Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання договору дарування недійсним, посилаючись на те, що нерухоме майно, що є предметом договору дарування квартири знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Вказана квартира належала позивачці [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] 07.06.2013 року за №1430. У жовтні 2017 року відповідач - [PERSON] повідомив її, що це його квартира, яку вона йому подарувала. Про існування договору дарування вона взагалі не знала, копії договору дарування вона не має, а тому звернулась за правовою допомогою до адвоката, який повідомив її, що з інформації, яка містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно він дізнався, що 02.08.2013 року за №2114 приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] було посвідчено договір дарування квартири на користь відповідача [PERSON]. В позові зазначає що вона мала намір на укладання договору довічного утримання і не мала наміру дарувати квартиру синові, вважає що відповідач ввів її в оману щодо правової природи договору дарування оскільки відповідач обманним шляхом змусив її підписати договір дарування, повідомивши її, що необхідно «дооформити» якісь документи на квартиру у нотаріуса, для чого необхідно зявитись до нотаріальної контори та підписати якісь папери. За цих умов вона погодилась підписати договір, тому текст договору вона не читала, вважаючи, що в договорі передбачені права і обовязки сторін, про які вони домовились із відповідачем. Просить суд визнати недійсним договір дарування квартири на користь [PERSON] посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] 02.08.2013 року за №2114. В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача за дорученням [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти позовних вимог. Приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що нею дійсно був оформлений договір дарування квартири і вона сторонам роз»яснювала наслідки укладення договору. Можливо позивач не зрозуміла природу укладення даного договору. В вирішенні спору покладалась на думку суду. Відповідно до п.3 розділу Х11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-У111 «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. У зв»язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України, який вступив в дію 15.12.2017 року. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 717 ЦК за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Виходячи зі змісту ст. ст. 203, 717 ЦК, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не тільки про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. Договір, що встановлює обовязок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь- яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Згідно із ч. З ст. 203 ЦК волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Частиною першою ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Згідно ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. В судовому засіданні встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] належала позивачці [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] 07.06.2013 року за №1430. При допомозі юриста, з інформації, яка містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно позивачка [PERSON] у жовтні 2017року дізналася, що 02.08.2013 року за №2114 приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] було посвідчено договір дарування квартири на користь відповідача [PERSON]. Яку зазначає представник позивача, [PERSON] при підписанні договір дарування квартири на користь відповідача [PERSON] мала намір скласти договір довічного утримання, оскільки є людиною похилого віку, постійно потребує сторонньої допомоги, підтримки і додаткових матеріальних коштів на ліки та її утримання, водночас відповідач позивачку не доглядав і не підтримував. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку що підписуючи документи у нотаріуса позивачка [PERSON] помилялася щодо правової природи правочину, а договір дарування квартири, укладений натомість, не відповідає її внутрішній волі щодо правової природи й змісту правочину в силу життєвих обставин, що склалися. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, вислухавши представників сторін, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до\~ст.1 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку що позивачем доведено в судовому засіданні обставини, на які вона посилалася як на підставу своїх позовних вимог а тому позов підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved