Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

Позивачка звернулась з вищевказаним позовом до суду, після уточнення позовних вимог (а.с. 44-45) просила суд визнати за [PERSON] право власності на нерухоме майно - однокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 34,0 кв.м, жилою площею 16,0 кв.м. в порядку спадкування за законом; зняти заборону (арешт) відчуження майна за договором довічного утримання, посвідченого Одинадцятою київською державною конторою 16.12.1992 року зареєстрованого в реєстрі за № 2с-1866, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 17.10.1993 року, вилучивши її з запису з Єдиного реєстру заборон відчуження майна за реєстраційним номером, обтяженням № 1699906. Свої вимоги обґрунтовує тим, що у 1992 році [PERSON] згідно договору довічного утримання, який був укладений з [PERSON], отримала у власність квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Особи, які уклали вказаний договір померли, що підтверджується свідоцтвами державного органу реєстрації актів цивільного стану про їх смерть. Позивачка як єдиний спадкоємець після смерті матері прийняла спадщину та проживає, володіє спадковим майном. У встановлений законом термін, позивачка звернулась до державного нотаріуса Одинадцятої київської державної нотаріальної контори для оформлення спадщини, однак стало відомо, що на спірну квартиру при укладенні договору довічного утримання, нотаріусом було накладено заборону відчуження нерухомого майна. З цих підстав нотаріус Одинадцятої київської державної нотаріальної контори відмовив позивачці у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Наявність заборони відчуження об'єктів нерухомого майна чинить перешкоди спадкоємцю набути права власності на це майно в порядку спадкування за законом. В судовому засіданні позивачка та її представник уточнені позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про розгляд справи повідомлялись судом належним чином. Представник Київської міської ради направила до суду пояснення по справі та просила розглядати справу без її участі та прийняти рішення згідно чинного законодавства. Одинадцята київська державна нотаріальна контора надала заяву, в якій просить розглядати справу за відсутності представника нотаріальної контори. Суд вважає за можливо розглянути справу у відсутності представників відповідачів по наявним у справі доказам. Суд, заслухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка є донькою померлої [PERSON], яка померла [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданого Відділом реєстрації смерті у м. Києві, актовий запис № 11788 та свідоцтвом про народження виданого Подільським бюро РАГС, актовий запис № 780. (а.с. 48, 52 - зворот.) Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно КМБТІ та договору довічного утримання від 16.12.1992 року померлій [PERSON] на праві власності належала квартира [ADDRESS] на підставі договору довічного утримання. (а.с. 53, 57) Відповідно до ст.744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Судом встановлено, що 16.12.1992 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір довічного утримання, посвідченого Одинадцятою київською державною нотаріальною конторою 16.12.1992 року за реєстровим номером 2с-1866, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 17.10.1993 року в реєстровій книзі за № 33259. Згідно умов договору [PERSON] передає у власність квартиру [ADDRESS], яка належала їй на підставі договору купівлі-продажу, [PERSON], яка в свою чергу зобов'язується довічно утримувати [PERSON] (а.с. 53) Відповідно до ч. 2 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувача. Як вбачається з матеріал справи [PERSON] померла [INFO] року, що підтверджується свідоцтво про смерть, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Мінського району, актовий запис № 133. (а.с. 10) Згідно інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, виданої Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. києві від 21.05.2013 року на вказану квартиру накладено арешт, підставою такого обтяження є договір довічного утримання № 2с-1866. Накладено заборону 17.12.1992 року. Згідно довідки Комунального підприємства «Житлосервіс «Куренівка» у Оболонському районі м.Києва від 05.10.2012 року [PERSON] дійсно була зареєстрована у [ADDRESS] з 1998 року по день смерті, знята з реєстраційного обліку. Постановою Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори від 28.01.2014 року позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв'язку з наявністю арешту на зазначену квартиру. ( а.с. 7) Згідно копії спадкової справи № 921/12, інші особи крім позивачки до нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини не звернулись. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст.1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст.1299 ЦК). Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Враховуючи, що позивачка відноситься до кола спадкоємців першої черги, на час відкриття спадщини проживала та була зареєстрована зі спадкодавцем, то б то фактично прийняла спадщину суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню та за [PERSON]слід визнати право власності на спадщину за законом, що відкрилась після смерті [PERSON] на квартиру [ADDRESS], загальною площею 34,0 кв.м, жилою площею 16,0 кв.м. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З врахуванням вищевикладеного суд вважає, що підлягаєть задоволенню і вимога позивачки про зняття арешту з нерухомого майна - квартири [ADDRESS] - накладений на підставі договору довічного утримання. На підставі викладеного,

Outcome: approved