Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-04 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом про визнання права власності, в якому вказує, що батьку [PERSON] належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами (колишній колгоспний двір) на підставі свідоцтва на право особистої власності від 30 січня 1990 року. Іншими членами колгоспного двору були [PERSON], мати [PERSON], чоловік [PERSON], донька [PERSON]. 16 серпня 2010 року [PERSON] помер, заповіту не залишив. [PERSON] звернулась до нотаріуса для оформлення права власності на спадкове майно, їй відмовлено, оскільки питання щодо спадкування часток у майні колишнього колгоспного двору вирішується у судовому порядку. Просить визнати за нею право власності на житловий будинок (А), загальною площею 120,8 м/кв., житловою площею 91,9 м/кв., літню кухню (Б) площею 46,3 м/кв., сарай (В) площею 10,0 м/кв., гараж (Г) площею 22,1 м/кв., сарай (Д) площею 38,6 м/кв., сарай (Е) площею 28,6 м/кв., сарай (Є) площею 39,1 м/кв., гараж (Ж) площею 24,5 м/кв., огорожу (№1) та ворота (№2) в с.Денисів, вул.Гора, №30, Козівського району, Тернопільської області. В судове засідання позивачка не з'явилась, подала клопотання, згідно якого позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Справу просить розглядати за її відсутності без застосування технічних засобів. Відповідач [PERSON] сільська рада в судове засідання подала відзив на позов, згідно якого проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечує. Справу просить розглядати за їх відсутності. Суд, приймаючи до уваги клопотання позивачки, відзив на позов відповідача, дослідивши матеріали справи, надані докази, прийшов до наступного. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, підтверджується наявними у справі доказами, 30 січня 1990 року [PERSON] видано свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок (колишній колгоспний двір) в с.Денисів, вул.Гора, 30, Козівського району, підтверджується довідкою Козівського РБТІ №56 від 23 червня 2016 року (а.с.7), копією свідоцтва (а.с.9). Згідно виписки з погосподарської книги станом на 15 квітня 1991 року №01-281-3/10 від 13 червня 2016 року, членами колгоспного двору були [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.10-11). 25 березня 2009 року [PERSON] помер, підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ИД №082864 (а.с.17). Згідно довідки Яструбівської сільської ради №255 від 15 червня 2016 року, в с.Яструбово, вул.І.Франка, 39, Козівського району на день смерті проживав лише [PERSON] (а.с.18). 16 серпня 2010 року [PERSON] помер, підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ИД\~№105753 (а.с.4). Згідно довідки [PERSON] сільської ради №01-280-3/10 від 13 червня 2016 року, з [PERSON] на день смерті проживали та були зареєстровані дружина [PERSON], дочка [PERSON], внук [PERSON], внучка [PERSON], правнучка [PERSON] (а.с.5). Відповідно ст.1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. [PERSON], [PERSON] приймати спадщину після смерті [PERSON] та [PERSON] відмовляються, від своїх часток у майні колишнього колгоспного двору відмовляються на користь [PERSON], підтверджується заявами від 05 липня 2016 року (а.с.12-14). [PERSON] звернулась до нотаріуса для оформлення права власності на спадкове майно, їй відмовлено, оскільки питання щодо спадкування часток у майні колишнього колгоспного двору вирішується у судовому порядку, підтверджується відмовою нотаріуса №522/01-16 від 20 липня 2016 року (а.с.6). Відповідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Згідно п.6 Постанови Пленуму ВСУ №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Відповідно ст.120-121 ЦК УРСР, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору. Згідно ч.2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно п.2 ч.1 ст.346 ЦК України, право власності припиняється у разі відмови власника від права власності. Згідно ч.1 ст.347 ЦК України, особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] сільської ради про визнання права власності є обґрунтованими та підлягають до задоволення. На підставі викладеного

Outcome: approved