Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про відібрання малолітньої дитини, повернення матері, відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що з 08.09.2012 року перебуває в шлюбі з відповідачем. В шлюбі 13 лютого 2013 року у сторін народився син [PERSON]. Сімейне життя не склалося, з квітня 2015 року шлюбні відносини з відповідачем фактично припинено. З вказаного часу позивач з сином проживали окремо від відповідача в м. Мар'їнка Донецької області. 28.05.2015 року позивач з сином перебували в м.Мар»їнка по вул. Карла Маркса буд. 148, куди приблизно о 16:00 годині на власному автомобілі під'їхав відповідач з метою побачити сина. Після чого відповідач поїхав та забрав сина [PERSON]. Пізніше відповідач пояснив, що сина їй не віддасть. 02.06.2015 року позивачкою в УПЗСН Селидівської міської ради отримано довідку № [NUMBER], за якою вона з малолітнім сином, перемістилися з району проведення антитерористичної операції до [ADDRESS]. На довідці відділом міграційної служби м. Селидове поставлено штамп про тимчасову реєстрацію. 02.06.2015 року позивач звернулась до Вугледарського МВ ГУМВС України в Донецькій області, пред'явивши довідку № [NUMBER] від 02.06.2015 року, та подала заяву про прийняття заходів до відповідача з зобов'язанням його повернути їй малолітню дитину. Відповідач відмовився повернути сина. Позивачка просить суд: постановити рішення про відібрання малолітнього [PERSON], у відповідача, який самочинно змінив місце проживання дитини, та повернути матері, з якою дитина проживала; допустити, в порядку п. 5 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, негайне виконання рішення в частині відібрання дитини та повернення її позивачу; стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 5000 грн. В судовому засіданні позивачка та її представник повністю підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити. Відповідач до суду не з»явився, повідомлений про час і місце судового засідання судовою повісткою. Представник відповідача заперечували проти задоволення апеляційної скарги. Представники служб у справах дітей Вугледарської міської ради та Селидівської міської ради до суду не з»явилися, звернулися з заявами про розгляд справи у їх відсутність. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянтки та представників сторін, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає необхідним задовольнити апеляційну скаргу частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. З матеріалів справи вбачається, що позивачка та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі від якого мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що сторонами по справі не оспорюється. Відповідно до копії домової книги про реєстрацію за адресою: Донецька область, м. Мар'їнка, вул. Карла Маркса, буд. 148 зареєстровані: позивачка та дитина [PERSON]. 28.05.2015 року відповідач самочинно змінив місце проживання дитини, забравши сина з будинку 148 по вул. Карла Маркса у м. Мар'їнка Донецька область до місця свого проживання за адресою: [INFO], вул. 13-Десантників[ADDRESS], що сторонами по справі не оспорюється. Відповідно до довідки № [NUMBER] від 02.06.2015 року позивачка та її син взяті на облік, як особи, переміщені з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО, за адресою: [ADDRESS]. 03.06.2015 року позивач звернулася до Вугледарського МВ ГУМВС України в Донецькій області з заявами щодо прийняття заходів до відповідача який забрав їх спільного сина та не повертає, на що отримала відповідь про відношення правовідносин до цивільно- правового спору. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 08.06.2015 року, виданого Службою у справах дітей Селидівської міської ради, позивачка винаймає однокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS]. В житловому приміщенні є все необхідне для проживання з дитиною, санітарно-гігієнічні умови відповідають встановленим нормам. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 24.06.2015 року, виданого Службою у справах дітей Вугледарської міської ради, відповідач винаймає чотирикімнатну квартиру за адресою: Донецька область, м.Вугледар, вул. 13-Десантників[ADDRESS]. В житловому приміщенні є все необхідне для проживання з дитиною, санітарно-гігієнічні умови відповідають встановленим нормам, є окрема обладнана кімната для дитини. Відповідач проживає в зазначеній квартирі разом з сином [PERSON] та батьками [PERSON] та [PERSON] Відповідно до копії витягу з протоколу № 6 засідання комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Вугледарської міської ради від 11.06.2015 року вирішено доцільним встановити місце проживання малолітнього [PERSON] разом з матір'ю, визначити спосіб участі батька у вихованні дитини, шляхом спілкування з ним з 9.30 годин п'ятниці по 11.00 годин неділі в м. Вугледарі Донецької області та протягом 2 годин один день на тиждень (понеділок-четвер) в м. Селидове Донецької області, за попередньою домовленістю батьків. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про військово-цивільні адміністрації», військово-цивільні адміністрації населених пунктів - це тимчасові державні органи, що здійснюють на відповідній території повноваження сільських, селищних, міських рад та/або виконавчих органів відповідних рад та інші повноваження, визначені цим Законом. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про військово-цивільні адміністрації» військово-цивільні адміністрації населених пунктів очолює керівник. 03.06.2015 до виконання обов'язків приступив керівник військово- цивільної адміністрації м. Вугледар Донецької області - [PERSON]. Витяг з протоколу № 6 засідання комісії з питань захисту прав дитини підписано заступником голови комісії з питань захисту прав дитини [PERSON], яка не є особою уповноваженою на право підпису документів щодо встановлення місця проживання дитини, крім того зазначена копія не завірена належним чином. Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що даний доказ (витяг з протоколу № 6 засідання комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Вугледарської міської ради від 11.06.2015 року) не відповідає вимогам ст. 59 ЦПК України щодо допустимості доказів. Відповідно до ст. 162 СК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. Особа, яка самочинно змінила місце проживання малолітньої дитини, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому, з ким вона проживала. Згідно з положеннями принципу 6 «Декларації прав дитини» Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 pоку дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. Апеляційний суд перевірив доводи апелянтки та дійшов висновку, що вони є обґрунтованими тому, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що позивачкою не надано доказів на підтвердження факту встановлення, у визначеному законом порядку, місця проживання дитини з матір'ю на час розгляду справи, такий висновок не відповідає обставинам справи. В матеріалах справи є письмовий доказ запис в домовій книзі про реєстрацію позивачки та її дитини [PERSON] за адресою: Донецька область, м. Мар'їнка, вул. Карла Маркса, буд. 148. Тобто у визначеному законом порядку дитина була зареєстрована за адресою проживання матері позивачки по справі, і саме з цієї адреси в м.Мар»їнка відповідач самовільно, без згоди позивачки забрав малолітню дитину [PERSON] до м. Вугледар. На теперішній час позивачка є тимчасово переміщеною особою у зв»язку з проведенням АТО і зареєстрована в [INFO] за вказаною адресою. Актом обстеження умов проживання від 08.06.2015 року, який видано Службою у справах дітей Селидівської міської ради, підтверджується, що позивачка винаймає однокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS]. В житловому приміщенні є все необхідне для проживання з дитиною, санітарно-гігієнічні умови відповідають встановленим нормам. З огляду на викладене, апеляційний суд вважає необхідним задовольнити апеляційну скаргу позивачки частково, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги [PERSON] частково. Відібрати у [PERSON] малолітню дитину [PERSON], [INFO], та повернути його матері [PERSON] Допустити негайне виконання рішення в порядку п.5 ч.1 ст. 367 ЦПК України. В задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення з відповідача на її користь суми моральної шкоди необхідно відмовити тому, що при вказаних правовідносинах, які виникли між сторонами по даній справі, Законом не передбачено відшкодування моральної шкоди.

Outcome: partial