Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на свою користь грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку в сумі 19238,56грн. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку у розмірі при звільненні. Свої вимоги мотивує тим, що з 13.05.2014 року вона працювала продавцем у приватного підприємця [PERSON] на підставі трудового договору у продуктовому магазині, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В кінці грудня 2019 року нею було подано заяву про звільнення її з роботи за згодою сторін, яку в свою чергу було задоволено, оскільки 30.12.2019 року [PERSON] видала позивачці трудову книжку в якій здійснено запис про звільнення. За весь час роботи вона жодного разу не брала відпустки. Однак, станом на сьогоднішній день відповідач не провела зі нею повний розрахунок, а саме не виплатила грошову компенсацію за невикористану відпустку. Крім того, після звільнення позивач неодноразово зверталась до відповідачки з приводу вирішення даного питання, однак вона ігнорувала її. Також зазначає, що зверталась на урядову гарячу лінію, однак, згідно відповіді Головного управління держпраці у Львівській області, їй рекомендовано звернутись до суду. 03.04.2020 року позивач звернулась з заявою до відповідачки з проханням усунути зазначені порушення та виплатити належні їй при розрахунку кошти. Проте, згідно витягу з веб-сайту Укрпошти її відправлення адресоване [PERSON] не вручене під час доставки. З покликанням на ч. 1 ст. 83 та ч.1 ст. 116 КЗпП зазначає, що з 13.05.2014 року по 30.12.2019 року, кількість невикористаної відпустки становить 136 днів, середньоденна заробітна плата за останній рік становить 141,56 грн. Відтак, сума грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку становить 19238,56 грн. В наданому суду клопотанні позивачка надала розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при її звільненні за період з 31.10.2019 року по 24.02.2021 року, розмір якого виходячи із середньоденного заробітку за останні два місяці роботи у відповідача - 203,47грн. та періоду затримки розрахунку з дня звільнення - 422 дні (203,47грн. х 422 дні) складає 85864,34грн. Позивач подала клопотання, в якому просила розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримала. Представник відповідачки - адвокат Чернвський Р.І. подав клопотання, в якому зазначив, що вимоги позивачки є безпідставними, оскільки за період роботи позивачці зайво виплачено 30728.21грн., що перевищує суму, яку вона просить стягнути. Дослідивши докази у справі, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що на підставі трудового договору від 13.05.2014 року позивач [PERSON] була прийнятою на роботу продавця до ПП [PERSON] 30.12.2019 року позивачку було звільнено із займаної посади за згодою сторін, відповідно до ст. 36 Кодексу законів про працю України, про що зроблено відповідний запис у її трудовій книжці. Також із копії заяви позивачки від 03.04.2020р. та чеку до поштового відправлення встановлено, що позивач зверталася до відповідачки з приводу видачі їй наказу про її звільнення, внесення у трудовий договір відмітки про його розірвання та виплати їй всіх сум, що підлягають виплаті на день звільнення. Згідно витягу (трекінг) з веб-сайту Укрпошти відправлення позивачки адресоване [PERSON] не вручене під час доставки. Із копій листів ГУ Держпраці у Львівській області від 16.04.2020р. та 29.04.2020р., що адресовані позивачці [PERSON] , встановлено, що позивач зверталася до управління з приводу порушення законодавства про працю щодо неї ФОП [PERSON] та з метою захисту її прав зокрема рекомендовано звернутися до суду. З постанови від 28.10.2020р. встановлено, що відповідачку [PERSON] притягнуто до відповідальності за порушення законодавства про працю та зайнятість населення за те, що вона при звільненні працівників [PERSON] 31.07.2019р. та [PERSON] 30.12.2019р., не провела виплату всіх належних при звільненні коштів, в тому числі компенсацій за дні невикористаних відпусток. Представником відповідачки надано довідку про нарахування заробітної плати позивачці [PERSON] , з якої вбачається, що за період з червня 2014 року по грудень 2019 року остання отримала заробітну плату в сумі 174696грн. та сума переплати становить 30728,21грн. Разом з тим, дана довідка складена самою позивачкою [PERSON] , а тому висвітлює виключно її позицію щодо наявної переплати. Крім того, наявність заборгованості не є підставою невиплати позивачці компенсації за невикористані відпустки. Згідно зі ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Позивачка зазначає, що з моменту прийняття її на роботу і по день її звільнення, нею не використано 136 дні щорічної відпустки за які відповідач з нею не розрахувалася при звільненні. Відповідно до ч. 1 ст. 83 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. Відповідно до п. 2 розділу І та п. 7 розділу ІV Постанови Кабінету Міністрів України від 8.02.1995 р. №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Нарахування виплат за час щорічної відпустки, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців на відповідну кількість календарних днів року (за винятком святкових і неробочих днів). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки. Позивачка, відповідно до вказаних положень, долучила до позовної заяви розрахунок суми компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, згідно якого: (136 - невикористані дні відпустки х 141,46грн. - середньоденна заробітна плата = 19238,56грн. Дослідивши вказаний розрахунок, суд приходить до висновку, що він є обґрунтованим, а тому з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню компенсація за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 19238грн. 56коп. Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таке ж роз`яснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав і Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу. При обчисленні середнього заробітку слід керуватися ст.27 Закону України «Про оплату праці» та п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно з якими середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. При цьому, відповідно до п.5 розділу IV порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з абз.1 п.8 розділу IV порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (середньогодинна) заробітна визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. З огляду на викладене при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень порядку. Такий розрахунок відповідає змісту зазначених вище норм права та практиці їх застосування, зокрема, Постанові Верховного Суду України від 01.03.2017р. у справі №635/2084/16-ц та Постанові Верховного Суду від 02.08.2019р. у справі №755/17855/16-ц. Виходячи з аналізу зазначених норм, для визначення середнього заробітку за час затримки розрахунку слід враховувати кількість робочих днів затримки, а не календарних днів, як вказано позивачкою. Так, позивачем надано розрахунок, відповідно до якого його середньоденна заробітна плата складає 203,47грн., виходячи з останніх двох місяців роботи. Період затримки розрахунку з 30.12.2019р. до дня ухвалення рішення судом складає 316 робочих днів. Розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку за цей період складає: 203,47грн. х 316 днів = 64296,52грн. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутись до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України. Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. В Постанові від 26.06.2019р. у справі №761/9584/15-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором. - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника. - інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Так, позивачка, була звільнений 30.12.2019р. Позивач не довела, що звертався на момент звільнення до відповідача з вимогою про виплату грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку. Таке право позивач реалізувала лише 03.04.2020р., тобто зі спливом трьох місяців, надіславши заяву на адресу відповідачки та звернувшись до суду з позовною заявою 13.05.2020р. Суд також враховує, що позивачкою не доведено яких втрат вона зазнала у зв`язку із затримкою виплати зазначеної компенсації. Крім того, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку становить 64296,52грн. більш ніж втричі перевищує розмір шкоди - невиплаченої компенсації за невикористані відпустки в сумі 19238,56грн. З врахуванням зазначеного, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам справи, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 6000грн. Дана сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою втрат позивача, які розумно можна було б передбачити. Згідно ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80грн.

Outcome: approved