Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-14 00:00:00

Позивачка звернулась з позовом до відповідача про надання дозволу на виготовлення проїзного документу - паспорту громадянина України неповнолітньому сину [PERSON], [INFO] р. н. та надання їй дозволу на тимчасовий виїзд з неповнолітнім сином без згоди батька до країн Шенгенської Угоди до досягнення сином 16 років. Позивачка в обґрунтування позовних вимог зазначила, що вони з відповідачем проживали в шлюбі з 28.12.1995 року, і за рішенням Хустського районного суду від 21.12.2016 року шлюб між ними розірвано. Неповнолітнього сина, який народився у них в шлюбі - [PERSON], 2010 р.н., залишено на вихованні та утриманні біля неї, з відповідача визначено стягнення аліментів у її користь для утримання дитини в розмірі по 600 гривень щомісячно до досягнення дитиною повнолітнього віку. Після чого за рішенням Хустського районного суду від 02.10.2017 року розмір аліментів що підлягають стягненню з відповідача збільшено до 1000 гривень. Аліментні обов'язки відповідач не виконував та не брав участі у виховані дитини, постійно мав заборгованість по виплаті аліментів, однак на час розгляду справи в суді заборгованість погасив. На даний час вона утримує та виховує неповнолітнього сина, який часто хворіє і у нього діагностовано кісту прозорої перегородки головного мозку (порожнини Верге). З метою надання лікування дитині вона має намір виїхати на лікування до Чеської республіки. Матеріальну підтримку та умови для проживання їй буде надавати рідна сестра, яка поживає в Чеській республіці, куди вона має намір поїхати для повного діагностичного обстеження. Для виїзду дитини за кордон необхідна згода обох батьків, однак через відмову відповідачем у добровільному порядку надати згоду та його самоусунення від участі у вихованні та утриманні дитини вона позбавлена можливості отримати таку згоду відповідача. Виходячи з наведених у заяві обставин позивачка просила суд ухвалити рішення про задоволення позову. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позовні вимоги підтримала, та подала заяву про зміну предмету позову, змінивши період виїзду дитини за кордон з 01.03.2018 року по 01.03.2019 рік. З посиланням на встановлені в судовому засіданні докази просила суд задовольнити позовні вимоги в повному об'ємі. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги не визнали. Заперечуючи позов, відповідач посилався на те, що позивачка вивезе дитину за кордон і він ніколи не зможе побачитися з сином. Крім того, він сумнівається у достовірності наданих позивачкою документів про встановлений у дитини діагноз. На даний час він повністю погасив усю заборгованість по оплаті аліментів і належним чином виконує обов'язок по їх виплаті на користь позивачки. Вважає за необхідне повторно провести огляд сина лікарями у його присутності. Представник відповідача [PERSON] у своїх запереченнях також пояснила, що вимоги позивачки є неконкретизованими і надані докази про наявність захворювання у дитини не становлять термінової та невідкладної допомоги чи лікування за кордоном. При цьому, такий характер захворювання виліковуються попід час росту та розвитку дитини. Просила суд відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи - Хустського РДА Вайнраух Л.Й. подала до суду письмову заяву, з клопотанням про розгляд справи у відсутності їхнього представника, викладені у висновку органу опіки та піклування обставини про доцільність надання позивачці дозволу на вивезення дитини за кордон без згоди батька повністю підтримує. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи та дослідивши наявні в провадженні письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов слід задовольнити частково з таких підстав. Як вбачається із матеріалів справи, позивачка та відповідач проживали в шлюбі, який розірваний за рішенням Хустського районного суду від 21.12.2016 року. Від даного шлюбу у сторін народився син - [PERSON], [INFO] р. н., про що зроблений актовий запис №115 від 16.08.2010 року виконкомом Вишківської селищної ради Хустського району Закарпатської області. Наведені обставини стверджуються відповідним рішенням суду та свідоцтвом про народження дитини. В судовому засіданні з пояснень учасників судового розгляду встановлено, що неповнолітній син сторін - [PERSON], [INFO] знаходиться на утриманні та вихованні матері - [PERSON]. Як встановлено з матеріалів справи у судовому засіданні, позивачка має намір на поїздку разом з дитиною до Чехії для проведення його обстеження та можливого лікування, через виявлене захворювання у дитини. Забезпечити можливість такої поїздки за кордон позивачка може за участі та допомоги рідної сестри, що проживає в Чеській республіці та висловила наміри у наданні їй такої матеріальної допомоги із забезпеченням житлом. Згідно відповіді на запит адвоката, наданої з Хустської районної поліклініки за №533/01-8 від 10.08.17 р. неповнолітній [PERSON], [INFO] р. н., мешканець смт. Вишково вул. Молодіжна №13, Хустського району,проходив обстеження та лікування в стаціонарному відділенні Хустської районної лікарні з 17.04.2017 року по 27.04.2017 рік, з діагнозом: Мозкова циркуляторна енцефалопатія з розладами поведінки на фоні внутрічерепної гіпертензії (порожнина Верге). Через вказаний діагноз дитина взята на диспансерний облік дитячим невропатологом і періодично проходить курси лікування з приводу даного захворювання. Вказаний діагноз неповнолітнього [PERSON] встановлений проведеною магнітно-резонансною томографією №1704126845 від 12.04.2017 року, проведеною Євромед-Ценром в м. Хуст. Для виїзду за кордон позивачці необхідно виготовити документи для виїзду дитини за кордон. Порядок проведення такого виготовлення документів та виїзду можливий при наявності письмової згоди батька дитини. Отримати таку згоду позивачка не має можливості через небажання останнього у наданні добровільної згоди і дана обставина стверджена в судовому засіданні. При цьому, судом в ході розгляду справи отримано висновок органу опіки та піклування Хустської районної державної адміністрації за №01-9/1712 від 27.11.2017 р., яким, визнано за доцільне в інтересах дитини та можливості забезпечення її лікування надати дозвіл на виїзд [PERSON], 2010 р. н. до Чеської республіки строком на один рік без згоди батька у супроводі матері та надання дозволу на виготовлення дитині проїзного документу. За змістом положень ст.