Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача 37500,00 гривень та судові витрати в сумі 375,00 гривень, посилаючись на таке: 03 листопада 2013 року на авторинку «Майорський» міста Горлівки вона домовилась з відповідачем про те, що останній продасть їй автомобіль ЗАЗ ДЕО Т 13110 2005 року випуску. Продаж автомобіля відповідач здійснював за довіреністю від [PERSON] Автомобіль був знятий відповідачем з реєстраційного обліку 29 жовтня 2013 року та на нього були видані транзитні номери [NUMBER]. За продаж вищевказаного автомобіля 03 листопада 2013 року відповідач отримав від неї грошові кошти в сумі 37500,00 гривень, про що написав розписку. Вона з відповідачем визначились, що автомобіль після передання грошей залишиться у неї та протягом декількох днів він приїздить та переоформить на її право власності на цей автомобіль. Але відповідач не з,являвся та право власності на вищевказаний автомобіль на неї не переоформив. 13 листопада 2013 року від робітників Калінінського РВ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області їй стало відомо, що довіреність, на підставі якої діяв відповідач від імені [PERSON] є підробленою та що сам відповідач про це інформований не був. 05 грудня 2013 року вказаний автомобіль у неї було вилучено за постановою суду робітниками міліції. Оскільки відповідач не передав їй у власність автомобіль, за продаж якого він отримав від неї гроші, вона звернулася до нього з вимогою повернути гроші. Відповідач визнав, що повинен повернути їй гроші, але до теперішнього часу гроші не повернув та ухиляється від спілкування з нею. Таким чином, відмовляючи їй в поверненні грошових коштів в сумі 37500,00 гривень, отриманих за продаж автомобіля , який він так і не продав, відповідач діє незаконно та порушує його майнові права, спричиняючи їй матеріальну шкоду на вказану суму. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та показала, що 03 листопада 2013 року її чоловік на ринку познайомився з відповідачем, який продавав вказаний автомобіль. Вони зійшлися у ціні, після чого приїхали до них додому та вона передала відповідачеві суму 37500,00 гривень, про що останній написав розписку. Оформити в магазині та отримати довідку-рахунок вони не змогли, оскільки у них не було грошей для сплати вартості оформлення. Гроші передавались в автомобілі, гроші рахували відповідач та [PERSON], оскільки автомобіль належав саме йому, гроші відповідач передав [PERSON] Останньому було відомо про те, що Калінінським РВ було порушено кримінальну справу, що вказаний автомобіль належав іншій особі, але їй про це не повідомив. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та показав, що у нього з [PERSON] ділові стосунки. Останній попросив у нього паспорт для оформлення довіреності на автомобіль, який мав бути проданим, він не заперечував. Вказаний автомобіль продавався на ринку «Майорський» у місті Горлівка Донецької області. Він виступав в якості продавця, але фактично автомобіль продавав [PERSON] та гроші від продажу автомобілю були передані саме йому. Йому не було відомо про те, що автомобіль належить іншій особі, а довіреність, яка була видана на його ім'я є підробленою. Чи знав про це [PERSON] йому невідомо. Представники відповідача у судовому засіданні заперечували проти позову та вважали, що підстав для задоволення позовних вимог не має. Відповідачеві не було відомо про наявність кримінальної справи, про те, що довіреність є підробленою, про те, що автомобіль належить іншій особі. Відповідач здійснив продаж автомобіля лише формально, оскільки автомобіль йому ніколи не належав, гроші від продажу автомобіля були передані [PERSON] у присутності позивачки та її чоловіка, Саме з останнім вони надалі вели бесіди, крім того, договір купівлі-продажу не було укладено саме з вини позивачки та її чоловіка, які відмовились його укладати з причини відсутності у них грошових коштів на це. Суд вважає позовні вимоги не підлягаючими задоволенню за таких підстав: автомобіль марки ЗАЗ ДЕО Т 13110 реєстраційний номерний знак [NUMBER] на підставі довідки-рахунку КІВ-209932 від 06 серпня 2005 року та на підставі свідоцтва [NUMBER] від 12 серпня 2005 року на праві власності належить [PERSON]. На підставі довіреності від 16 вересня 2013 року, посвідченої приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстром номер 367, виданої [PERSON] на ім'я [PERSON] вказаний автомобіль було знято з реєстраційного обліку 29 жовтня 2013 року в Старобешівському МРЕВ Донецької області для реалізації в межах України та видано транзитний номер [NUMBER]. 