Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-24 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу посилаючись на те, що 14 травня 2004 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, про що того ж дня Кам`янецькою сільською радою Новоархангельського району Кіровоградської області внесено відповідний актовий запис № 1. Від даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з позивачкою та перебувають на її утриманні. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між сторонами, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства та виховання дітей. Також сторони втратили почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки. Сторони проживали разом до червня 2019 року, після чого їхнє проживання однією сім`єю було фактично припинено. Спільне господарство сторонами не ведеться із червня 2019 року. На даний час сторони не проживають разом і не спілкуються. Позивачка переконана, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечитиме їхнім інтересам. Шлюб розривають вперше. Позивачка просить суд розірвати зареєстрований шлюб з відповідачем та стягнути з останнього сплачений судовий збір на її користь. Позивачка в підготовче судове засідання не з`явилася, але надала суду заяву в якій просила суд розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, строк на примирення просила не надавати. Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, але телефонограмою повідомив, що позов визнає в повному обсязі, на примирення не згоден. Просив припинити шлюб. Суд вважає, що справу можливо розглянути у відсутність сторін на підставі наявних в цивільній справі доказах. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Виходячи із положень ч. 3 ст. 200 ЦПК України, яка регламентує, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи, що відповідач позов визнав в повному обсязі на думку суду наявні всі правові підстави для ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи в сукупності суд приходить до висновку, що цивільний позов обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи з наступного. Як встановлено, 14 травня 2004 року позивачка з відповідачем одружились у Кам`янецькій сільській раді Новоархангельського району Кіровоградської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження вчинено запис за № 01 /а.с.4/. Від даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] /а.с.10,11/. З довідки Кам`янецької сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області № 495 від 02.06.2020 року вбачається, що діти проживають разом з позивачкою/а.с.12/. Статтею 111 СК України на суд покладено обов`язок, щодо вжиття заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Ч. 2 ст. 114 СК України вказує на те, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. У відповідності ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Сім`я є природним і основним осередком суспільства і має право на захист з боку суспільства та держави. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Оскільки позивачка та відповідач наполягають на розірванні шлюбу то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є на думку суду неприпустимим. Враховуючи викладене та аналізуючи положення вище перелічених норм матеріального права суд приходить до висновку, що у подружжя втрачені позитивні почуття один до одного, вони не бачать спільного подальшого майбутнього, сімейні стосунки досягли кризової межі і їх не можливо відновити, підстав для надання строку для примирення суд не вбачає. Розлучення відповідає дійсній волі жінки (позивача у справі) та чоловіка (відповідача у справі) після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті немайнові права, а тому з вказаних підстав шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Спору про поділ майна між подружжям не виникає. На підставі викладеного та

Outcome: approved