Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом, в якому зазначила, що 02.09.2007 року вони зареєстрували з відповідачем шлюб та, посилаючись на те, що її подружнє життя з відповідачем не склалось, оскільки за час перебування в шлюбі постійно виникають непорозуміння та сварки, і тому вони з відповідачем припинили відносини та проживають окремо, і з тих підстав, що подальше спільне з відповідачем життя неможливе, а шлюб носить формальний характер, просить суд розірвати шлюб, визначити місце проживання їхньої спільної дитини разом з нею та стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/3 частини від усіх видів доходів відповідача щомісячно до досягнення дитиною повноліття, оскільки з відповідачем вони проживають окремо, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини у добровільному порядку не надає. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, погодився на визначення місця проживання дитини разом з позивачем та не заперечував проти стягнення з нього аліментів в заявленому позивачем розмірі. Проте відповідач заперечував проти розірвання шлюбу. оскільки вважав можливим зберегти родину. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що сторони уклали шлюб 02 вересня 2007 року у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Коростенського міськрайонного управління юстиції в Житомирській області, про що зроблено актовий запис №343. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], [INFO], батьком якого згідно з свідоцтвом про народження є [PERSON]. Між сторонами не склалися нормальні сімейні відносини з різних причин, а тому вони сімейних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. До примирення позивач не прагне, вважає його неможливим, у зв'язку з чим суд критично ставиться до тверджень відповідача про можливість збереження шлюбу. За таких обставин суд вважає, що збереження сімї сторін є неможливим, а тому шлюб їх підлягає розірванню. Згідно ч. 1 ст. 161 СК України під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи визнання відповідачем позову в частині визначення місця проживання дитини, суд вважає правильним визначити місце проживання малолітньої [PERSON] разом з матір'ю [PERSON]. Також, відповідно до вимог ст. ст. 180, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язанні утримувати дітей до досягнення ними повноліття. При визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров'я дітей, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки і сина, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину визначається судом. Аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення аліментів підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 75 Сімейного кодексу України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що малолітня [PERSON] утримується за рахунок позивачки та проживає з нею. Відповідач у добровільному порядку та в достатньому обсязі матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Таким чином, відповідач не виконує належним чином покладеного на нього законом обов'язку щодо утримання неповнолітньої дитини, а отже порушене право позивачки на отримання від відповідача коштів на утримання неповнолітньої дитини підлягає захисту. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує матеріальне становище платника аліментів, та інші обставини, що мають істотне значення, зокрема заробітну плату відповідача за його місцем роботи, а тому визначає розмір аліментів у виді 1/3 частини від усіх видів доходів [PERSON] щомісячно, починаючи з 19 серпня 2014 року і до повноліття дитини. Відповідно до вимог статті 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Outcome: approved