Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики мотивуючи свої позовні вимоги тим, що між нею та відповідачем у червні 2013 року укладено договір позики, згідно з яким позивачка надала відповідачеві позику в розмірі 4400 євро, що підтверджується розпискою відповідача, строком до 12.06.2013 року. Проте, стверджує, що відповідач не повернув їй коштів у строк обумовлений сторонами, у звязку з чим просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь суму основного боргу в розмірі 4400 євро (по курсу НБУ на день платежу); 407,23 євро три відсотки річних та судові витрати. Позивачка у судовому засіданні підтримала позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві, та не заперечила проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Відповідно до ст.224 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності належним чином повідомленого відповідача, на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивачка не заперечує. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 3 червня 2013 року [PERSON] позивач надала в позику відповідачеві [PERSON] кошти в сумі 4400 євро, що підтверджується розпискою останнього (а.с.4) про отримання ним від [PERSON] коштів на вищевказану суму. У розписці сторони дійшли згоди про те, що вказані кошти позивачем були надані відповідачу на строк до 12.06.2013 року. Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно з \~ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. \~З урахуванням положень ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Це підтверджується правовою позицією Верховного Суду України висловленій у постанові від 02 липня 2014\~р. у справі №\~6-79 цс14. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, оскільки відповідачем належним чином не виконано зобовязання за договором позики від 3 червня 2013 року, внаслідок чого виникла відповідна заборгованість перед позивачем, що стверджується представленими суду письмовими доказами.

Outcome: approved