Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з названим позовом та просить постановити рішення, яким визнати: - за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і дворовими спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS]; - дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями і дворовими спорудами за адресою: [ADDRESS] від 03.09.1996 року укладений між позивачкою та [PERSON]. Свої вимоги мотивує тим, що згідно договору купівлі-продажу, посвідченого Державним нотаріусом Болградської нотаріальної контори Одеської області від 03.09.1996 року, зареєстрованим в реєстрі за № 4980 позивачці належить житловий будинок з господарськими будівлями і дворовими спорудами за адресою: [ADDRESS], в якому значиться житлова площа 45 кв.м.. Проте, відповідно до наданого технічного паспорту об'єкт містить відмінну характеристику, а саме житлова площа становить - 57,9 кв.м., а згідно довідки Василівської сільської ради Болградського району Одеської області від 15.06.2016 року за № 1127 позивачці [PERSON], належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS], площею 58 кв.м., тому вона змушена звернутися до суду з вимогою про визнання права власності на належний їй об'єкт нерухомого майна, оскільки позбавлена права розпоряджатися своєю власністю на свій власний розсуд. Позивачка в судове засідання не прибула, повідомлена відповідно до вимог чинного законодавства, про що в справі є відповідні докази (а.с.18, 19). Надала заяву, якою підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні, та просила справу розглянути у її відсутність (а.с.24). Відповідач в судове засідання не прибув, повідомлений належним чином згідно вимог чинного законодавства (а.с.17). До суду подав заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи у їх відсутність (а.с.25). Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено 03.09.1996 року договір купівлі нерухомого майна, а саме житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], площею 45 кв.м., який посвідчений державним нотаріусом Болградської районної державної нотаріальної контори Одеської області, зареєстрований в реєстрі № 4980 (а.с.5-6). 19 червня 2006 року на даний житловий будинок виготовлено технічний паспорт КП «Болградське БТІ», в якому зазначено житлова площа будинку [ADDRESS], що належить позивачці.- 57,9 кв.м. (а.с.8-12). Згідно довідки Василівської сільської ради Болградського району Одеської області від 15.06.2016 року за № 1127 позивачці [PERSON], належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS]. За даними записів по господарської книги № 5 за 1996-2000 років № 349 житлова площа названого будинку значиться - 58 кв.м., що підтверджується витягом з по господарської книги (а.с.7, 22-23). Позивачка мала намір здійснити державну реєстрацію права власності на належний їй житловий будинок, проте Державний реєстратор прав на нерухоме майно Арнаутова Л.І., відмовила у державній реєстрації права власності на приватний житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] за [PERSON], з тих підстав, що згідно наданих документів неможливо встановити у зв'язку з чим змінилася та відрізняється площа об'єкта (а.с.13). Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 318 ЦК України встановлено, що усі суб'єкти права власності є рівними перед законом. Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За результатом судового розгляду судом встановлено, що по справі мають місце обставини, передбачені ст. 392 ЦК України, оскільки позивачка будучи власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, та отримавши довідку Василівської сільської ради Болградського району Одеської області від 15.06.2016 року за № 1127 на цей житловий будинок, не може вчинити реєстрацію прав на нерухоме майно, в зв'язку з чим порушуються її права як власника. За таких обставин суд дійшов до висновку про те, що вимоги позивачки є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Outcome: approved