Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 29 вересня 2007 року вона уклала шлюб з відповідачем, про що Башмачанською сільською радою Солонянського району Дніпропетровської області був зроблений актовий запис №13. В період шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Позивачка зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, існування діаметрально протилежних поглядів на шлюб, сім`ю, побудову сімейних стосунків. Все це призвело до втрати почуттів та до того, що з 2017 року сімейні стосунки між ними припинилися. Проживають окремо. Спір про розподіл майна, місце проживання дитини - відсутній. Син після розірвання шлюбу буде проживати з позивачкою, а аліменти на його утримання стягуються з відповідача в судовому порядку. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала та пояснила суду, що з січня 2016 року вона не проживає разом відповідачем, створила іншу сім`ю, а тому вважає, що шлюб слід розірвати між нею та відповідачем. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти розірвання шлюбу, зазначивши що не проживає з позивачкою однією сім`єю з березня 2016 року. З 2017 року з нього за рішенням суду стягуються аліменти, проте про існування такого рішення він не знав. Позивачка перешкоджає йому в спілкуванні з сином, а відповідач особисто просив позивачку розірвати шлюб раніше, на що вона взагалі відмовлялася спілкуватися. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 29 вересня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] , яка у зв`язку з реєстрацією шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] », був зареєстрований шлюб, про що Башмачанською сільською радою Солонянського району Дніпропетровської області зроблений актовий запис №13 (а.с.4). Згідно паспорта відповідача його ім`я записано як «[PERSON]», що не відповідає написанню його імені в свідоцтві про шлюб (а.с.4, 30). [INFO] народився [PERSON] , матір`ю якого є позивачка, а батьком - [PERSON] . З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про те, що позов пред`явлено до неналежної особи, оскільки згідно досліджених матеріалів справи позивачка уклала шлюб з [PERSON] , який також є батьком її дитини. В той же час відповідачем в позові зазначено [PERSON] , який також фактично з`явився в судове засідання. У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження». Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову, а в даному випадку заміна первісного відповідача належним відповідачем не буде відповідати ефективному способу захисту, оскільки судами не встановлюється тотожність особи. З огляду на те, що позивачкою пред`явлено позов до [PERSON] , а в паспорті відповідача написання його імені не відповідає написанню імені в свідоцтві про шлюб та в свідоцтві про народження дитини, тому підстави, визначені положеннями СК України для задоволення позову відсутні. Згідно положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивачку.

Outcome: dismissed