ст. 141, 150-152, 155, 157 СК України, батьки мають рівні права і обов'язки щодо дитини, зобов'язані забезпечити її належні виховання, розвиток, матеріальне забезпечення, за загальним правилом питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Фізична особа здійснює особисті немайнові права самостійно, в інтересах малолітніх, неповнолітніх фізичних осіб, які за віком не можуть самостійно здійснювати свої особисті немайнові права, їхні права здійснюють, зокрема, батьки (ст. 272 ч. 1 ЦК України). Із указаними нормами кореспондуються положення ст. 313 ЦК України, відповідно до яких фізична особа має право на свободу пересування (ч.1), фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними (ч. 3), фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом (ч. 4); аналогічні положення ст. 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (Закон № 3857-XII). Конкретний порядок оформлення документів для виїзду дитини за кордон, перетинання дитиною державного кордону України врегульований Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими Постановою КМ України від 27.01.1995 № 57 (Правила). Порядком оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм, його тимчасового затримання та вилучення, затвердженого Постановою КМ України від 07.05.2014 № 152 (Порядок). Ці нормативні акти в сукупності та з урахуванням запровадження з 01.01.2015 видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон також особам, які не досягли 16-річного віку (п. 3 Постанови КМ України від 07.05.2014 № 152, п.п. 1 3 Порядку), передбачають, що: - кожен громадянин України має право на отримання паспорта для виїзду за кордон, такий паспорт оформляється особам, які не досягли 16-річного віку, на чотири роки на підставі заяви-анкети одного з батьків (якщо батьки не перебувають у шлюбі - на підставі заяви-анкети того з батьків, з ким проживає особа) (п.п. 2, 3, 20 пп. 2 Порядку); - виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску, а без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, у разі пред'явлення рішення суду чи його нотаріально засвідченої копії про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків (п. 4 пп. 1, пп. 2 абз. 9 Правил). Законодавством передбачена необхідність подання у пункті пропуску через державний кордон України належно оформленого доказу надання згоди тим з батьків, який не супроводжує дитину, на виїзд дитини за кордон у конкретну країну та в конкретний проміжок часу, а у випадку відсутності такої згоди подання відповідного рішення суду про надання дозволу на виїзд дитини за кордон. Законодавчих підстав для обмеження права дитини та матері, яка діє в інтересах дитини, на оформлення відповідних документів немає, таке право підлягає захисту судом, зокрема, і від безпідставних та необґрунтованих заборон щодо цього одним з батьків дитини (ст.ст. 274, 275 ЦК України). Реалізація дитиною права на отримання вищевказаного паспорта сама по собі не може розглядатися як порушення прав відповідного з батьків, оскільки щодо перетинання дитиною державного кордону України встановлена інша процедура, яка передбачає дотримання сімейних прав того з батьків, хто проживає окремо від дитини, а за наявності відповідних підстав вирішення спору судом. Конвенцією ООН про права дитини від 20.11.1989 року (чинна для України з 27.09.91 р.) передбачено в пункті 1 статті 3, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Суд також звертає увагу на ту обставину, що позивачка ставить вимогу про виїзд дитини за кордон в країни Шенгенської Угоди, хоча позовні вимоги мотивує наявністю близької родички, що проживає в Чеській республіці і саме до неї має намір їздити та забезпечувати з її допомогою лікування неповнолітнього сина. Тому, при вирішенні даного питання необхідно визначити конкретну країну та в конкретний проміжок часу для здійснення перетину кордону, оскільки в пункті пропуску через державний кордон України належно від оформленого доказу надання згоди тим з батьків, який не супроводжує дитину, на виїзд дитини за кордон обов'язково з'ясовуються вказані обставини. За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, так як під час розгляду справи позивачка не обґрунтувала і не довела належними доказами необхідність та можливість поїздок з дитиною до країн Шенгенської Угоди за винятком Чеської республіки. З врахуванням обставин справи та встановлених доказів, а також враховуючи інтереси неповнолітньої дитини та забезпечення умов для її лікування, суд вважає позовні вимоги позивачки обґрунтованими та доведеними в судовому засіданні частково, а тому даний позов слід задовольнити в частині надання позивачці дозволу на виїзд з дитиною за кордон в Чеську республіку в період з 01.03.2018 р. по 01.03.2019 р.

Outcome: partial