Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про позбавлення його батьківських прав, оскільки він, як батько [PERSON], [INFO], ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню сина. Ні словесно, ні письмово не спілкується з сином, не цікавиться його життям, не проявляє ніякого батьківського піклування. Дитина сторін по справі є інвалідом дитинства, позивач не має змоги працювати, тому догляд, лікування, реабілітаційні періоди після лікувань все проходе сама, без допомоги батька дитини, який матеріально також не допомагає, хоча на її думку він має таку можливість. З урахуванням викладеного, позивачка вважає, що відповідача необхідно позбавити батьківських прав. В судовому засіданні позивач [PERSON] просила позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON], посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, з сином не спілкується, матеріальної допомоги на його утримання не надає. Аліменти присудженні до стягнення з відповідача на її користь на утримання дитини він не сплачує, має заборгованість у сумі 2725,43грн. Шлюбні відносини між собою сторони розірвали в судовому порядку, разом проживали з 2010 по 2016 рік. [PERSON] є інвалідом дитинства, підгрупи А: легка розумова відсталість резідуально - органічного ґенезу з гіперкінетичним розладом поведінки, елементами аутистичної. Недорозвиток мови І рівня F -70.18 F -80.1 F - 80.2. Надаючи чеки відповідачу про купування ліків з надією на отримання матеріальної допомоги, він навіть на них не подивився. Допомагає їй лише її мати. З таким діагнозом вона змушена постійно лікувати дитину, має намір лікувати також і за кордоном, але у зв'язку зі складним лікуванням в лікарні повинна бути згода батька. Кожен раз при спілкуванні з батьком дитини для вирішення питання, щодо надання дозволу та згоди на лікування дитини, він вимикає телефон, або починає говорити їй про відсутність у нього коштів, хоча їй також відомо, що він має іншу жінку з якою і проживає. В останній раз вона не витримала та звернулась до органу опіки та піклування з питанням про надання їй допомоги в здійсненні лікування її сина [PERSON], оскільки, якщо дитина не пройде запланований курс лікування, це негативно відобразиться на його стані здоров'я. ЇЇ зрозуміли як матір, яка намагається з усіма силами допомогти дитині ні на що не зважаючи, та надали їй дозвіл на отримання своєчасного лікування для дитини. Про працевлаштування відповідача їй також нічого не відомо, оскільки ні вона, ні син з ним не бачаться та не спілкуються в телефонному режимі. Тому, враховуючи такі обставини, вона наполягає про позбавлені відповідача батьківських прав, оскільки вважає, що така людина не може називатись батьком та вмовляти його постійно надати дозвіл на виїзд та лікування дитини більше не хоче. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що про те, що його дитина хворіє він знає, але [PERSON] не дозволяла брати участь у його вихованні, при сумісному проживанні в їх відносини постійно вмішувалась теща, тому він змушений був піти з сім'ї. На посилання позивача про надавання йому чеків, повідомив, що ніяких чеків він не бачив. Проживає в м. Одесі, телефон постійно включений, але він ні разу не бачив, щоб йому дзвонила позивач. Позовні вимоги не визнав. Представник третьої особи Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області в особі Органу опіки та піклування - [PERSON], підтримала позовні вимоги [PERSON], про позбавлення батьківських прав [PERSON], про що надала висновок органу опіки та піклування № 306/2/15/01-33 від 22.02.2017року, яким вони вважають доцільним позбавити батьківських прав батька [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Питання про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] вирішувалось на засіданні районної комісії з питань захисту прав дитини 22.02.2017року. Стверджувала, що для позбавлення батьківських прав відповідача є всі передбачені законом підстави. Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши учасників судового засідання, свідків, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступних висновків. В силу п. 2 ч.1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, яка передбачає підстави позбавлення батьківських прав, зазначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Судом встановлено, що 13 квітня 2010 року [PERSON], та [PERSON], уклали між собою шлюб, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Сокирянського районного управління юстиції Чернівецької області, на підставі актового запису №19 від 13.04.2010р. Від шлюбу з відповідачем народилась неповнолітня дитина: [PERSON], [INFO].н., що підтверджує свідоцтво про народження дитини, серії [NUMBER], що видане відділом реєстрації актів цивільного стану Роздільнянського районного управління юстиції, актовий запис за №201 від 09.07.2010 року. (а.с.9). Протягом останнього часу сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області 03.10.2016р. по справі №511/1816/16-ц шлюб між сторонами розірваний.(а.с.10). Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати разом з матір'ю, та у зв'язку з тим, що син є інвалідом дитинства вона не мала можливості працювати, тому вони знаходяться на повному утриманні Держави (соціальна допомога).(а.с.14). Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 03.10.2016р. у справі №511/1816/16-ц з [PERSON], на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина, у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08.08.2016р. та аліменти на утримання непрацездатної дружини в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку та доходів до досягнення дитиною повноліття тобто до [INFO] року. (а.с.10). Відповідно до розрахунку Роздільнянського міжрайонного відділу ДВС заборгованість по виплаті аліментів складає 2725.43 грн.(а.с.11). Дитина [PERSON] є інвалідом дитинства, підгрупа А: легка розумова відсталість резідуально-органічного ґенезу з гіперкінетичним розладом поведінки, елементами аутистичної. Недорозвиток мови І рівня F-70.18 F-80.1 F-80.2 (а.с.12), що також підтверджується дублікатом довідки №41/19 від - S 02.2016р., виданої Управлінням соціального захисту населення Роздільнянської РДА. (а.с.14) та медичним висновком №26 від 17.10.2016р., виданим Роздільнянської ЦРЛ (а.с.15). Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Однак всупереч вказаній нормі Закону відповідач після розірвання шлюбу постійно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, взагалі не цікавиться його долею, життям, не відвідує його вдома. Ніякої участі відповідач у вихованні сина не бере, під час останньої телефонної розмови, яка відбулася на початку вересня, допомогти у придбанні додаткових ліків для дитини відмовився. За останні 6 місяців відповідач жодного разу не телефонував самостійно, про своє місцезнаходження не повідомляв. