Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом до відповідача про стягнення аліментів на її утримання в розмірі 1000,00 грн.., мотивуючи вимоги тим, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 29.01.2005 року. З відповідачем є спільна дитина, [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не слалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини 01.06.2001 року було встановлено батьківство [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] Мотивує тим, що з травня 2016 року проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Шлюб між ними ще не розірваний, але вона має намір звернутися до суду про розірвання шлюбу. Донька залишається проживати з нею та знаходиться на її утриманні. Інших дітей у відповідача не має. Посилається на те, що в 2005 році вона перенесла хірургічне втручання та стала інвалідом третьої групи. 18.08.2015 року Пенсійним фондом України їй видано пенсійне посвідчення по інвалідності 3 групи, загальне захворювання. В зв'язку зі своєю хворобою вона не може працювати та потребує значних матеріальних витрат для придбання ліків, харчування, лікування та інших витрат, пов'язаних із стабілізацією загального фізичного стану, пенсію ж отримує по інвалідності, інших джерел доходів не має, тому її матеріальне становище є вкрай нужденним і вона потребує матеріальної допомоги, на її утриманні також знаходиться ще донька, [INFO]. Зазначає, що відповідач матеріальної допомоги ні на утримання їх доньки ні на її утримання не надає, будучи працездатним та маючи задовільний стан здоров'я, приховує місце своєї роботи, також він не має на своєму утриманні інших осіб, тому має можливість надавати їй матеріальну допомогу. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримала з вищевикладених підстав,обґрунтувавши поясненнями, просила вимоги задовольнити, додатково пояснила, що позивач є інвалідом 3 групи, коштів, які вона отримує не вистачає, повною мірою забезпечити себе та свою малолітню доньку не в змозі, позов є вимушеною мірою щоб їм не голодувати, на даний час стан здоров'я позивачки вкрай поганий, остання фактично не може ходити, не бачить оскільки фактично втрачений зір. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, пояснивши, що він дійсно не підтримує сімейно-шлюбних відносин з позивачкою, офіційно не працює, має тимчасові заробітки що складають 4 000,00 грн. в місяць і стягненням аліментів на дружину порушить його матеріальний стан. Не заперечував і ту обставину, що кошти ним не надавались на дружину, а також не може підтвердити надання матеріальної допомоги і на утримання доньки, вважає, що може платити на її утримання лише 500 гривень, також підтвердив і не сплату ним комунальних платежів за місцем його реєстрації у квартирі дружини, в іншій частині вимог просить відмовити, оскільки йому також треба за щось жити. Суд, вислухавши пояснення представника позивачки, відповідача, з'ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню , виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 29.01.2005 року. Мають неповнолітню доньку, [PERSON], [INFO] ( а.с.9-11). Зареєстрованим місцем проживання сторін по справі є: [ADDRESS]. Як вбачається з позовної заяви, пояснень наданих в суді, письмових доказів по справі, позивачка по справі є інвалідом 3 групи, має фізичні захворювання (а.с.14-18). Згідно ст.75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Згідно ст. 77 СК України утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно. За взаємною згодою аліменти можуть бути сплачені наперед. Згідно ст.79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Якщо один із подружжя одержує аліменти у зв'язку з інвалідністю, сплата аліментів триває протягом строку інвалідності. У разі подання відповідного документа про продовження строку інвалідності стягнення аліментів продовжується на відповідний строк без додаткового рішення суду про це. Згідно ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану. Згідно ст. 82 СК України право одного з подружжя на утримання, а також право на утримання, яке особа має після розірвання шлюбу, припиняється у разі поновлення його працездатності, а також реєстрації з ним повторного шлюбу. Право на утримання припиняється від дня настання цих обставин. Якщо після припинення права на утримання виконання рішення суду про стягнення аліментів буде продовжуватися, всі суми, одержані як аліменти, вважаються такими, що одержані без достатньої правової підстави, і підлягають поверненню у повному обсязі, але не більш як за три роки. Право одного з подружжя на аліменти, які були присуджені за рішенням суду, може бути припинене за рішенням суду, якщо буде встановлено, що: 1) одержувач аліментів перестав потребувати матеріальної допомоги; 2) платник аліментів неспроможний надавати матеріальну допомогу. 