Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування вказуючи, що від зареєстрованого 27.01.2007 року шлюбу, сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. З березня 2014 році подружжя припинило проживати однією сімєю, відповідач перестав надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Інших осіб, які б мали можливість надавати допомогу в позивачки не має. Відповідач за віком є працездатною особою, інших неповнолітніх дітей відповідач не має, відрахування по виконавчим документам з нього не проводиться, за станом свого здоровя в змозі сплачувати аліменти. Таким чином, позивачка вимушена звернутися до суду. В судове засідання позивачка не зявилась, від неї надійшла заява з проханням слухати справу у її відсутність, на позові наполягає, проти ухвалення заочного рішення суду у разі неявки відповідача не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився. Про час і місце слухання справи був повідомлений належним чином, про що свідчить його підпис в рекомендованому поштовому повідомленні, яке повернулось на адресу суду, відомостей про поважні причини своєї неявки суду не повідомив, заяв про відкладення справи або про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило. Відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене належним чином, тому суд визнає його неявку в судове засідання неповажною та вважає можливим розглядати справу за його відсутністю, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви позивачки про розгляд справи за її відсутності та в звязку з неявкою відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. В силу ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, або визначаються судом. В судовому засіданні встановлено, що 27.01.2007 року між сторонами зареєстровано шлюб, про що Вознесенською сільською радою Мелітопольського району Запорізької області в книзі реєстрації зроблено відповідний актовий запис № 05. /а.с. 4/. Від даного шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідною копією свідоцтва про народження, де його батьками записані [PERSON] та [PERSON]. /а.с. 5/. Дитина проживає разом з матірю та знаходиться на її утриманні, про що свідчить копія довідки Вознесенської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області № 1503 від 02.09.2016 року. /а.с. 6/. На підставі викладених вище обставин, приймаючи до уваги те, що відповідач не надає жодної допомоги на утримання малолітнього сина [PERSON], хоча є працездатним та має можливість надавати таку допомогу, суд дійшов висновку, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання малолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку /доходу/, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця починаючи з 02 вересня 2016 року і до досягнення ним повноліття. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved