Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-28 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивачка звернулась до суду з цим позовом і вказала, що з 1968 року вона працювала в Криничанській центральній районній лікарні. З 2015 року її було переведено на посаду сестри медичної загально лікарняного персоналу. Відповідно до наказу № 71 К від 23 квітня 2020 року її було звільнено з займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, скорочення чисельності/або штату. Своє звільнення позивачка вважає незаконним та безпідставним. В обґрунтування чого позивачка зазначає, що порівняно з іншими працівниками, які залишились працювати, вона має більш високу кваліфікацію і продуктивність праці, крім того, вона довше них працювала у лікарні. Також позивачка вказує, що після звільнення з роботи їй не було повернуто трудову книжку, дивлячись на неодноразові звернення. Своїми діями відповідач завдав позивачці значних моральних страждань у зв`язку з приниженням її честі та гідності, а також ділової репутації. Тому позивачка звернулась до суду з цим позовом і просить поновити її на роботі на посаді сестри медичної загально лікарняного персоналу (по видачі листів непрацездатності) в Комунальне підприємство «Комунальне некомерційне підприємство «Центральна лікарня» Криничанської селищної ради»; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24 квітня 2020 року до дня поновлення на роботі, а також стягнути з відповідача 20000 гривень моральної шкоди. \~ \~ \~ \~Представник відповідача в судовому засіданні з вимогами позивачки не погоджується, вважає позов безпідставним. Зазначив, що скороченню підлягала посада, а не особа, позивачка працювала на посаді сестри медичної загально лікарняного персоналу та займалась виключно оформленням листів непрацездатності. У зв`язку зі складністю фінансування медичної галузі та недоцільністю утримання вказаної штатної одиниці, керівником закладу було прийнято рішення про скорочення посади. За час роботи на вказаній посаді позивачка зарекомендувала себе не з найкращого боку, оскільки систематично допускала помилки у своїй роботі. У день звільнення, 24 квітня 2020 року о 15:00 годині позивачка була відсутня на робочому місці, через що не виявилось можливості вручити їй трудову книжку, про що було складено відповідний акт. 27 квітня 2020 року комісією у складі головної медичної сестри, юрисконсульта та інспектора з кадрів було повідомлено позивачці про наявні вакантні посади, одна остання відмовилась від них. Також позивачка відмовилась від ознайомлення з наказом про звільнення та отримання трудової книжки, про що також було складено відповідний акт. В задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі. \~ \~ \~ \~Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази суд вважає, що вимоги позивачки задоволеними бути не можуть. Судом встановлено, що 1968 року вона працювала в Криничанській центральній районній лікарні. З 2015 року її було переведено на посаду сестри медичної загально лікарняного персоналу. \~ \~ \~ \~Наказом № 71 К від 23 квітня 2020 року [PERSON] було звільнено з займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, скорочення чисельності/або штату. \~ \~ \~ \~Згідно з п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України\~трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Частиною другою\~ст. 40 КЗпП України\~передбачено, що звільнення з підстав, зазначених, зокрема у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Згідно з частинами 1 та 3\~ст. 49-2 КЗпП України\~про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Як роз`яснено у пункті 19\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді спорів про звільнення за п. 1 ч.1\~ст. 40 КЗпП України\~суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч.2 ст.\~40, ч.3 ст.\~49-2 КЗпП України\~щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Як вбачається з наявного в матеріалах справи наказу відповідача № 11 від 19 лютого 2020 року про скорочення посад та про наступне звільнення 3 штатних посади медичних сестер загальнолікарняного персоналу, на одній з яких працювала позивачка, були скорочені. Про наступне звільнення позивачка була попереджена відповідачем 24 лютого 2020 року, поставивши в попередженні свій підпис і зробивши відмітку про свою незгоду, але наказ про скорочення позивачкою оскаржений не був. В той же день 24 лютого 2020 року відповідач запропонував позивачці з метою працевлаштування 2 посади медсестри в інших відділеннях, але позивачка від запропонованих посад відмовилась і відмовилась підписувати повідомлення, про що відповідачем був складений відповідний акт від 24 лютого 2020 року. Тому відповідачем 23 квітня 2020 року був виданий наказ № 71К про звільнення трьох медичних сестер загальнолікарняного персоналу, в тому числі і позивачки. Проте згідно складеного відповідачем акту від 24 лютого 2020 року позивачка була відсутня на робочому місці, а 27 квітня 2020 року позивачка відмовилась ознайомлюватись з наказом про її звільнення та отримати трудову книжку, про що відповідачем був складений відповідний акт. В той же день 27 квітня 2020 року позивачка відмовилась від запропонованих їй відповідачем вакантних посад для працевлаштування, про що свідчить акт від 27 квітня 2020 року. Наведені обставини свідчать про дотримання відповідачем вимог вищезазначеного трудового законодавства при звільненні позивачки. Суд не може прийняти до уваги незгоду позивачки із своїм звільненням в зв`язку з неправильним на думку позивачки скороченням штатів, оскільки про таке скорочення позивачка була сповіщена вчасно і наказ про скорочення посад не оскаржила. Тому суд, враховуючи наведене та відсутність в штатному розкладі відповідача посади, з якої була звільнена позивачка, приходить до висновку про неможливість поновлення позивачки на посаді сестри медичної загальнолікарняного персоналу, що обумовлює висновок суду про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення оплати за час вимушеного пргулу. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed