Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом, в якому зазначила, що з У період з 12.08.2006 року по 21.12.12 року вона знаходилась у шлюбу з [PERSON]. Від цього шлюбу 14 серпня 2009 року у них народилася дитина - син [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії І-КД№ 155320 виданим виконкомом Іванівської селищної ради Антрацитівського району Луганської області. Вона з сином проживають окремо від відповідача практично з моменту народження дитини у смт. Іванівка Антрацитівського району Луганської області, яке (на теперішній час) знаходиться на неконтрольованій території (територія, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не у повному обсязі повноваження, передбачені законодавством України). З червня 2014 року вона разом з сином проживає у [INFO], як внутрішньо переміщені особи. На теперішній час їй необхідно виїхати з дитиною до смт. Іванівка Антрацитівського району Луганської області, де у позивачки мешкає престаріла мати [PERSON], але в пункті пропуску лінії розмежування їй пояснили, що без згоди батька вона не має можливості вивезти дитину за межі України. Тому просить суд надати дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини за межі України сина [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька [PERSON], разом з матірю [PERSON] на тимчасово неконтрольовану територію України в смт. Іванівка Антрацитівського району Луганської області до досягнення дитиною віку 16 років. В судове засідання позивачка не зявилася, але в позові зазначила про розгляд справи у її відсутність. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи був належним чином повідомлений, про причину неявки суд не інформував, тому причину його неявки суд визнає не поважною. Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився, про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину неявки не інформував. Тому суд вважає можливим розгляд справи у відсутності сторін з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по цивільній справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, зі свідоцтва про народження на імя [PERSON], [INFO], вбачається, що в графі батьки зазначено: батько [PERSON], мати [PERSON], зроблено актовий запис № 42, місце реєстрації виконком Іванівської селищної ради Антрацитівського району Луганської області, копія якого є наявною у справі. З копії довідки від 31.10.2014 року про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції видана [PERSON], разом з нею [PERSON] син, і адреса реєстрації: вул. Колгоспна, буд. 2, с. Новоандріївка, Волноваського району, Донецької області. З копії паспорту серії ЕН № 049241 на імя [PERSON], виданого Антрацитівським РВ УМВС України в Луганській області 27.11.2001 року вбачається, що зареєстрована с-ще. Іванівка, вул. Лермонтова б. № 33, Антрацитівського району, Луганської області. З копії рішення Антрацитівського міськрайонного суду Луганської області від 21.12.2012 року вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище «Тишкова») [PERSON] розірвано. З копії заочного рішення Волноваського районного суду Донецької області від 02.06.2017 року вбачається, що з [PERSON] стягнуто щомісячно аліменти на утримання [PERSON], [INFO] на користь [PERSON]. Згідно з положеннями частини 3 статті 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише зі згоди батьків і в їх супроводі або у супроводі осіб, які ними уповноважені. Порядок виїзду з України громадян, які не досягли 16-річного віку, регулюється «Правилами перетинання державного кордону громадянами України», затвердженого постановою КМ України N 57 від 27 січня 1995 року. Пунктом 4 вказаних Правил передбачено, що в супроводі одного з батьків або інших осіб, виїзд з України дітей вказаного віку здійснюється за обов'язкової наявність нотаріально посвідченої згоди другого батька, в якій зазначається назва держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків виїзд вказаних осіб з України здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Таким чином, із контексту наведеної норми вбачається, що визначення держави прямування та часового проміжку перебування у цій держави є обов'язковим змістом документу, на підставі якого дитина виїжджає з України. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі шостому проголошено, що дитина для повного гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Пунктом 24\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України»\~роз'яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Відповідно до ч.2 ст. 10 ЦПК України сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно зі ст. 60 ЦПК України сторони зобовязані довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Ст.ст. 57-59 ЦПК України передбачають, що докази мають бути належними та допустимими. Таким чином, судом встановлено, що відповідач участі у вихованні сина не приймає, не цікавиться його станом здоровя, ухиляється від виконання свої батьківських обовязків по вихованню дитини, свідомо нехтує своїми обовязками як батько. Питання щодо встановлення режиму спілкування батьків з дитиною органом опіки і піклування\~\~не вирішувалось і спору з цього приводу між батьками не виникало, відповідач не звертався з такою заявою. Аналіз наведених доказів дає суду підстави визнати, що позов позивачки підлягає задоволенню, оскільки з наданих доказів вбачається, що неповнолітній син [PERSON] мешкає з матірю, після розірвання шлюбу між сторонами по справі. Питання стягнення аліментів вирішено у судовому порядку, відповідач участі у вихованні сина не приймає. Добровільно відповідач не надав згоди на виїзд неповнолітнього сина на тимчасово неконтрольовану територію України в смт. Іванівка Антрацитівського району Луганської області без згоди та супроводу батька [PERSON], в гості до бабусі яка мешкає у с-щі. Іванівка Антрацитівського району Луганської області, що вбачається з наданих документів по справі, тому, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього з території проведення антитерористичної операції (тимчасово неконтрольованої території) та тимчасові в'їзди до території проведення антитерористичної операції (тимчасово неконтрольованої території) може бути дозволений за рішенням суду. На підставі викладеного вище,

Outcome: partial