Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що вона з 06.06.2012 року по 11.09.2013 року працювала на посаді в.о. доцента кафедри суспільних і політичних дисциплін у Державному вищому навчальному закладі «Київський університет управління та підприємництва». В день звільнення з позивачкою розрахунок проведений не був. За рішенням Подільського районного суду м. Києва від 14.05.2014 року з Державного вищого навчального закладу «Київський університет управління та підприємництва» на користь [PERSON] було стягнуто зарплату в розмірі 5 337 гривень 67 копійок, середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 12.09.2013 року по 10.12.2013 року в розмірі 9 973 гривні 12 копійок та моральну шкоду в розмірі 3 000 гривень. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 06.08.2014 року зменшено розмір моральної шкоди до 500 гривень, в іншій частині рішення Подільського районного суду м. Києва від 14.05.2014 року залишено без змін. 09.09.2014 року позивачці були сплачені кошти за вказаними рішеннями. [PERSON] вважає, що відповідач зобов'язаний сплатити їй середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 12.12.2013 року по 08.09.2014 року в розмірі 28 516 гривень 89 копійок. Також позивачка зазначає, що їй завдана моральна шкода, оскільки вона душевно страждала та хвилювалась через систематичне нагадування відповідачу про борг. Діями відповідача був порушений життєвий уклад позивачки, оскільки [PERSON] змушена була витрачати багато часу на відстоювання своїх прав у суді. Моральну шкоду позивачка оцінює у 30 000 гривень. Позивачка просить стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 28 516 гривень 89 копійок та моральну шкоду в розмірі 30 000 гривень. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги з тих же підстав, просила позов задовольнити, не заперечувала проти постановлення заочного рішення по справі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, тому суд вважав за можливе розглядати справу за відсутності відповідача і постановити заочне рішення. Вислухавши позивачку, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] працювала у Державному вищому навчальному закладі «Київський університет управління та підприємництва» на посаді в.о. доцента кафедри суспільних і політичних дисциплін з 06.06.2012 року по 11.09.2013 року. Згідно з наказом відповідача від 09.08.2013 року за №55-3 позивачку було звільнено з займаної посади у зв'язку із закінченням строку трудового договору на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України. В день звільнення з позивачкою повний розрахунок проведений не був. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 14.05.2014 року з Державного вищого навчального закладу «Київський університет управління та підприємництва» на користь [PERSON] було стягнуто заборгованість при звільненні у розмірі 5 337 гривень 67 копійок, середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 12.09.2013 року по 10.12.2013 року в розмірі 9 973 гривні 12 копійок та моральну шкоду в розмірі 3 000 гривень (а.с.7-8 - копія рішення). Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 06.08.2014 року зменшено розмір моральної шкоди до 500 гривень, в іншій частині рішення Подільського районного суду м. Києва від 14.05.2014 року залишено без змін (а.с.9-11 - копія рішення). З листа Головного управління державної казначейської служби у м. Києві від 18.09.2014 року за №09-08/1037-13838 (а.с.12) вбачається, що 09.09.2014 року з рахунку Державного вищого навчального закладу «Київський університет управління та підприємництва» на користь [PERSON] списано 500 гривень на відшкодування моральної шкоди, 5 377 гривень 67 копійок - заборгованість при звільненні та 9 973 гривні 12 копійок - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Позивачка просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 12.12.2013 року по 08.09.2014 року в розмірі 28 516 гривень 89 копійок. Розраховуючи суму середнього заробітку, позивачка посилалась на те, що кількість фактично відпрацьованих робочих днів за два останні місяці роботи - 44, розмір середньоденної заробітної плати становить 155 гривень 83 копійки, а затримка розрахунку 183 дні (грудень 2013 року - 14 робочих днів, січень 2014 року - 21 робочий день, лютий 2014 року - 20 робочих днів, березень 2014 року - 20 робочих днів, квітень 2014 року - 21 робочий день, травень 2014 року - 19 робочих днів, червень 2014 року - 19 робочих днів, липень 2014 року - 23 робочих дні, серпень 2014 року - 20 робочих днів, вересень 2014 року - 6 робочих днів).Отже, середній заробіток розраховано за формулою 6 856,52 грн. : 44 = 155,83 грн. х 183 дні = 28 516 гривень 89 копійок. Розрахунки позивачки відповідачем не спростовані. Отже, оскільки розрахунок з позивачкою був проведений лише 09.09.2014 року, з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за період з 12.12.2013 року по 08.09.2014 року в розмірі 28 516 гривень 89 копійок. Позивачка також просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 30 000 гривень, оскільки вона морально страждала та хвилювалась через систематичні нагадування відповідачу про борг, був порушений її життєвий уклад, вона змушена була витрачати час на відновлення своїх прав. Статтею 237-1 КЗПП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачка була звільнена у вересні 2013 року, а розрахунок з нею був проведений у вересні 2014 року. Через нестачу коштів позивачка страждала, змушена була докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Тому, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на відшкодування позивачці моральної шкоди 500 гривень. Таким чином, враховуючи викладене вище, суд вважає, що позов в судовому засіданні доведений частково, а тому підлягає частковому задоволенню. Стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір. На підставі наведеного, ст.ст. 116, 117, 231, 233, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial