Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із вказаним позовом. В його обґрунтування зіслалась на те, що з 10.08.1991 р. по 08.10.2013 р. перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. За час спільного життя у них народилося двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO], який проживає з нею і знаходиться на її утриманні. Рішенням Червоноградського міського суду з відповідача стягуються аліменти на утримання доньки [PERSON]. На даний час син навчається в медичному університеті у Генуї в Республіці Італії на факультеті фельдшерської та акушерської санітарії, у звязку із чим потребує коштів на навчання. Відповідач добровільно коштів на утримання сина не надає, чим поставив її у скрутне матеріальне становище. Просить стягнути з відповідача аліменти на сина в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів щомісячно. Позивачка та її представник до суду не зявились, остання подала заяву про розгляд справи у її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач повторно до суду не зявився. Так, 17.03.2015 р. за зареєстрованим місцем проживання відповідача було надіслано копію ухвали про відкриття провадження та матеріали справи із повідомленням про виклик у судове засідання на 24.03.2015 р.. Рекомендований лист повернувся з відміткою за закінченням терміну зберігання . 25.04.2015 року [PERSON] викликали у судове засідання на 28.04.2015 р., однак рекомендований лист повернувся з відміткою за закінченням терміну зберігання . Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що в справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін без фіксування судового процесу. Дослідивши докази суд встановив слідуюче: Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 10.08.1991 р., який було розірвано рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 08.10.2013 р.. За час подружнього життя у сторін народилось двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO], які проживають разом із позивачкою та перебувають на її утриманні. Як вбачається з довідки №4013011 від 08.01.2015 р., [INFO], тривалість курсу становить 3 роки. Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Як розяснено п.20 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 р. №3 Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України, обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Сторони в добровільному порядку не можуть дійти згоди, щодо надання відповідачем коштів на утримання сина - [PERSON], [INFO]. Як вбачається з довідки про доходи №41 від 09.02.2015 р. [PERSON] працює підземним помічником начальника дільниці на шахті Степова, та за період 08.2014-01.2015 р.р. його сукупний дохід становить 38749,04 грн.. За цей період з останнього стягнено аліменти на утримання дочки [PERSON] в середньому розмірі 13052,80 грн.. Враховуючи те, що відповідач має стабільний та високий дохід, суд вважає, що останній має змогу сплачувати аліменти на час навчання свого сина, однак суд враховує і ту обставину, що на даний час з нього стягуються аліменти на другу дитину. Тому, на думку суду, стягнення аліментів у розмірі заявленому позивачкою, а саме ? частини заробітку (доходу) позивача, призведе до суттєвого погіршення матеріального стану відповідача, а тому з врахуванням вимог розумності та справедливості останні слід стягувати у розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) позивача щомісячно. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення.

Outcome: partial