Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом в якому просила: здійснити поділ спільного майна подружжя; виділити у власність [PERSON] 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] вартістю 177032,50 грн.; виділити у власність [PERSON] 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] вартістю 177032,50 грн. В обґрунтування позову посилалася на те, що 19.09.1970 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. За час спільного проживання та перебування у шлюбі ними за спільні кошти був побудований будинок за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці площею 350 м.кв. для індивідуального будівництва. 02.10.1975 року відповідачем було отримано свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок та зареєстровано в БТІ за номером 11485. З листопада 2014 року між нею та відповідачем шлюбні відносини припинені, фактично вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Відповідач не бажає визнавати за нею право власності на спільне майно подружжя, у зв'язку з чим вона змушена звернутися до суду. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з заявлених у позові підстав. Відповідач в судове засідання не з'явився, згідно довідки голови квартального комітету, якій направлялася повістка для вручення [PERSON], останній не проживає за адресою реєстрації. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи перебування, зареєстрованому у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 224 та ч. 2 ст. 225 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачки, її представника, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з огляду на таке. Частинною 1 ст. 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом встановлено, що 19.09.1970 року між сторонами по справі було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER]. Рішенням виконкому Комсомольської районної ради депутатів № 76/5 від 05.03.1971 року відповідачу було виділено земельну ділянку для індивідуального будівництва за адресою: [ADDRESS]. Рішенням виконкому Комсомольської районної ради депутатів № 16/18 від 26.09.1975 року було затверджено акт прийомки індивідуального житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. 02.10.1975 року відповідачу було видано свідоцтво про право приватної власності на вищезазначений житловий будинок, що підтверджується копією вказаного свідоцтва, наявного в матеріалах справи. Таким чином, за час шлюбу сторонами було набуте право власності на житловий будинок [ADDRESS], що дає підстави для його поділу в якості спільно набутого майна подружжя, шляхом визнання за кожною із сторін права власності на 1/2 частину вказаного будинку. При цьому, суд вважає викласти резолютивну частину рішення саме у такій редакції, оскільки в судовому засіданні позивачка пояснила, що лише бажає визнання за нею права власності на належну їй частину будинку, а не її реальний виділ. На підставі викладеного,

Outcome: approved