Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини. Заявлений позов обґрунтовувала тим, що у шлюбі з відповідачем народився син [PERSON], [INFO]. З лютого 2014 р. відповідач перебуває у місцях позбавлення волі, жодного матеріального утримання дитині не надає. Просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі ? частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття. Позивачка у судове засідання не з'явилась, у поданій суду заяві просила справу розглянути в її відсутності, позов підтримала і просила його задовольнити. Відповідач, який відбуває покарання у виді позбавлення волі у Львівській виправній колонії № 48, у надісланому на адресу суду поясненні позов не визнав, посилаючись на те, що під час перебування у колонії він не працює, жодних коштів не отримує, тому просить не стягувати з нього аліменти; після звільнення з колонії буде надавати дитині матеріальне утримання; просив справу розглянути без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що у шлюбі сторін народився син [PERSON], [INFO]. Відповідач не надає належного матеріального утримання дитині. У відповідності з вимогами ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини сторін, зокрема те, що дитина здорова, знаходиться на утриманні матері, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку. Суд враховує стан здоров'я відповідача, що є задовільним, та матеріальне становище відповідача, який на даний час відбуває покарання у виді позбавлення волі у Львівській виправній колонії № 48, інших дітей не має. Суд критично оцінює посилання відповідача на відсутність у нього будь-яких доходів під час перебування у колонії з огляду на наступне. У відповідності з вимогами ст.118 Кримінально-виконавчого кодексу України засуджені до позбавлення волі мають право працювати та залучаються до суспільно корисної оплачуваної праці у місцях і на роботах, визначених адміністрацією колонії, з урахуванням наявних виробничих потужностей, зважаючи при цьому на стать, вік, працездатність, стан здоров'я і спеціальність; адміністрація зобов'язана створювати умови, що дають змогу засудженим займатися суспільно корисною оплачуваною працею; праця засуджених до позбавлення волі регулюється законодавством про працю з особливостями, визначеними цим Кодексом. Згідно вимог ст.120 КВК України праця осіб, засуджених до позбавлення волі, оплачується відповідно до її кількості і якості; у виправних колоніях на особовий рахунок засуджених, які залучаються до суспільно корисної оплачуваної праці, зараховується незалежно від усіх відрахувань не менш як 50 % нарахованого їм місячного заробітку. Відповідно до ч.2 ст.121 КВК України відшкодування засудженими витрат на утримання, встановлених частиною першою цієї статті, що належить до власних надходжень виправних колоній, здійснюється після відрахування податку на доходи фізичних осіб і аліментів;відрахування за виконавчими листами та іншими виконавчими документами здійснюється у порядку, встановленому законом. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про обґрунтованість заявленого позову. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 180, 182, 183 СК України,

Outcome: approved