Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача, яким просила стягнути з нього аліменти на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 1 500 грн., з урахуванням індексації, починаючи з дня пред'явлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO], за минулий період, тобто з 01.01.2014 року по 01.02.2015 року в сумі 13 416 грн., з урахуванням прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років; покласти на відповідача судові витрати. У судовому засіданні позивачка підтримала позов, просила його задовольнити у повному обсязі. Одночасно пояснила, що відповідач не надає будь-якої матеріальної допомоги, не зважаючи на те, що має реальну можливість виконувати свої обов'язки по утриманню доньки. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково, заперечував щодо стягнення з нього аліментів на утримання дитини за минулий період, оскільки постійно надавав допомогу. Одночасно пояснив, що офіційно працює в ТЦ АТ «Нова Лінія», у зв'язку з чим вважав необхідним стягувати з нього аліменти на утримання дитини в частці від доходу, оскільки це, на думку відповідача, не суперечить інтересам дитини. Розглянувши доводи та пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову виходячи з наступного: Судом встановлено, що з 21.08.2007 року по 10.11.2014 року позивачка перебувала у шлюбі з відповідачем. Однак, подружнє життя з відповідачем не склалося, позивачка та відповідач більше не підтримують подружніх стосунків. Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області у справі № 504/1962/14-ц (2/504/1801/14) від 10.11.2014 року, яке набрало законної сили 20.11.2014 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. 30.08.2010 року у шлюбі народилася дитина - донька [PERSON], про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане 08.09.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Комінтернівського районного управління юстиції Одеської області, де в графі батько зазначений «[PERSON]», актовий запис № 70). У судовому засіданні встановлено, що на теперішній час неповнолітня донька проживає разом з позивачкою та знаходиться повністю на її утриманні. Відповідач працює в ТЦ АТ «Нова Лінія» і отримує заробітну платню, що встановлено зі змісту довідок № № 698/02, 282 від 24.02.2015 року. Встановивши виниклі між сторонами правовідносини, суд звертається до положень діючого законодавства, яким вони врегульовані. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати свою неповнолітню дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44 -ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Законодавцем положенням ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов'язок батьків утримувати своїх дітей. Детальний аналіз ст. 180 СК України дозволяє суду дійти висновку, що батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей, зокрема обов'язком батьків є матеріальне утримання дітей. Суд повторює, що обов'язок батьків з утримання дітей не є солідарним, а індивідуальний, тобто кожний з батьків має брати рівну участь в утриманні дитини. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», на які посилався суд при постановленні рішення, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Таким чином, суд дійшов висновку, що немає підстав для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, а доцільно застосувати до даних правовідносин положення ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України та визначити розмір аліментів у частці від доходу (заробітку), оскільки відповідач має постійний заробіток, працює в ТЦ АТ «Нова Лінія». Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Доказів того, що позивач раніше зверталась до відповідача щодо надання матеріальної допомоги на утримання дитини матеріали справи не містять, більш того позивач визнала той факт, що письмово не зверталась до відповідача з вимогами надати матеріальну допомогу на утримання дитини. Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлені позивачкою позовні вимоги грунтуються на вищевказаних положеннях діючого законодавства, однак підлягають частковому задоволенню виходячи з принципу рівності участі батьків в утриманні дитини та з урахуванням істотної обставини, а саме того, що позивачка раніше не зверталася в письмовій формі до відповідача та не пред'являла до суду позову про стягнення аліментів на утримання дитини. Згідно зі ч. 2 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, оскільки позивач на момент звернення до суду, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: partial