4. Право одного з подружжя на утримання припиняється у випадках, передбачених статтями 83, 85, 87 і 89 цього Кодексу. Згідно ст. 83 СК України рішенням суду може бути позбавлено одного з подружжя права на утримання або обмежено його строком, якщо: 1) подружжя перебувало в шлюбних відносинах нетривалий час; 2) непрацездатність того з подружжя, хто потребує матеріальної допомоги, виникла в результаті вчинення ним умисного злочину; 3) непрацездатність або тяжка хвороба того з подружжя, хто потребує матеріальної допомоги, була прихована від другого з подружжя при реєстрації шлюбу; 4) одержувач аліментів свідомо поставив себе у становище такого, що потребує матеріальної допомоги. 2. Положення цієї статті поширюються і на осіб, у яких право на аліменти виникло після розірвання шлюбу. В даному випадку норми закону передбачають право дружини або колишньої дружини на утримання від чоловіка або колишнього чоловіка, і з моменту пред'явлення позову. Як встановлено судом та не спростовано відповідачем позивачка по справі є непрацездатною, являється інвалідом 3 групи, вони перебувають в зареєстрованому шлюбі тривалий час з 2005 року, на даний час шлюб сторін не розірваний. Судом встановлено, що відповідач не надає матеріальної допомоги своїй дружині, яка потребує такої допомоги по віку та стану свого здоров'я, проти цього факту відповідач не заперечує, тому з нього повинні стягуватися аліменти в судовому порядку. Позивачка не працює, отримує щомісячну пенсію по інвалідності, відповідач офіційно не працює,однак згідно його пояснень має тимчасові заробітки за які отримує кошти у розмірі по 4000,00 грн. Присудження аліментів у розмірі 1000,00 грн. щомісячно буде справедливим розміром аліментів, виходячи з матеріального забезпечення сторін та можливості відповідача платити таку суму аліментів, при цьому не будуть порушуватися законні права відповідача на його матеріальне становище. Крім того, суд враховує, що у сторін по справі є неповнолітня донька, яка знаходиться на утримання позивачки на яку також останнім не надано доказів щодо утримання ним доньки чи надання ним коштів або інших способів забезпечення. Аналізуючи встановлені судом обставини та враховуючи пояснення представника позивачки та відповідача в суді, встановлення розміру аліментів з відповідача на користь позивачки в розмірі 1000, 00 грн. щомісячно буде відповідати дійсним обставинам справи. Стягнення аліментів необхідно проводити з 23.12.2016 року, з дати подачі позову. В силу ст. 367 ЦПК України рішення суду про стягнення аліментів у межах за один місяць підлягає негайному виконанню. Згідно правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року в справі №6-3066цс15, за положеннями ч. 2 ст. 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Згідно із ч.ч. 3, 4 ст. 75 СК України непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов'язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу (стаття 76 СК України); непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Суд вважає, що відповідно до наданих суду матеріалів, враховуючи матеріальний стан як позивачки так і відповідача, підлягає задоволенню стягнення аліментів з відповідача в на користь позивачки в розмірі 1 000 гривень, щомісячно, починаючи з моменту звернення. При ухваленні рішення суд відповідно до статті 212 ЦПК оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК про їх належність і допустимість. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ст.ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статті 15-16 ЦК України визначають, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, тощо. Відповідно до ч.1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем протягом всього часу розгляду справи суду не було надано належних доказів в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження своїх заперечень. З врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що вимоги позивачки знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому підлягають задоволенню. Також виходячи з того, що суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову позивачки, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551 гривень 20 копійок, відповідно до вимог ст.ст. 79, 88 ЦПК України. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 75, 77, 79, 80 Сімейного кодексу України, Конституції України,

Outcome: approved