Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить суд, позбавити [PERSON] права користування житловим приміщенням, а саме квартирою під № 5,6,7 у будинку під [ADDRESS], зобов'язати [PERSON] усунути [PERSON] перешкоди в користуванні квартирою № 5,6,7 у будинку під [ADDRESS] шляхом зняття її з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS], квартира № 5,6,7. У судове засідання позивачка надала до суду заяву, у якій просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідачка до судового засідання не з'явилася, сповіщалася належним чином, причини неявки не повідомила. Треті особи у судове засідання не з'явилися. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим, доведеним та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30 вересня 2010 року виданого УЖКГ та ПЕК Одеської міської ради 280/1000 частини квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], квартира 5,6,7 належить на праві спільної часткової власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. 14.01.2011 року [PERSON], [PERSON], [PERSON], відповідно до Витягу про державну реєстрацію за № 28672065 зареєстрували в КП «ОМБТІ та РОН» право приватної спільної часткової власності частка кожного яка складає 280/3000 на квартиру 5,6,7 у будинку [ADDRESS]. 18 лютого 2011 року згідно Договору купівлі-продажу від 18 лютого 201 І року, гр. [PERSON] продала, а гр. [PERSON] купив 280/3000 часток квартири під № 5,6,7 у будинку під [ADDRESS], що в цілому складається з трьох кімнат, загальною площею - 105,0 кв.м., в тому числі житловою площею - 68,7 кв.м.. Позивчка є власником 280/3000 частини квартири № 5,6,7 7 у будинку під [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] з травня 2010 року, та в тому числі з моменту продажу своєї частки [PERSON] квартири, не мешкала та не мешкає по теперішній час. Вказані обставини підтверджуються Актом укладеного 11.10.2013 року затвердженого 27.10.2013 року начальником та паспортистом КП «ЖКС «Порто- Франковський»», відповідно до якого вбачається, що [PERSON], 1961 р.н.. в квартирі № 5 у будинку під [ADDRESS] не мешкає з травня 2010 року та місце її знаходження невідомо. У складанні вказаного Акту приймали участь та надали такі свідчення мешканка квартири під № 10 у будинку під [ADDRESS] гр. [PERSON] та мешканка квартири №? 3 будинку [ADDRESS] [PERSON], які й зареєстровані за вказаними адресами. Згідно Довідки від 24.10.2013 року по [ADDRESS] зареєстровані відповідачка [PERSON] (колишня дружина), [PERSON], [PERSON], [PERSON]. За положеннями ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать дружина, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника будинку (квартири) може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником будинку (квартири) і ведуть з ним спільне господарство. За ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним. мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Аналізуючи зміст вказаних правових норм, можна прийти до висновку про те, що право члена сім'ї власника житлового будинку користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Оскільки житлові права членів сім'ї власника квартири є похідними від прав власника цієї квартири, то припинення права власності особи на квартиру припиняє право членів її сім'ї на користування цією квартирою. Однією з підстав припинення права власності відповідно до ст. 346 ЦК України є відчуження власником свого майна. Таким чином припинення права власності на зазначену квартиру у колишньої дружини - відповідача, призвело до припинення у відповідача права користування цією квартирою. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналізуючи наведені вище норми цивільного законодавства України, можна зробити висновок про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, зазначивши спосіб такого усунення. Водночас відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно- правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Таким чином, на підставі наведеного суд вважає можливим позов [PERSON] - задовольнити, позбавити [PERSON] права користування житловим приміщенням, а саме квартирою під № 5,6,7 у будинку під [ADDRESS], зобов'язати [PERSON] усунути [PERSON] перешкоди в користуванні квартирою № 5,6,7 у будинку під [ADDRESS] шляхом зняття її з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS], квартира № 5,6,7. На підставі вище висловленого та

Outcome: approved