Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, зазначивши, що вона з 10.09.2000 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем який було розірвано, згідно до рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 19.11.2015 року. Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з нею, у зв`язку з чим вона самостійно їх забезпечує. Однак це не дозволяє їй повністю задовольнити потреби дочок на повноцінне харчування та придбання одягу і ліків в разі їх хвороби. Посилаючись на те, що відповідач відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання дітей, хоча є працездатним і в змозі таку допомогу надавати, позивачка прохала стягнути з відповідача аліменти на утримання дочок в розмірі 1/3 частини середньостатистичного розміру заробітної плати по Підволочиському району щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку до досягнення ними повноліття, а також аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини середньостатистичного розміру заробітної плати по Підволочиському району щомісячно протягом трьох років від дня розірвання шлюбу - з 29.11.2015 року, оскільки вона не працює, перебуває на обліку як безробітна і поки що не може знайти роботу, а тому її повинен утримувати відповідач. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги та прохала їх задовольнити, пояснивши суду, що вона не може знайти роботу по спеціальності, але працює над цим. У зв`язку з цим в неї не вистачає коштів на розвиток дітей, а відповідач матеріальну допомогу на їх утримання надавав нерегулярно. А тому просить стягнути з нього аліменти на утримання дочок в розмірі 1/3 частки середньостатистичного розміру заробітної плати по Підволочиському району та аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частки середньостатистичного розміру заробітної плати по Підволочиському району, оскільки вона не може працевлаштуватися, перебуває на обліку як безробітна і отримує допомогу в розмірі 500 гривень. Представник позивачки [PERSON] також підтримав позов та прохав його задовольнити, пояснивши суду, що малолітнім дітям треба приділяти увагу і вони потребують більше затрат. Позивачка ж втратила роботу після розірвання шлюбу і відповідач зобов`язаний надавати їй допомогу на протязі 3 років допоки вона знайде роботу. Оскільки є роз`яснення Міністерства юстиції України щодо сплати аліментів в частині середньостатистичного розміру заробітної плати по місцю проживання відповідача, то просить стягнути з нього аліменти на утримання дітей та позивачки саме в тому розмірі, що вказаний в позовній заяві. Відповідач позов визнав частково та пояснив суду, що кожного місяця він відправляв кошти на утримання дочок, на канікули забирав їх до себе, допомагав продуктами харчування, оплачував уроки танців дочці [PERSON]. Крім того в нього на вихованні знаходиться їх син і він не вимагає від позивачки коштів на його утримання. Якщо позивачці тяжко виховувати дочок, то він згідний забрати їх до себе. Він не згідний сплачувати аліменти на утримання позивачки, оскільки вона під час шлюбу здобула чотири вищих освіти, має три спеціальності і працювала, а також працює зараз на декількох роботах. Вислухавши сторін та представника позивачки, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Як встановлено судом і вбачається з свідоцтва про шлюб № 119030, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 10.09.2000 року. Відповідно до рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 19.11.2015 року шлюб між ними було розірвано. Також судом встановлено та підтверджується матеріалами справи (свідоцтво про народження № 125211 і свідоцтво про народження № 099492, що відповідач є батьком двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. А відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Як передбачено ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4)інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. З довідки № 87 від 21.01.2016 року, виданої Тіньківською сільською радою Чигиринського району слідує, що дочки сторін проживають з позивачкою, хоча в судовому засіданні встановлено, що насправді вони лише зареєстровані в [INFO], а проживають в [INFO]. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку(доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. А тому суд, оцінюючи докази в їх сукупності та враховуючи, що відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей в добровільному порядку надавав нерегулярно, вважає необхідним стягнути з нього аліменти в розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу), але не менше встановленого мінімального розміру аліментів у відповідності до вимог ч.2 ст.182 СК України, а не згідно до середньостатистичного розміру заробітної плати по Підволочиському району, як того просить позивачка всупереч нормам ч.2 ст.182 цього Кодексу, щомісячно до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Більше того це передбачено у разі наявності заборгованості зі сплати аліментів і в тому випадку, якщо відомостей про заробітну плату немає, то борг обчислюється у відповідній частці від середньостатистичної заробітної плати у місцевості, де проживає боржник. Стягуючи аліменти в частці від заробітку (доходу) відповідача, суд виходив з того, що останній погодився на сплату аліментів в частці від його заробітку (доходу), а не в твердій грошовій сумі, до того ж, судячи з довідки від 24.03.2016 року (а.с.38) заробітну плату він не отримує тимчасово. Щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дружини, тобто позивачки, то суд вважає, що позов в даній частині задоволенню не підлягає. У відповідності до ч.4 ст.76 СК України, якщо у зв'язку з вихованням дитини, веденням домашнього господарства, піклуванням про членів сім'ї, хворобою або іншими обставинами, що мають істотне значення, один із подружжя не мав можливості одержати освіту, працювати, зайняти відповідну посаду, він має право на утримання у зв'язку з розірванням шлюбу і тоді, якщо є працездатним, за умови, що потребує матеріальної допомоги і що колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання у цьому випадку триває протягом трьох років від дня розірвання шлюбу. Однак в судовому засіданні встановлено, що в позивачки під час шлюбу не було перепон для отримання освіти, у зв`язку з чим вона, з її ж слів, здобула три вищі освіти. Також, як вбачається з трудової книжки № 230134, в період перебування в шлюбі, а саме з 16.03.2000 року по 17.06.2015 року постійно працювала і лише з 03.08.2015 року перебуває на обліку в Кіровському районному центрі зайнятості м.Дніпропетровська. Крім того, як встановлено судом та підтверджується рішенням Підволочиського районного суду від 19.11.2015 року, шлюб між сторонами офіційно було припинено у день набрання чинності цього рішення, тобто 29.11.2015 року. Разом з тим в судовому засіданні встановлено, що фактично шлюбні відносини між подружжям було припинено значно раніше 1,5 роки тому, після чого, як вже зазначалося вище, позивачка продовжувала працювати. Більше того позивачка пояснила суду, що вона двічі знаходила роботу по спеціальності, але її не влаштовувало місце розташування установ, оскільки їй було незручно забирати дитину з гуртка, через що вона змушена задовольнятися тимчасовими підробітками. Виходячи з цього, суд вважає, що у позивачки відсутні підстави для стягнення з відповідача аліментів на її утримання, до того ж він, маючи на утриманні неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою № 1538 від 24.03.2016 року, виданою Підволочиською селищною радою (а.с.37), та не отримуючи в даний час постійного заробітку, що вбачається з довідки від 24.03.2016 року (а.с.38), не має можливості надавати їй таке утримання. Таким чином, суд, оцінюючи докази в їх сукупності та, враховуючи, що позивачка, здобувши декілька вищих освіт та постійно працюючи під час перебування в шлюбі з відповідачем, а також маючи не одну можливість працевлаштуватися по спеціальності і після розірвання шлюбу, та беручи до уваги матеріальний стан відповідача, вважає безпідставними її вимоги про стягнення з відповідача аліментів на її утримання. На підставі викладеного та,

Outcome: partial