Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом про визнання права власності на спадкове майно , посилаючись на те що в 1960 роках [PERSON] було видано ордер на вселення його та його сім'ї до квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. На момент видачі ордеру сім'я складалась з: [PERSON], його дружини - [PERSON] та дочок: [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Ордер на вселення до квартири було видано [PERSON] на підставі факту перебування у трудових відносинах з щоддеником ЦК «Колгоспне село» (з 1965 року - ПП «Сільські вісті»).Вся сім'я була прописана в даній квартирі та спільно в ній проживала. В 1973 році члени сім'ї, окрім доньки - [PERSON], виписались з квартири та прописались в квартирі, яка знаходилась за адресою: [ADDRESS].Однак, незважаючи на зміну місця прописки, [PERSON] продовжив фактично проживати в квартирі, що розташована за адресою: [ADDRESS], користуватись майном, яке в ній знаходилось, а також не розривав трудові відносини з Роботодавцем, розпорядженням якого було видано ордер. В 1985 році батько - [PERSON] помер. В квартирі, що розташована адресою: [ADDRESS] надалі проживала його дружина [PERSON], донька - [PERSON] разом зі своїм чоловіком [PERSON] Після смерті батька - [PERSON], спадкова справа не була відкрита з підстав, що ордер - це не право власності на майно, це лише вправо володіння та користування даним майном з подальшим переходом його у власність. В Україні перехід власності з державної (комунальної) у приватну власність розпочався лише в 1991р. з прийняттям ЗУ «Про власність», ЗУ «Про приватизацію державного майна». Отже, прийняття спадщини за [PERSON] відбувалось шляхом вступу у право володіння та управління його дружиною - [PERSON] та доньками [PERSON] та [PERSON] У відповідності до статті 529 ЦК УРСР, після смерті батька та матері, спадщина поділилась в рівних частинах між доньками - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] по 1/3 частині спадкової квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] 04 листопада 1993 року органом приватизації державного житлового фонду Старокиївського району було видано свідоцтво на право власності на житло, згідно якого артира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності громадянам [PERSON]. [PERSON] та [PERSON]. Дане свідоцтво було видане згідно з розпорядженням (наказом) від 04 листопада 1993 року № 2746. Позивачка в період з 1990 - х років більшість часу перебувала за межами України, а саме - в Сполучених Штатах Америки та вважала, що є повноправною власницею 1/3 частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Після смерті сестри [PERSON] [INFO] (запис в реєстрі № 16016, посвідчений Відділом реєстрації смерті м. Києва) [PERSON] дізналась, що квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] починаючи з 04 листопада 1993 року належала виключно її сестрі [PERSON] та членам її родини на праві спільної сумісної власності, і що законна 1/3 частина квартири [PERSON] була втрачена. Станом на день подачі позовної заяви власником оспорюваної квартири є [PERSON], якому дана квартира належить на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 04 листопада 1993 року та Свідоцтва про право на спадщину від 14.11.2014 виданого Шостою Київська державною нотаріальною конторою. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] уточнив позовні вимоги та просив визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло, виданого 04 листопада 1993 року органом приватизації державного житлового фонду Старокиївського району. Визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування. В подальшому просив розглядати справу в відсутність. Відповідач , представник відповідача [PERSON] проти позову заперечували. Представник відповідача Київської міської ради Коновальчук Я. надала письмові заперечення , просила розглядати справу в відсутність представника. Суд , заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи , приходить до слідуючого. Встановлено , що в 1960 роках [PERSON] було видано ордер на вселення до квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. На момент видачі ордеру сім'я складалась з: [PERSON], його дружини - [PERSON] та дочок: [PERSON], [PERSON] и та [PERSON]. В 1973 році члени сім'ї, окрім - [PERSON], виписались з квартири та прописались в квартирі, яка знаходилась за адресою: [ADDRESS]. (а.с.95) В 1985 році - [PERSON] помер, [PERSON] померла [INFO] 04 листопада 1993 року органом приватизації державного житлового фонду Старокиївського району було видано свідоцтво на право власності на житло, відповідно до якого квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності громадянам [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Дане свідоцтво видавалось згідно з розпорядженням від 04 листопада 1993 року №2746. (а.с.15) Правові основи приватизації житла, що знаходиться в державній власності, його подальшого використання і утримання визначає Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року № 2482-ХІІ (в редакції, яка діяла на момент приватизації вказаної квартири). Відповідно до статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного і житлового фонду на користь громадян України. До об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму (частина перша статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»). Приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого » самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина (частина перша та третя статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»). Враховуючи вищевикладене, приватизація державного житлового фонду відноситься до повноважень Київської міської ради. Відповідно до пункту 5 Положення «Про порядок передачі квартир удинків) у власність громадян», затвердженого Наказом ржжитлокомунгоспу від 15 вересня 1992 року № 56 (далі - Положення) чинного на час приватизації квартири), передача займаних квартир (будинків) здійснюється в приватну (для одиноких наймачів) та у спільну (сумісну або асткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх (віком від 18 і більше років) членів сім'ї з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). До членів сім'ї наймача включаються лише омадяни, які постійно мешкають у квартирі (будинку) разом з наймачем або а якими зберігається право на житло. Громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім'ї на умовах найму квартиру (одноквартирний будинок), звертається в орган приватизації або до створеного ним підприємства по оформленню документів, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Згідно з пунктами 20, 21 Положення, при оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сім'ї наймача, які прописані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло. Оформлена заява на приватизацію квартири (будинку) з доданою до неї довідкою про склад сім'ї та займані приміщення, а також документ, що підтверджує право на пільгові умови приватизації, подаються громадянином до органу приватизації місцевої державної адміністрації, виконкому місцевої Ради народних депутатів чи державного підприємства, організації, установи, де вони реєструються. Зареєстрована заява передається підприємству по оформленню документів. Орган приватизації, в разі потреби, уточнює необхідні для розрахунків дані залежно від складу сім'ї і розміру загальної площі квартири (будинку), оформляє розрахунки та видає розпорядження. Стаття 19 Конституції України визначає, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Позивачем не надано належних та допустимих доказів , не вказано правових підстав щодо позовних вимог про визнання свідоцтва недійсним , яке видано згідно з розпорядженням від 04 листопада 1993 року №2746 на підставі заяви [PERSON] (а.с.117) При таких обставинах позовні вимоги про визнання свідоцтва недійсним, визнання права власності на 1/3 частину квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування є безпідставними та не підлягають задоволенню, оскільки не встановлено порушених прав позивачки , які б підлягали захисту.

Outcome: dismissed