Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом в якому вказала, що 05 листопада 2011 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] та проживала з ним однією сім'єю до липня 2016 року. Від шлюбу з відповідачем [INFO] народилися діти - сини [PERSON] та [PERSON]. Позивачка проживає разом з дітьми. В теперішній час відповідач проживає окремо. Відповідач надає позиваці матеріальну допомогу на утримання дітей, але позивачка бажає, що такі зобов'язання були закріплені судовим рішенням. Позивачка в теперішній час не працює, здійснює догляд за дітьми, веде домашнє господарство. Відповідач працює вчителем Кирилівської загальноосвітньої школи, отримує заробітну плату. Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Таким чином, позивачка вважає, що відповідач зобов'язаний приймати участь у матеріальному забезпеченні дітей - синів [PERSON] та [PERSON], [INFO], та сплачувати аліменти на їх утримання у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходів) на кожну дитину, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму до настання повноліття синів, тобто до [INFO]. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, заявив, що хоча й офіційно працевлаштований, отримує стабільну заробітну плату, але він хоче особисто купувати деякі речі для своїх дітей, особисто допомагати, в зв'язку з чим просив стягнути аліменти в меншому розмірі, а саме 1/3 частини на двох дітей з усіх видів заробітку. Суд вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази приходить до наступного. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в шлюбі до липня 2016 року. Під час шлюбу народилися діти - сини [PERSON] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Статтею 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач працює вчителем в Азовській загальноосвітній школі І-ІІІ ступеня Якимівського району Запорізької області та отримує стабільну заробітну плату. Згідно до ст. 48 Конституції України, кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг житло. Таким чином, приймаючи до уваги, сімейний та матеріальний стан сторін, суд вважає за можливим стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання синів в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 жовтня 2016 року. Крім того, у відповідності до ст.ст. 88, 367 ЦПК України, суд стягує з відповідача - 551,20 грн. судового збору на користь держави, та рішення суду допускає до негайного виконання.

Outcome: partial