Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав відносно малолітнього сина, [PERSON], 2007 р. н., зі стягненням аліментів на свою користь на утримання дитини, посилаючись на те, що з 30 жовтня 2006 року вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах із відповідачем, під час яких народився спільний син, [PERSON], [INFO]. Вказувала, що з вересня 2008 року між нею та [PERSON] припинені шлюбні відносини та вони проживають окремо. При цьому син проживає спільно із нею, знаходячись на її повному утриманні. Додавала, що син часто хворіє, у зв'язку із чим необхідні додаткові витрати на ліки. Натомість зарплати позивачки в розмірі 1500 гри. на місяць на це не вистачає, а відповідач добровільно допомоги на утримання сина їй не надає. Внаслідок цього просила суд стягнути з [PERSON] аліменти на утримання спільної дитини в розмірі 1/4 частки від заробітку до досягнення сином повноліття. Крім цього вказувала, що відповідач жодним іншим чином не приймає участі у вихованні дитини. Також [PERSON] є хронічним алкоголіком. На підставі зазначених обставини просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина, [PERSON], [INFO]. Ухвалою суду від 14 червня 2016 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини були залишені без розгляду за заявою позивачки. В судовому засіданні [PERSON] повністю підтримала заявлені нею позовні вимоги про позбавлення батківських прав відповідача, надавши пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Просила суд задовольнити позов. Представник [PERSON], яка діє на підставі договору, [PERSON], у судовому засіданні, підтримуючи доводи позивачки, вказувала, що відповідач мешкає у теперішній час в місті Донецьку, періодично перебуваючи на стаціонарному лікуванні з приводу захворювання на алкоголізм. При цьому батько дитини не телефонує, не приїздить до сина, не цікавиться його побутом, навчання та здоров'ям. Фактично [PERSON] не знає свого батька, хоча мати намагалась всіма способами надати батьку можливість спілкуватися із дитиною, однак відповідач не проявляє такого бажання. Просила також задовольнити позов. Відповідач до судового засідання не з'явився повторно за невідомих суду причин, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Представник Органу опіки та піклування Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради, яка діє на підставі довіреності, [PERSON], в судовому засіданні висловилась про можливість задоволення вказаного позову [PERSON], оскільки батько дитини не виявляє спроб приймати участь у вихованні дитини. Так при опитуванні сусідів, вчителів та лікарів було встановлено, що батько [PERSON] не приймає участі у вихованні дитини, якою фактично опікується лише мати. При проведені бесіди із дитиною психологом було підтверджено, що дитина не пам'ятає майже про батька, не згадує про нього. Натомість при проведенні перевірки матері дитини було встановлено, що для [PERSON] створені усі умови для належного його виховання. Підтримала позовні вимоги [PERSON] щодо позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього [PERSON]. Представники прокуратури, [PERSON] та [PERSON], вважали можливим ухвалити судове рішення про задоволення заявлених [PERSON] позовних вимог. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України в разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, постановлячи заочне рішення, на підставі чого зі згоди позивачки суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши письмові докази, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних міркувань. На підставі ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Згідно із свідоцтвом про народження, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у місті Донецьку, актовий запис № 775 від 4 жовтня 2007 року, вбачається, що [PERSON] народився [INFO] року, батьками якого зазначені [PERSON] та [PERSON] (а. с. 7). Відповідно до характеристики та довідки, наданих директором ЗОШ № 41 міста Маріуполя, вбачається, що [PERSON], 2007 р. н, навчається у цій школі з 1 вересня 2015 року у першому класі, характеризується з позитивного боку, вихованням якого займається його мати, яка створила дитині належні умови для розвитку (а. с. 12, 13). Позивачка працевлаштована, що вбачається з копії трудового договору від 4 грудня 2015 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], з оплатою праці 1500 грн. щомісяця (а. с. 9). З довідки виданої психоневрологічної лікарні № 2 міста Донецька вбачається, що [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в Міській психоневрологічній лікарні з 6 травня 2015 року по 28 грудня 2015 року з діагнозом: органічний шизофреноподібний розлад внаслідок ураження головного мозку важкого ґенезу через зловживання алкоголем та його сурогатами протягом тривалого часу (а. с. 10). Також у судовому засіданні були оглянуті відомості про витрати [PERSON] на лікування сина, [PERSON], 2007 р. н, з жовтня 2015 року по січень 2016 року включно (а. с. 11, 14). За інформацією, отриманою судом зі служби у справах дітей Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради від 16 травня 2016 року, вбачається, що при розгляді питання доцільності позбавлення батьківських прав відповідача було встановлено факти, які свідчать про ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов'язків відносно малолітнього [PERSON] (а. с. 22). Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно із ч. 1 ст. 164 СК України мати чи батько дитини можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. За ч. 2 ст. 164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає державному органу реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя (не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти). Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Оскільки в судовому засіданні на підставі досліджених доказів було в достатній мірі встановлено, що відповідач, будучи батьком неповнолітнього [PERSON], своїм сином тривалий час не піклується, долею дитини не цікавиться, не займається його зростанням та вихованням, не надає допомоги, відмовившись фактично від участі у вихованні дитини, то з огляду на зазначені обставини, суд вважає, що в судовому засіданні достатньою мірою було доведено винну поведінку відповідача щодо його ухилення від виконання ним своїх батьківських обов'язків по відношенню до сина, [PERSON], оскільки відповідач свідомо ухилився від їх виконання. Таким чином суд встановив, що оскільки [PERSON] ухилився від виконання своїх обов'язків по вихованню [PERSON], 2007 р. н., то з метою захисту інтересів дитини суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги [PERSON] шляхом позбавлення батьківських прав відповідача відносно малолітнього сина, [PERSON]. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню витрати останньої по сплаті судового збору в сумі 551,20 грн.

Outcome: approved