Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із зазначеною позовною заявою, в якій просить стягувати щомісячно з [PERSON] на свою користь на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/4 частини усіх заробітків відповідача, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня подання заяви і до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання сторони не з'явилися. Позивачка надала письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с.17). У судове засідання відповідач не з'явився, про причину неявки суд не повідомив, заяв або клопотань про відкладання слухання справи до суду не надав. До суду повернувся поштовий конверт з відповідною відміткою пошти про невручення (а.с.16). Судовий виклик направлявся відповідачу на адресу, вказану позивачем у позові та яка збігається з адресою реєстрації відповідача, вказаною у довідці Сектора реєстрації (а.с.13). Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місця знаходження, повістка надсилається на останню відому суду адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає і не знаходиться. Відповідно до ст.ст.74-75 ЦПК України - відповідач повідомлений про час та місце слухання справи за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи, що відповідач повідомлений про час та місце розгляду справи, заяв або клопотань про перенесення розгляду справи до суду від відповідача не надійшло, на підставі до вимог ст.ст.169, 224 ЦПК України, суд ухвалив: можливим розглянути справу у відсутності відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення. Крім того, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. В судовому засіданні встановлено наступне: Позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 24.12.2005 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.4). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.5). 27.03.2008 року шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано (а.с.6). 25.06.2016 року позивачка повторно вступила у шлюб та змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.7). син від першого шлюбу мешкає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач допомогу на утриманні сина добровільно у повній мірі не надає. Позивачка випробовує матеріальні труднощі, пов'язані з матеріальною стороною виховання дитини. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 pоку, батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки вимоги позивача підтверджуються наданими доказами та сторони не визначились з приводу утримання дитини за домовленістю у добровільному порядку. Також, згідно п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Крім того, згідно ч.3 ст.88 ЦПК України, у разі, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору, суд, з урахуванням вимог п.п.2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» та ч.3 ст.88 ЦПК України вважає за необхідним стягнути з відповідача на користь держави розмір судового збору, який становить 640 грн. 00 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved