Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом, в якому зазначила, що 15.11.2014 року уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO]. Мотивує заяву тим, що з липня 2017 року відповідач проживає окремо, ухиляється від покладеного на нього обов'язку утримувати дитину, а саме не забезпечує дитину матеріально та жодним чином не приймає участі у вихованні дитини. Позивачка просить стягнути з відповідача на її користь на утримання доньки [PERSON] аліменти в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання сторони не з'явились, подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позивачка підтримала позовну заяву, відповідач просив прийняти до уваги надане ним рішення Деснянського районного суду м. Києва від 02.09.2013 року по справі №2603/1625/12. Тому суд вважає можливим слухати справу за відсутності сторін на підставі ст. 211 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 15.11.2014 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1859 (а.с.4 - копія свідоцтва про шлюб). Від спільного життя сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №952 (а.с.3). Дитина проживає разом з матір'ю і знаходиться на її утриманні, що сторонами не заперечується. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, а також наявність інших обставин, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Відповідач працює головним інженером служби перевезень в Регіональній філії ПЗЗ ПАТ «Укрзалізниця». Оскільки відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання доньки [PERSON] не надає, з нього підлягають стягненню аліменти на утримання неповнолітньої дитини за рішенням суду. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 02.09.2013 року по справі №2603/1625/12 було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO] аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 21.03.2012 року, з урахуванням виплачених [PERSON] на користь [PERSON] сум за період з березня 2012 року по серпень 2013 року у загальному розмірі 13,600 грн. (а.с. 17-28). На утримання дочки аліменти не стягувались. З огляду на те, що обов'язок по утриманню дитини лежить на обох батьках, виходячи із засад справедливості та розумності, суд, враховуючи вимоги ст. 182 СК України, приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд при цьому враховує, що з відповідача вже стягуються аліменти на сина [PERSON], а тому стягувати 1/3 частку із заробітку відповідача, як просить позивач підстав не вбачається, це приведе до нерівності розміру аліментів на кожну дитину, тому суд стягує 1/4 частину від доходу відповідача також і на утримання дочки. У відповідності до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. А відтак аліменти підлягають стягненню з дня подання позовної заяви до суду, тобто з 02.08.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Враховуючи наведене вище, суд вважає, що позов в судовому засіданні доведений, а тому підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 133 ЦПК України з відповідача на користь держави також підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн. На підставі наведеного, ст.ст. 105, 110, 112, 115, 180-183, 191 СК України,

Outcome: partial