Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів. В обґрунтуванні позову посилалася на те, що вона з 2008 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах із [PERSON] . Від даних відносин сторони мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , у свідоцтві про народження якого батьком вказаний відповідач. Згідно з рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська №199/2177/15-ц від 17.08.2015 року з відповідача було стягнуто аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , до його повноліття на користь матері [PERSON] у розмірі ј частини від усіх видів його заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 24.03.2015 року. Шлюбно-сімейні відносини між сторонами на теперішній час припинені, вони спільно не проживають, дитина потребує постійного піклування та обстежень у зв`язку зі станом здоров`я, крім того змінилося законодавство і на даний час мінімальний гарантований розмір аліментів становить 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, тому позивачка просила суд збільшити розмір аліментів та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі ј частини від усіх видів доходу, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з часу звернення до суду. Позивачка в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву, якою просила позов задовольнити та слухати справу за її відсутності. Відповідач у судове засідання також не з`явився, надав до суду заяву, якою просив розглянути справу за його відсутності, проти позову не заперечував. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 2008 року перебували у фактичних шлюбних відносинах. Від даних відносин сторони мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , у свідоцтві про народження якого батьком вказаний відповідач (а.с.8). Шлюбно-сімейні відносини між сторонами на теперішній час припинені, вони спільно не проживають, дитина проживає разом з матір`ю за адресою [ADDRESS] , що підтверджується довідкою №051138 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 08.07.2019 року(а.с.12). Згідно з рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська №199/2177/15-ц від 17.08.2015 року з відповідача були стягнуті аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , до його повноліття на користь матері [PERSON] у розмірі ј частини від усіх видів його заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 24.03.2015 року. Дитина потребує постійного піклування та обстежень у зв`язку зі станом здоров`я, що підтверджується відповідними медичними довідками (а.с.15,16). Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.3 ст.181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Згідно з ч.2 статті 182 СК України (у редакції, чинній до прийняття Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII) мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Законом України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Згідно з ч.2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 1 статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У статті 192 СК України тільки вказано на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, відповідно до статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, пов`язаних з обов`язком батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Отже, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, проте може бути підставою для перерахунку розміру стягнутих аліментів державним виконавцем. Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Зазначене узгоджується з висновком об`єднаної палати Касаційного цивільного суду щодо застосування норм права, викладеним у постанові від 20 червня 2019 року у справі №632/580/17 (провадження № 51сво18). Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, а також те, що позивачка просить суд збільшити розмір аліментів до мінімального розміру аліментів, визначених на даний час законодавством, суд вважає відмовити у позові через відсутність для цього правових підстав, оскільки у даному випадку має місце підстава для проведення перерахунку державним виконавцем.

Outcome: dismissed