Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом. У позові вказала, що відповідач [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON] Мати дитини [PERSON] померла. Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 03.10.2016 року [PERSON] позбавлений батьківських прав відносно [PERSON], [INFO]. 25.11.2016 року рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради № 738/3 «Про надання статусу дитині позбавленої батьківського піклування, [PERSON]» вирішено надати [PERSON], [INFO] статус дитини позбавленого батьківського піклування. Розпорядженням голови районної адміністрації міської ради по Дніпровському району № 852 р «Про встановлення опіки над малолітнім [PERSON]», її призначали опікуном. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, має мінливий не регулярний дохід, тому просила стягнути з нього аліменти в твердій сумі 506 грн. 70 коп. щомісячно, але не менше ніж 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини, починаючи з дня подачі позову до суду. У судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, надавши суду заяву з клопотанням про розгляд справи у її відсутності, не заперечує проти винесення заочного рішення, позов просить задовольнити. Адвокат позивачки [PERSON] [PERSON] підтримала позовні вимоги, просить позов задовольнити, про що надала письмову заяву. Відповідач [PERSON] \~ у судове засідання не зявився, про слухання справи сповіщався належним чином, шляхом надсилання рекомендованим листом на його адресу реєстрації судової повістки, копію позову та додатків до нього, за отриманням поштового відправлення не з'явився, тому воно повернуто суду. Враховуючи зазначені обставини, суд вважає неотримання відповідачем поштового відправлення відмовою у його отриманні, а тому, відповідно до п. 8 ст. 76 ЦПК України відповідач вважається повідомленим належним чином про час, місто розгляду цивільної справи, а оскільки він про причини своєї неявки суд не повідомив, суд вважає причину його неявки неповажною. Відповідно до вимог ч.5 ст. 74 ЦПК України у\~ разі\~ ненадання\~ особами,\~ які\~ беруть\~ участь\~ у\~ справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам,\~ які\~ не\~ мають\~ статусу\~ підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою,\~ вважається,\~ що судовий виклик або\~ судове\~ повідомлення вручене\~ їм\~ належним\~ чином. Як вбачається з довідки адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Запорізькій області\~ від 23.03.2017 року [PERSON] \~ зареєстрований за адресою: [INFO] (а.с.14), саме за цією\~ адресою відповідач повідомлявся\~ про слухання справи, тому, суд вважає за можливе розглянути справу\~ у відсутності відповідача по наявних у справі документах, шляхом постановлення заочного рішення. Відповідно до ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб,\~ які\~ беруть участь\~ у\~ справі,\~ чи\~ в\~ разі\~ якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть\~ участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов підлягаючим частковому задоволенню у звязку з наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до вимог ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст.ст.11, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог, та на підставі доказів, наданих сторонами по справі. Судом встановлено, що згідно свідоцтвом про народження І-ЖС № 114722 від 02.04.2009 року, [PERSON] народився 16.03.2009 року, його батьком записаний [PERSON] (а.с. 6). Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 03.10.2016 року [PERSON] позбавлений батьківських прав відносно [PERSON], [INFO], рішення набрало законної сили 18.10.2016 року (а.с. 10-11, 12). Розпорядженням голови районної адміністрації міської ради по Дніпровському району № 852 р «Про встановлення опіки над малолітнім [PERSON]», [PERSON], [INFO], призначена опікуном малолітнього [PERSON], [INFO] (а.с. 9). Згідно ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. На підставі ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Законом України «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. При ухиленні їх від цього обов'язку кошти на утримання дітей стягуються у судовому порядку.\~ Згідно до ст. 166 ч. 3 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку утримання дитини. Відповідно ст.. 247 ч. 2 СК України, встановлення опіки та піклування не припиняє права дитини на отримання пенсії, аліментів, відшкодування шкоди у зв'язку з втратою годувальника та інших соціальних виплат, призначених дитині відповідно до законів України, а також права власності дитини на ці виплати. На підставі ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Даних про матеріальний стан сторін, а також стан здоров'я дитини і інших обставин, що враховуються при визначені судом розміру аліментів, суду не надано, що не позбавляє в майбутньому позивача чи відповідача звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів. На підставі ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого частиною другою статті 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи, що батько дитини [PERSON] не надає матеріальної допомоги на утримання малолітнього [PERSON], проти заявлених позовних вимог заперечень суду не надав, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дитини у твердій сумі 506 грн. 70 коп. обґрунтованими доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Враховуючи, що у разі стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, суд не зазначає передбачений законом мінімальний розмір аліментів, що визначаються у частці від доходу - не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, тому в цій частині позовні вимоги необхідно залишити без задоволення. Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Як вбачається з матеріалів справи позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом 03.02.2017 року, тому саме з цього часу підлягають стягненню аліменти. На підставі ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави, а тому з відповідача підлягає стягненню сума судового збору.

Outcome: partial