Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-27 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з АТ «Українська залізниця» моральну шкоду в розмірі 200000 гривень, а також витрати на правничу допомогу в розмірі 10000 гривень. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 26 квітня 2017 року на 185 кілометрі пікету № 1 (на переїзді в м. Ніжин) потяг № 322 сполученням «Чернігів-Ніжин» смертельно травмував її сина [PERSON] , який стояв поблизу колії. По даному факту було порушено кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12017270180000575, яке постановою слідчого Ніжинського ВП 29 травня 2017 року закрито. Досудовим розслідуванням встановлено факт загибелі внаслідок наїзду потягом, а також відсутність у загиблого умислу на заподіяння собі смерті. В лікарському свідоцтві про смерть зазначено, що основна причина смерті - зіткнення з локомотивом. Позивачці завдана моральна шкода, що полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала внаслідок втрати сина. Вона була близька із сином, постійно спілкувалась із ним, отримувала підтримку, допомогу і його загибель спричинила їй надзвичайні страждання, які продовжуються до цих пір. В її житті відбулися непоправні зміни, адже смерть сина призвела до порушення найважливіших життєвих зв`язків позивачки, крім того, тепер вона рідше бачить своїх онуків. Попередній життєвий устрій ніколи не буде відновлений, оскільки смерть є невідворотною і непоправною втратою. Свої моральні страждання позивачка оцінює в 200000 гривень та просить стягнути вказану суму з відповідача. Такий розмір грошового відшкодування є розумним і справедливим і зможе хоча б частково допомогти в організації життя після тяжкої втрати. Крім того, [PERSON] понесла витрати за надання правової допомоги в сумі 10000 гривень, а тому вказані кошти просить стягнути з АТ «Українська залізниця» на її користь. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 17 вересня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження і призначено підготовче засідання на 02 жовтня 2020 року. 02 жовтня 2020 року підготовче провадження закрито і справу призначено до судового розгляду по суті на 28 грудня 2020 року. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги та просив задовольнити з підстав, вказаних у позові. Представник відповідача Набока А.І. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснивши, що розслідування нещасного випадку, внаслідок якого сталося смертельне травмування [PERSON] проводилось комісією у складі працівників залізниці. Відповідно до акту службового розслідування, причиною нещасного випадку є порушення потерпілим Правил безпеки громадян на залізничному транспорті, а саме: п.п. 2.1, 2.2, 2.3, 2.5, 2.6, де вказано, що пішоходам забороняється ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше 5 метрів; при наближенні поїзда до перону або платформи громадяни повинні стежити за звуковими сигналами, що подаються з локомотива, уважно слухати оповіщення, що передаються по гучномовному зв`язку при наближенні. Згідно зі ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Враховуючи результати розслідування, вважає, що причиною нещасного випадку є умисел потерпілого [PERSON] і порушення ним Правил безпеки громадян на залізничному транспорті. Крім того, позивачкою не надано жодних доказів моральної шкоди. За таких обставин, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд, приходить до наступних висновків. Копією свідоцтва про народження (а.с. 13) підтверджується, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 11). Як вбачається з матеріалів справи, смерть [PERSON] настала на зупинці «Мигалівська» внаслідок травматичного імопневмотораксу, множинних травм органів грудної порожнини; особа травмована при зіткненні з локомотивом (а.с. 12). Постановою слідчого СВ ГУНП в Чернігівській області Ковтун Я.О. від 29.05.2017 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12017270180000575 від 26.04.2017 року, закрито в зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення (копія на а.с. 10). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч.2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (п. 1 ч. 1 статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату. Як зазначається в Ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.05.2016 року по справі №607/18544/14-ц шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела, а завдана ним моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, у тому числі якщо шкоду завдано смертю фізичної особи. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Отже, обов`язок доведення вини, власника або володільця джерела підвищеної небезпеки покладено саме на власника або володільця джерела підвищеної небезпеки. Така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2018 року № 61-44173св18 (справа №336/3665/16-ц). Відповідно до правової позиції висловленої у постанові Верховного Суду від 03.04.2019 року №61-10154св18 (справа №355/812/17), власник (володілець) джерела підвищеної небезпеки відповідає за шкоду без врахування вини та може бути звільнений від такої відповідальності лише за спричинення шкоди за наслідками непоборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди. У вказаному кримінальному провадженні №12017270180000575 слідчим не встановлено обставин непереборної сили або умислу потерпілого [PERSON] . Згідно акту № 6 службового розслідування обставин нещасного випадку невиробничого характеру на РФ «Південно-Західна залізниця» від 10 травня 2017 року, причиною нещасного випадку стало порушення потерпілим Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України. Тому суд приходить до висновку, що настання смерті відбулось внаслідок необережності потерпілого [PERSON] , а не у зв`язку із бажанням вчинити самогубство, і відповідач повинен нести відповідальність за моральну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, незалежно від наявності його вини. Розмір відшкодування моральної шкоди повинен бути максимально адекватним завданій шкоді. Суд приймає до уваги, що позивачка втратила рідного сина, з яким постійно спілкувалась, отримувала підтримку і допомогу, її нормальне життя повністю зруйновано. Це непоправна подія і страждання, у зв`язку з його загибеллю є триваючими і не припинятимуться протягом усього життя матері. В загиблого залишилось двоє дітей, яких за життя він привозив до [PERSON] . Тепер позивачка рідше бачить онуків, оскільки вони проживають зі своєю матір`ю в с. Скибин, а [PERSON] , зважаючи на похилий вік, важко самостійно відвідувати онуків. Таким чином, життєвий устрій та родинні зв`язки позивачки порушені, відновити життя, яке було до загибелі сина неможливо. Тому суд, з урахуванням принципу розумності і співмірності, дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки 200000 гривень у відшкодування моральної шкоди, завданої загибеллю її сина [PERSON] . Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приходить до наступних висновків. Позивачкою заявлено вимогу про стягнення з відповідача 10000 гривень витрат на правничу допомогу. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження надання правової допомоги представником позивача було надано суду договір про надання професійної правничої (правової) допомоги № 61/2841 від 16.07.2020 року укладений між Адвокатським об`єднанням «Автопоміч» та [PERSON] , копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, виданого на ім`я Мелеха Дмитра Орестовича, ордер на надання правничої допомоги, детальний опис робіт, виконаних адвокатом та здійсненних ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги та дублікат квитанції від 07.09.2020 року на суму 10000 гривень. Суд вважає заявлені позивачкою витрати у розмірі 10000 грн. співмірними зі складністю справи та обсягом вищезазначених наданих адвокатом послуг, тому вказані витрати підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а враховуючи, що позивачка при подачі позову була звільнена від сплати судового збору, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 3000 гривень.

Outcome: approved