Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-03 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 10000 грн. до досягнення старшим сином [PERSON] повноліття, а потім у розмірі 7000 грн. до досягнення молодшим сином [PERSON] повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що вона перебувала у перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем. У них народилося двоє синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні. Відповідач є малим підприємцем, займається роздрібною та оптовою торгівлею товарами для дітей, та має значний дохід, проте матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. 04.08.2020 року представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що відповідач залишив позивачці свою квартиру для проживання її разом з дітьми, а сам орендує квартиру. Позивачкою не надано доказів отримання відповідачем заробітку, достатнього для сплати аліментів у зазначеному неї розмірі. Представник позивачки в судовому засіданні пояснив, що сторони з 2013 по 2019 рік проживали однією сім`єю. За час спільного проживання вони придбали квартиру та разом працювали на промринку «7-й кілометр». Згодом відповідач покинув сім`ю, аліменти на утримання дітей не сплачує. На підставі викладеного просив позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в заявленому обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що після закінчення сумісного проживання відповідач залишив позивачці квартиру, яка була придбана ним за власні кошти. Крім цього пояснив, що позивачкою не надано доказів здійснення відповідачем підприємницької діяльності, останнім часом відповідач ніде не працює, за останні 1,5 років отримав дохід у розмірі 7800 грн., а тому не в змозі сплачувати аліменти на утриманні дітей у заявленому позивачкою розмірі та згоден сплачувати аліменти у розмірі мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах з 2013 року до липня 2018 року. Сторони є батьками двох синів: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 19.04.2016 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області (а.с.7), та [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 02.08.2018 року Біляївським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с.8). Діти проживають разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні, про що свідчить довідка КП «Великодолинське» №1512 від 09.06.2020 року (а.с.5). Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. У відповідності до положень п. 1 ст. 27 Конвенції «Про права дитини» держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, а п. 2 вказаної статті передбачено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 141 Сімейного кодексу України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а ч. 3 ст. 181 вказаного Кодексу передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 7 ЗУ «Про державний бюджет», прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років з 1 липня 2020 року становить 1859 гривень. Позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 10000 грн. до досягнення старшим сином [PERSON] повноліття, а потім у розмірі 7000 грн. до досягнення молодшим сином [PERSON] повноліття. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачкою не надано доказів матеріального стану відповідача, з огляду на які можливо зробити висновок про спроможність останнього сплачувати аліменти у заявленому нею розмірі щомісяця на дітей. Враховуючи те, що обов`язок по утриманню дитини покладено на обох батьків, проживання батьків окремо від дитини не звільняє їх від обов`язку щодо її утримання, з урахуванням того, що позивачкою не доведено матеріального стану відповідача, з огляду на який можливо було би дійти висновку, що він може сплачувати аліменти у зазначеному позивачкою розмірі, враховуючи можливість відповідача сплачувати аліменти у розмірі прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, а тому суд вважає можливим стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі по 1859 грн. щомісяця на кожну дитину, починаючи з дня подачі позовної заяви та до досягнення ними повноліття. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: partial