Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із вказаним позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері, в обґрунтування якого посилалась на те, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] . Зауважувала, що раніше проживала в с. Широкине Донецької області. На теперішній час внаслідок проведення бойових дій її будинок було знищено разом із всіма речами, тому вона була вимушена була переїхати до міста Маріуполя. Додавала, що вона є пенсіонеркою, отримуючи пенсію в мінімальному розмірі, має низку захворювань, що потребує придбання ліків та медикаментів. Оскільки вона власного житла в місті Маріуполі не має, вимушена сплачувати за житло, не маючи інших доходів крім пенсії. На підставі важкої матеріальної ситуації, вона має нужденне становище. Натомість, відповідач є працездатного віку, отримує дохід, має дружину, яка теж отримує дохід, тому вважала, що він має можливість надавати допомогу їй. Виходячи з наведеного, просила суд стягнути з відповідача аліменти на своє утримання в розмірі 1/6 частки від доходів щомісячно, починаючи від дня подання позову до суду. Позивачка, [PERSON] , у судове засідання не з`явилась, надавши заяву з проханням розгляд справи провести за її відсутності, наполягаючи при цьому на задоволені позову. Відповідач, [PERSON] , до судового засідання не з`явився також, надавши заяву з проханням розгляд справи провести без нього, не заперечуючи при цьому проти задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом за матеріалами встановлено, що за свідоцтвом про народження, виданим 9 липня 1977 року Жовтневим районним РАГС м. Жданова, актовий запис № 976, вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , матір`ю якого зазначено [PERSON] . З копії паспорту громадянина України (серія [NUMBER] ) позивачки вбачається, що [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] . Натомість, на підставі довідки від 12 березня 2018 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [PERSON] проживає в [ADDRESS] . Відповідно до пенсійного посвідченням (серія [NUMBER] ) від 30 серпня 2012 року, виданого Пенсійним фондом України, вбачається, що [PERSON] є пенсіонером безстроково, яка отримує пенсію за віком в розмірі 2200 грн. на місяць, що підтверджується довідкою про її доходи від 28 жовтня 2021 року Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області. Також за відомостями Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради від 4 листопада 2021 року [PERSON] отримує допомогу переміщеним особам на проживання в розмірі 1000 грн. на місяць. У свою чергу суд встановив, що за інформацією Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 1 листопада 2021 року вбачається, що [PERSON] в м. Маріуполі зареєстрований по [ADDRESS] , починаючи з 23 січня 2018 року. Також суд вказує, що [PERSON] на підставі витягу з наказу № 553 о/с від 8 жовтня 2021 року був звільнений зі служби в поліції, починаючи з 15 жовтня 2021 року. При цьому відповідно до свідоцтва про народження, виданого 14 листопада 2015 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 878 від 14 листопада 2015 року, вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , батьком якого є [PERSON] . Суд зауважує, що визнання позову відповідачем не є безумовною підставою для його задоволення, враховуючи, що вирішуючи спір по суті суд повинен дослідити матеріали справи, надати належну правову оцінку наявним у справі доказам та ухвалити судове рішення з урахуванням вимог законності та обґрунтованості, а не виходити виключно із факту визнання позову відповідачем. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 10 вересня 2018 року по справі № 588/11/17, в якій Верховним Судом було підтримано рішення суду про часткове задоволення позову про стягнення аліментів за наявності заяви від відповідача про визнання позову. Згідно із ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до ст. 202 Сімейного кодексу України (далі за текстом рішення - СК) повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба у матеріальній допомозі. Суд зазначає, що за ч. 1 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. На підставі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» визначено на 2021 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність в розмірі: з 1 липня 2021 року - 1854 грн., а з 1 грудня 2021 року - 1934 грн. Отже, судом встановлено, що протягом 2021 року [PERSON] отримує пенсію в розмірі більше ніж визначений законом на 2021 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність. При цьому суд