посвідчений нотаріусом незалежно від розірвання шлюбу. Такого договору то б то нотаріально посвідченого не надано до суду і доказів про його існування теж. Частина 3 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України та статті 60 Цивільного процесуального кодексу України покладають на кожну сторону обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Згідно статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доводи представника відповідача про те, що сторони не внесли кошти на депозитний рахунок суду вартості неподільної речі(автомобіль) і при відсутності погодження отримати компесацію у позові неохідно відмовити , посилаючись на практику Верховного Суду України, безпідставні. Відповідно до п.25 постанови пленуму Верховного Суду України №11 від 21.11.2007 року «Про практику застосування сулами законодовства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено ,що вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частини 4,5ст.71 СК України щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. В дано випадку невнесення відповідачем суми компенсації на депозитний рахунок суду не перешкоджає в разі задоволення позовних вимог отримати цю суму компенсації в порядку виконання рішення суду. У вказаному випадку позивач звернулася до суду про отримання грошової компенсації, то б то вона погодилась її отримати, тому попереднє внесення компенсації відповідачам на депозитний рахунок суду не є обовязковою умовою розгляду спору, окрім того автомобіль вже перебуває у володінні і власності відповідача. Посилання представника відповідача на застосування практики розгляду справ про розподіл майна що унеможливлює стягнення компенсації не стосується зазначеної справи. Спірний автомобіль придбаний сторонами в період шлюбу тому є майном подружжя. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві-пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Суд стягнує з [PERSON] а судовий збір в розмірі 839 грн.02 коп. на користь держави. Оскільки позивачка відповідно квитанції в березні 2016 року заплатила судовий збір в розмірі 1865 грн.02 коп. , тому їх необхідно повернути внесеного в більшому розмірі ніж встановленого законом сплаченого на користь управління державного казначейства по квитанції № ПН 3190 в березні 2016 року судовий збір у розмірі 1026 грн. На підставі ст.ст.60,71СК України, п.25 постанови пленуму Верховного Суду України №11 від 21.11.2007 року «Про практику застосування сулами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»,

Outcome: approved