Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-02 00:00:00

Позивачка звернулась з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину в розмірі у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно з індексацією відповідно до закону, але не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття спільною дитиною, на утримання сина [PERSON] , мотивуючи свої вимоги тим, що 27 квітня 1996 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Одеської міської Ради народних депутатів, актовий запис №260, був зареєстрований шлюб між сторонами. У сторін є спільні діти: син - [PERSON] , [INFO] , котрий досяг повноліття; син - син - [PERSON] , [INFO] . У свідоцтві про народження синів батьком записаний [PERSON] . Молодший син проживає разом з [PERSON] та знаходиться на її утриманні та вихованні. Як зазначила позивачка, знаючи, що малолітня дитина потребує постійної батьківської уваги та допомоги, відповідач належної матеріальної допомоги не надає. Позивач вказує, що між сторонами сімейне життя не складається, сторони спільного господарства не ведуть та шлюбні відносини не підтримують значний проміжок часу, а саме більш ніж пів року. Примирення між ними не можливе. Шлюб фактично розпався та носить формальний характер, тому підлягає розірванню. Позивачка також просить стягнути з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно на утримання [PERSON] , [INFO] , до його повноліття, тобто до [INFO] року включно. Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 06 червня 2019 року, було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Позивачка в судове засідання не з`явилась та надала на адресу суду клопотання про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала та наполягала на його задоволенні в повному обсязі. (а.с. 21). Відповідач, у встановлений судом строк, на адресу суду клопотань, відзиву не надав та в судове засідання не прибув. Надав клопотання про розгляд справи у його відсутності, проти розірвання шлюбу не заперечував, також зазначив, що має можливість платити аліменти на утримання сина. (а.с. 22). Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідача. Згідно до вимог ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання відповідачем позову. Згідно до вимог ч.4 ст. 206 ЦПК України - у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З`ясував обставини справи, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 27 квітня 1996 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Одеської міської Ради народних депутатів, актовий запис №260, був зареєстрований шлюб між сторонами. (а.с.4). У сторін є спільні діти: син - [PERSON] , [INFO] , котрий досяг повноліття; син - [PERSON] , [INFO] . (а.с. 5-8). У свідоцтві про народження синів батьком записаний [PERSON] . Молодший син проживає разом з [PERSON] та знаходиться на її утриманні та вихованні. Між сторонами сімейне життя не складається, сторони спільного господарства не ведуть та шлюбні відносини не підтримують значний проміжок часу, а саме більш ніж пів року. Згідно ч.1 ст. 24 СК шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом ч.3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушення прав дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст. 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов`язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Одним із способів захисту прав неповнолітньої дитини при ухиленні батьків від обов`язку її утримувати є законодавчо передбачена можливість судового стягнення коштів на їх утримання. У відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно із штампом суду на позовній заяві, позивач подав її 21 травня 2019 року. Таким чином, з оглядом на вищевказану норму матеріального закону, аліменти потрібно стягувати з відповідача, починаючи з 21 травня 2019 року. Оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін, суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливе, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, інтересам їхньої малолітньої дитини, як це передбачено ст. 112 Сімейного Кодексу України, шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер і підлягає розірванню. Враховуючи матеріальний стан сторін, з врахуванням встановленого законом розміру прожиткового мінімуму для неповнолітніх дітей, суд вважає можливим, не порушуючи права сторін, стягнути з відповідача на користь позивачки на утримання сина [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку відповідача щомісячно, з індексацією відповідно до закону, проте не менше 50% від прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку, до його повноліття. Також, відповідно до положення ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп., за позовну вимогу про стягнення аліментів на дитину. На підставі викладеного,

Outcome: approved