зазначає, що той факт, що [PERSON] отримує пенсію у розмірі, який перевищує прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, не є підставою для відмови у позові, оскільки положення ст. 202, 203 СК не передбачають врахування лише прожиткового мінімуму, встановленого законом, як безумовної умови для стягнення чи відмови у стягненні аліментів. Отже, тлумачення ст. 202 СК свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Аналогічна правова позиція була викладена Об`єднаною Палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 5 вересня 2019 року по справі № 212/1055/18-ц. На підставі ст. 205 СК суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Суд встановив, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , отримуючи невелику пенсію в розмірі близька 2200 грн. на місяць та допомогу переміщеним особам на проживання в розмірі 1000 грн. на місяць, будучи при цьому внутрішньо переміщеною особою з с. Широкине Новоазовського району Донецької області, винаймаючи житло в [ADDRESS] . З огляду на перелічене та враховуючи непрацездатний вік позивачки, яка є пенсіонером та отримує пенсію, якої не вистачає на задоволення найнеобхідніших потреб [PERSON] , яка повинна сплачувати також за найм житла за місцем свого проживання, то суд дійшов висновку, що [PERSON] потребує матеріальної допомоги від свого сина. В свою чергу [PERSON] у такому випадку зобов`язаний утримувати свою матір за законом, оскільки є працездатного віку, тому має можливість сплачувати аліменти на утримання матері. При цьому відповідачем не було надано суду доказів того, що він не має можливості надавати допомогу своїй матері, а судом не встановлено підстав, передбачених ст. 204 СК, для звільнення [PERSON] від обов`язку утримувати непрацездатну позивачку. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові 18 листопада 2020 року по справі № 757/52096/18 та у постанові від 10 червня 2019 року по справі № 761/35717/16ц. На підставі ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб складає з 1 липня 2021 року - 2379 грн., з 1 грудня 2021 року - 2481 грн. Також згідно із ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» розмір мінімальної заробітної плати в Україні дорівнює на місяць з 1 січня 2021 року - 6000 грн., з грудня 2021 року - 6500 грн. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які слід стягувати з відповідача на користь позивачки, оскільки матеріали справи не містять доказів розміру доходу відповідача, який був звільнений у жовтні 2021 року з займаної посади в поліції, суд враховує, що за ч. 2 ст. 195 СК заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. На підставі інформації Головного управління статистики у Донецькій області середньомісячна заробітна плата на одного працівника за червень 2021 року становила 14988 грн., внаслідок чого вбачається, що 1/6 частка від доходу платника аліментів, який не працює офіційно, в Донецькому регіоні складатиме близька 2498 грн. на місяць. Натомість, 1/8 частка від доходу платника аліментів, який не працює офіційно, в Донецькому регіоні складатиме близька 1873,50 грн. на місяць, що забезпечуватиме у свою чергу прожитковий мінімум для особи, яка втратила працездатність, якою є [PERSON] . Крім того суд зазначає, що на підставі ч. 2 ст. 182 СК розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Натомість, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (з 1 липня 2021 року становить для дітей у віці від 6 до 18 років - 2510 грн.). Таким чином суд, враховуючи відсутність доказів офіційного доходу чи працевлаштування відповідача, наявність у нього на утримані малолітнього сина, 2015 р. н., а також зважаючи на розмір мінімальної зарплати в Україні та середню зарплату працівника даної місцевості, а також прожитковий мінімум для працездатних осіб, установлений Законом України «Про державний бюджет України на 2021 рік», дійшов висновку, що [PERSON] , маючи зареєстроване місце проживання, має змогу сплачувати аліменти на свою непрацездатну матір саме у розмірі 1/8 частки від своїх доходів. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 28 лютого 2018 року по справі № 766/47/16-ц. За таких встановлених у судовому засіданні обставин суд вважає можливим задовольнити заявлені позовні вимоги [PERSON] частково шляхом стягнення з [PERSON] аліментів на її користь на утримання непрацездатної позивачки в розмірі 1/8 частки від усіх видів доходів відповідача щомісячно. На підставі ст. 141 ЦПК з відповідача на користь держави слід також стягнути судовий збір у розмірі 908 грн.

Outcome: partial