Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

Позивачка звернулася до суду, вказавши, що 20 листопада 2009 року був розірваний шлюб між нею та [PERSON] Після розірвання шлюбу їх спільна дитина - [PERSON] [INFO] залишився мешкати разом з матір'ю. Проте, відповідач не приймав участі в утриманні дитини і рішенням Калінінського районного суду м. Горлівки від 30.10.2009 з нього було стягнуто аліменти на утримання дитини до досягнення нею повноліття. Однак, після набрання законної сили рішенням та по цей час відповідач невчасно та не в повному обсязі сплачує нараховані аліменти. Згідно з довідкою Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Горлівського МУЮ від 19.08.2013 загальна заборгованість по аліментах станом на 01.08.2013 складає 25025, 77 грн. Вважає за необхідне стягнути з відповідача неустойку за прострочення сплати аліментів у розмірі 50000 гривень. Представник позивачка в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги просив задовольнити, за підставами, вказаними в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд, дослідивши письмові докази по справі в їх сукупності, прийшов до наступного. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [INFO]народився [PERSON], батьком якого є [PERSON]. Заочним рішенням Калінінського районного суду м. Горлівки від 30.10.2009 з останнього на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі ? частки з усіх видів доходу. Відповідно до довідки Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Горлівського міського управління юстиції від 19.08.2013 станом на 01.08.2013 загальна заборгованість за аліментами складає 25025,77 грн. Згідноч.4 ст.194 Сімейного кодексу України заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття. Відповідно до статті 195 СК України заборгованість за аліментами присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається держаним виконавцем виходячи з фактичного заробітку (доходу), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не провадилося, або одержуваного ним на момент визначення розміру заборгованості. Якщо боржник у цей період та на час визначення заборгованості не працював, така заборгованість визначається виходячи із середньої заробітної плати для даної місцевості. У разі спору розмір заборгованості визначається судом. Згідно зі ст.196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Відповідно до зазначеного, неустойка нараховується на щомісячну заборгованість від суми несплачених аліментів за кожен день за весь час прострочення по день добровільного погашення боргу або на момент стягнення. Відповідно до п. 2.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосуванням судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Так відповідачем в супереч вимогам ст.ст. 10, 57, 60 ЦПК України не спростовані доводи позивачки, щодо наявної суми заборгованості по аліментам та не доведено її утворення не з його вини, оскільки зобов'язання щодо сплати аліментів було покладеного рішенням суду саме на нього. Крім того, відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а незалежних від відповідача обставин, в результаті яких дана заборгованість виникла, судом не встановлено, отже наявна вина відповідача у виникненні заборгованості є підставою для стягнення неустойки (пені). Згідно п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 р., неустойка (пеня) сплачується за весь час прострочення сплати аліментів. Пеня за прострочення сплати аліментів починає нараховуватись з наступного місяця за місяцем, у якому виникла заборгованість. Відповідно до ст.61 Конституції України ніхто не може бути притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а за положеннями ч. 2 ст. 550 Цивільного кодексу України відсотки на неустойку (як повторна пеня) не нараховується. У зв'язку з цим сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається за наступні, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочено до сплати певної суми заборгованості. При цьому пеня нараховується не з часу фактичного ухилення від утримання і не з часу подання позовної заяви про стягнення аліментів чи з часу набрання рішенням суду про стягнення аліментів законної сили, а з часу невиконання рішення суду. Згідно з розрахунками, наданими позивачем, загальний обсяг неустойки становить 180 287, 35 гривень. Разом з тим, суд, вирішуючи даний спір, враховує положення ч.2 ст.196 СК України, розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, тому виходячи з вимог розумності і справедливості, позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення пені по сплаті аліментів у розмірі 50000 грн.. Згідно зі ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Виходячи зі змісту позовних вимог, дослідивши всі обставини справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що підстави, на які посилається позивач, цілком доведені, тому позовні вимоги слід задовольнити. Питання судових витрат слід вирішити на підставі ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved