Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-21 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом в якому зазначила, що вона є наймачем та зареєстрована у відомчій двохкімнатній квартирі [ADDRESS] . У вищевказаній квартирі крім позивачки зареєстрований також її колишній чоловік [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог позивачка вказала, що 24 грудня 2003 року їх шлюб з відповідачем був розірваний, та починаючи з березня 2005 року відповідач не проживає за зареєстрованим місцем свого проживання в [ADDRESS] , не сплачує комунальні платежі, не приймає участі в утриманні квартири, в квартирі відсутні його речі. При цьому, відповідач залишається зареєстрованим в [ADDRESS] , що створює перешкоди позивачці в отриманні субсидії та інших соціальних допомог. Враховуючи вищезазначене, позивачка просить суд, визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Судові витрати з відповідача просить не стягувати. Позивачка та її представник адвокат Павлушко Л.А. в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити. Проти заочного розгляду справи та ухвалення судом заочного рішення не заперечували. Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи, відзиву, не подавав. Статтею 280 ЦПК України\~передбачено, що\~у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, та не подано відзиву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, суд, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення по ній, на підставі наявних у справі доказів. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] повідомили суду, що вони на протязі тривалого часу є сусідами [PERSON] , та зазначили, що з 2005 року відповідач по справі [PERSON] не проживає за зареєстрованим місцем свого проживання в [ADDRESS] . Де на даний час проживає відповідач їм невідомо. Заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно акту обстеження матеріально - побутових умов проживання складеного Новоівницькою сільською радою Андрушівського району Житомирської області від 16 вересня 2020 року №266 та довідки виданої Комунальним підприємством Пролісок від 22 січня 2020 року №7 вбачається, що [PERSON] є наймачем, користувачем квартири в [ADDRESS] , та зареєстрована у вищевказаній квартирі разом зі своїм сином і колишнім чоловіком. Крім того, згідно вищевказаного акта обстеження матеріально - побутових умов проживання також вбачається, що [PERSON] сплачує комунальні послуги за зареєстрованим місцем свого проживання, утримує квартиру, а її колишній чоловік [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання не проживає понад п`ятнадцять років (а.с.5,35). Згідно довідки виданої військовою частиною [NUMBER] та виписки з протоколу №15 засідання житлової комісії від 24.04.1997 вбачається, що [PERSON] на законній підставі проживає по [ADDRESS] , в результаті обміну квартирами з громадянином [PERSON] в 2002 році (а.с.33-34). До складу сім`ї [PERSON] , яка зареєстрована і проживає в [ADDRESS] , належать: син - [PERSON] , колишній чоловік - [PERSON] (не проживає з березня 2005 року), що підтверджується довідкою виданої виконкомом Новоівницької сільської ради Андрушівського району Житомирської області від 16.09.2020 №726 (а.с.6). Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] вбачається, що 24 грудня 2003 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний, після державної реєстрації розірвання шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище [PERSON] (а.с.7). Згідно довідки виданої Комунальним підприємством Пролісок від 14 вересня 2020 року вих.№37 вбачається, що [PERSON] , яка проживає в [ADDRESS] , сплачує плату за надані комунальні послуги у вищевказаній квартирі (а.с.8). \~\~\~Статтею 41\~Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналася 17 липня 1997 року відповідно доЗакону України\~від 17\~липня 1997\~року №\~475/97-ВР\~«Про ратифікацію\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод»\~1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися й розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що передбачено і положеннями ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України, а обмеження чи втручання у право власника можливо лише з підстав, передбачених законом. Згідно зі\~статтею 47 Конституції України\~кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ч.ч.2, 3 ст.64 ЖК Української РСР до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Статтею 9 Житлового кодексу Української РСР\~передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до статті 71 Житлового кодексу Української РСР \~при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. \~Згідно статті\~72 Житлового кодексу Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц зроблено висновок щодо застосування статей\~71,\~72 Житлового кодексу Української РСР, який полягає в тому, що саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені\~статтею 71 Житлового кодексу Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись право (намір) ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Факт тимчасової відсутності фізичної особи і пов`язані з цим правові наслідки необхідно відмежовувати від факту постійної відсутності особи у житловому приміщенні у зв`язку з вибуттям наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті (стаття 107 Житлового кодексу Української РСР). \~\~Відповідно до\~ст.7\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні»\~№1382-ІУ\~від 11\~грудня 2003 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщення. Зазначена норма вказує на достатність рішення суду, яке набрало законної сили про визнання особи такою, що втратила право користування житлом для зняття її з реєстраційного обліку відповідним органом. \~\~Відсутність відповідача по справі [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання в [ADDRESS] , починаючи з березня 2005 року, без поважних причин та відсутність іншої домовленості між позивачкою та відповідачем, дають суду підстави зробити висновок, що відповідач, не проживаючи в спірній квартирі протягом строку, що перевищує шість місяців є таким, що втратив право користування житловим приміщенням, в зв`язку з чим поданий позов підлягає задоволенню в межах заявлених позовних вимог. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: approved