03 листопада 20-13 року на авторинку «Майорський» міста Горлівки Донецької області [PERSON] продав, а позивачка [PERSON] купила вказаний автомобіль за 37500,00 гривень. [PERSON] передала, а [PERSON] прийняв грошову суму 37500,00 гривень, про що написав розписку. У цій розписці не було вказано про укладення письмового договору у подальшому, не встановлені і такі строки. Як встановлено у судовому засіданні, вказані гроші після їх перерахування фактично отримав [PERSON], який, зі слів відповідача є фактичним власником автомобіля. Договір купівлі-продажу не було оформлено і через магазин шляхом видачі довідки-рахунку з вини позивачки, оскільки та не мала можливості сплатити витрати на це оформлення. Фактично автомобіль був переданий позивачці після отримання грошової суми за його продаж. На підставі ухвали Калінінського районного суду міста Донецька від 29 листопада 2013 року за кримінальним провадженням номер 1кс/256/751/2013 слідчим Калінінського РВ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області у чоловіка позивачки [PERSON] за адресою: [ADDRESS] було вилучено вказаний автомобіль, про що складено протокол від 05 грудня 2013 року. У судовому засіданні допитаний в якості свідка [PERSON] показав, що він є чоловіком позивачки. 03 листопада 2013 року вони купили автомобіль у відповідача, дружина передала відповідачеві 37500,00 гривень, останній написав розписку, але гроші відповідачем були передані [PERSON], оскільки як він зрозумів, останній був власником вказаного автомобіля, а довіреність була видана на ім'я відповідача лише для його реалізації. Надалі, після передачі грошей відповідачеві, їм було залишено вказаний автомобіль та документи на нього, він потім спілкувався з [PERSON], з відповідачем ніяких відносин не мав, навіть не знав його номер телефону. Про все він домовлявся з [PERSON] Перед передачею грошей, він в організації, яка оформлює довідки-рахунки та розташована на вказаному авторинку, перевірив дійсність документів, йому це підтвердили, тому після цього і були передані гроші. Оформити в магазині довідку-рахунок він не мав можливості, оскільки на ці дії не було грошей і це мало бути здійснитися пізніше, час укладання письмового договору він не оговорював з відповідачем та [PERSON], оскільки це залежало від часу з,явлення у нього необхідної грошової суми. Після вилучення автомобілю робітниками міліції їм стало відомо про те, що довіреність була підроблена. У судовому засіданні допитаний свідок [PERSON] показав, що між ним та [PERSON] мали місце грошові зобов'язання. Оскільки [PERSON] не міг повернути суму боргу, він передав вказаний автомобіль та довіреність, яка була за його проханням видана на ім'я відповідача, оскільки сам він не мав паспорту, паспорт був переданий особі, що постраждала внаслідок ДТП, скоєної з його вини. До передачі автомобіля позивачці та її чоловікові та отримання від них грошей, йому було відомо про наявність порушеної кримінальної справи, що вказаний автомобіль був предметом спору, але він про це не повідомив відповідача та позивачку. Дійсно відповідачеві позивачкою було передано за автомобіль 37500,00 гривень, після перерахування суми, гроші він забрав, оскільки саме йому, як він вважав, належав вказаний автомобіль, який йому було передано за борги. Договір купівлі-продажу між позивачкою та відповідачем нотаріально або в магазині шляхом видачі довідки-рахунку не було оформлено, оскільки у позивачки та її чоловіка не було грошей та вони просили перенести оформлення на невизначений строк. Позивачка посилається на те, що діями відповідача порушено її право, а саме на підставі ст. 1212 ЦК України відповідач має повернути їй гроші. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи /потерпілого/ без достатньої правової підстави, безпідставне набуте майно/, зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї статті застосовується незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком подій. Положення цієї глави застосовується також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Таким чином, у судовому засіданні позивачка не довела, що відповідач набув грошову суму 37500,00 гривень без достатньої правової підстави. Крім того, відповідно до довідки Центрально-міського РВ Горлівського міського управління ГУМВС України в Донецькій області номер 2/378 від 04 березня 2014 року знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером 120134051030000282 від 04 лютого 2014 року за ознаками передбаченими ст. 190 ч.1 КК України за заявою [PERSON], яка просила прийняти заходи до [PERSON], який шахрайським шляхом заволодів грошовими коштами в сумі 37500,00 гривень. До цього часу досудове розслідування не закінчено. Таким чином, позовні вимоги не підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 88 ЦПК України судові витрати мають бути віднесені на позивачку. На підставі ст.ст. 16, 1212 ЦК України,

Outcome: dismissed