Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-17 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить суд стягувати з [PERSON] в її користь аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі 2500 (дві тисячі пятсот) гривень, щомісяця, починаючи з серпня 2013 року та до досягнення дитиною повноліття. Допустити негайне виконання рішення суду в межах місячного платежу. В обґрунтуванні своїх вимог позивачка, покликається на те, що за час перебування у шлюбу з відповідачем зареєстрованому 07.09.2010 року у них народилася донька : [PERSON], [INFO] На даний час рішенням Франківського районного суду м. Львова від 12.09.2014 року шлюб між ними розірвано. Позивачка вказує, що на даний час дитина знаходиться на повному її утриманні, і всі турботи по її догляду несе вона сама. Відповідач з часу припинення спільного проживання а саме з вересня 2013 року ухиляється від утримання дитини, добровільної допомоги необхідної для їх нормального та повноцінного розвитку не надає. Сума коштів, яку щомісячно вона витрачає на утримання дитини становить близько 5000 грн. а тому половину витрат повинен компенсувати та нести відповідач. На підставі наведеного позивачка просить суд позов задоволити. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просить задоволити повністю. Відповідач [PERSON] позовні вимоги позивачки визнав частково, оскільки не згідний з визначеним позивачкою розміром аліментів, який вважає занадто великий для його скрутного матеріального становища та вважає безпідставними вимоги позивача щодо стягнення аліментів за минулий час. Проаналізувавши доводи сторін та матеріали справи, дослідивши докази у їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково, з наступних підстав : Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Такі ж вимоги встановлюються ч. 1 ст. 60 ЦПК України. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що за час перебування у шлюбі у сторін народилася донька [PERSON], 12.07.2011 року. Судом встановлено, що матеріальної допомоги малолітній дитині, відповідач в мірі необхідній для її нормального, повноцінного розвитку та забезпечення не надає. Доходів які отримує позивачка, критично не вистарчає на повноцінне забезпечення дитини. Відповідно до ст. 7 Закону України „Про Державний бюджет на 2015 рік прожитковий мінімум для дітей віком до 6 (шести) років у розмірі 1032 гривень. У відповідності до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи вищенаведені факти та встановлені судом обставини які мають істотне значення, враховуючи матеріальне та соціальне становище сторін, розмір встановленого державою соціального та матеріального забезпечення дітей відповідного віку, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] необхідно стягувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 516 грн. щомісяця. Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Надаючи правову оцінку зібраним у справі доказам, суд вважає, що всупереч вимог ст.ст. 10,60 ЦПК України позивачка не представила суду, а судом не здобуто жодних належних та допустимих доказів на підтвердження вимог ст. 191 СК України, а саме вжиття позивачкою заходів щодо одержання аліментів з відповідача за період з серпня 2013 року та неодержання їх у звязку з ухиленням останнього від їх сплати, що свідчить про відсутність підстав для стягнення з відповідає аліментів за минулий час. Таким чином, аліменти з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], підлягають стягнення з моменту подачі позову до суду, а саме з 07.07.2015 року та до досягнення дитиною повноліття, з відповідною індексацією грошової суми відповідно до закону. Також, у відповідності положень ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача в користь держави підлягають стягненню судові витрати.

Outcome: approved