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються [PERSON] самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Грошові кошти на життєво важливі потреби дитини відповідач не надавав та не надає по даний час. Так, дитина потребує постійного стаціонарного лікування у спеціалізованих медичних установах (не рідше 2-х разів на рік). Оформлення дитини до таких установ здійснюється виключно за згодою обох батьків. У зв'язку з тим, що [PERSON], не підтримує з [PERSON], зв'язку та місцезнаходження його не відоме, вона не має можливості оформити дитину на черговий курс лікування. Вказані обставини підтверджуються також актом обстеження житлово-побутових умов, згідно якого позивач зареєстрована та проживає в [ADDRESS]. Разом з нею проживає її неповнолітній син - [PERSON], [INFO].(а.с.15-16). В будинку створені всі умови для проживання та навчання дитини [PERSON]. У нього окреме ліжко, стіл для занять, об лаштована зона для проведення дозвілля. В квартирі тепло, охайно. Батько з сином не проживає та його не відвідує; дитина хворіє на важку хворобу та потребує стороннього догляду, що також підтверджується пакетом медичних висновків, копією амбулаторної картки, копіями епікризу, копією оренди житлового приміщення під час проходження лікування в березні 2017 року в м. Одесі, копіями товарних чеків.(а.с.35-53). В судовому засіданні були допитані свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], які суду пояснили, що відповідач дійсно не цікавиться життям дитини, матеріально не забезпечує, не створює належних і необхідних умов для його проживання та виховання. Як батько дитини, останній раз він був у 2016 році. З цього часу відповідач будь - якої участі у вихованні сина [PERSON] не приймає, до сина не приїжджає, з дитиною не спілкується, розвитком та станом здоров'я дитини не цікавиться, будь - якої матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Дитиною займається мати та бабуся [PERSON]. В зв'язку з участю головуючого судді в слуханні кримінального провадження за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального злочину передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, яке розглядається в колегіальному складі, а також слуханні кримінальних провадженнь за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального злочину передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України та [PERSON] у вчиненні кримінального злочину передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України в судовому засіданні була оголошена технічна перерва. Після технічної перерви судове засідання було продовжено. Від позивача та представника третьої особи до суду надійшли заяви, відповідно до яких позивач на своїх позовних вимогах наполягала, просила судове засідання після технічної перерви в подальшому проводити без її участі, представник третьої особи підтримала позовні вимоги та не заперечувала проти їх задоволення, судове засідання після технічної перерви також проводити без її участі. Отже продовження судового засідання після технічної перерви проводиться відповідно до ч.2 ст.197ЦПК України. Своїми діями, відповідач свідомо порушує свої зобов'язання закріплені в статті 51 Конституції України від 28 червня 1996 року, а саме: Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Аналогічне твердження закріплене і в ст. 180 Сімейного Кодексу України. В принципі № 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, записано: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення». В ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, що діє на Україні з 27 вересня 1991 року вказано: «Держави-учасники зобов'язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов'язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи». Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402 зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 цього ж Закону вказано, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно статті 12 вищеназваного Закону вказано, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 15 цього ж Закону встановлено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею. Як зазначено в п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» - ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. При розгляді даної цивільної справи достовірно було встановленою що [PERSON] свідомо не виконує своїх обов'язків по вихованню неповнолітньої дитини сина [PERSON], не спілкується з ним, хоча перешкод в спілкуванні йому з дитиною ніхто не чинив і не чинить. Крім того, суд вважає, що наявність у дитини складного захворювання позбавляє мати надавати дитині належну та вчасну медичну допомогу, оскільки на таке лікування в деяких випадках потрібна згода батька, що є додатковою підставою для вирішення питання про позбавлення його батьківських прав, так як він в лікуванні дитини участі також не приймає. Статтею 164 Сімейного Кодексу України встановлено підстави позбавлення батьківських прав, а саме п.2 ч.1 - ухиляння від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов'язку - виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що в судовому засіданні було судом достовірно встановлено виходячи з поведінки відповідача, не дивлячись на те, що перешкод у спілкуванні з дитиною йому ніхто не чинив і не чинить. Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінює докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 212 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 1 ЦПК України. При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачкою відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв'язку у їх сукупності. Обставини справи свідчать про те, що відповідач, який є батьком дитини, фактично самоусунувся від належного утримання та виховання дитини і не бажає змінити своє ставлення до його виховання, відповідач не вжив жодних заходів стосовно можливості побачення з дитиною, що підтверджується матеріалами справи, в зв'язку з чим суд приходить до висновку про свідоме нехтування [PERSON] своїми батьківськими обов'язками та відповідно, про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав у відношенні до його неповнолітньої дитини. Статтею 168 СК України передбачено, що за рішенням суду особам, які позбавлені батьківських прав, може бути дозволено побачення з дитиною. Якщо поведінка такої особи щодо утримання та виховання своєї дитини зміниться, за правилами ст.169 СК України остання не позбавлена права звернутися до суду з позовом про поновлення у батьківських правах. Доказів на підтвердження того факту, що позивач не дозволяє відповідачу спілкуватися з дитиною, у відповідності до вимог ст.ст.11,60 ЦПК України у судовому засіданні відповідачем надано не було, окрім того відповідач в першому судовому засіданні приймав участь, а в наступне судове засідання не з'явився, поважної причини своєї неявки суду не повідомив та доводів на спростування позовних вимог до суду також не надходило.

Outcome: approved