Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що з 30 травня 2012 року по 21 серпня 2014 року вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. За період шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачкою і знаходиться на її утриманні. Також мотивує позов тим, що 12 квітня 2016 року відповідач за домовленістю з нею забрав їх малолітнього сина до себе, пообіцявши повернути наступного дня. Однак, ні наступного дня, ні потім відповідач сина не повернув. Позивачка вважає, що відповідач, зловживаючи її довірою та своїми правами, самовільно забрав у неї сина та переховує його. Оскільки такі дії відповідача суперечать нормам моралі та сімейного законодавства, позивачка просить суд визначити місце проживання її малолітнього сина [PERSON] разом з нею. Позивачка в судове засідання не зявилась, а представила заяву, в якій повністю підтримує свої позовні вимоги та просить суд розглядати справу без її участі. Представник третьої особи до суду не зявилась, а представила заяву, в якій позов підтримує, а справу просить розглядати за її відсутності. Відповідач в судове засідання також не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Оскільки відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився та не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, то відповідно до ст. 224 ЦПК України суд розглядає дану справу у заочному порядку на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що з 30 травня 2012 року по 21 серпня 2014 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. За період шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачкою і знаходиться на її утриманні. Також встановлено, що 12 квітня 2016 року відповідач за домовленістю з позивачкою забрав їх малолітнього сина до себе, пообіцявши повернути наступного дня. Однак, ні наступного дня, ні потім відповідач сина не повернув і на даний момент його місце перебування невідоме. У відповідності до положень ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до вимог ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Під час розгляду справи судом встановлено, що позивачка [PERSON] має належні умови для проживання та виховання дитини, що підтверджується відповідним висновком виконавчого комітету Глухівської міської ради. Також позивачка позитивно характеризується за місцем роботи та проживання. Відповідно до положень ст. 141 СК України батьки дійсно мають рівні права та обовязки щодо дитини. В той же час, відповідно до ст. 6 Декларації про права дитини від 20 листопада 1959 року, малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою з матірю. Судом встановлено, що в даній справі відсутні ті виключні випадки, передбачені ч. 2 ст. 161 СК України, коли дитину неможливо передати матері. Тому, з урахуванням всіх вищевказаних обставин справи, маючи на меті, перш за все, інтереси дитини, приймаючи до уваги її малий вік, коли вона особливо гостро потребує саме материнського догляду, суд вважає необхідним визначити місце проживання дитини разом з матірю.

Outcome: approved