Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, уточнивший який (а.с.30), просить визнати за нею право власності на житловий будинок, який розташований по вул. Житомирській, № 9 в с. Кагарлик Біляївського району Одеської області, у порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої 03 червня 2012 року. Свої вимоги мотивує тим, що після смерті матері вона, як спадкоємець за законом першої черги, звернулась до державного нотаріуса Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області для оформлення права на спадщину, отримавши 05 грудня 2012 року свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку (пай), землі розміром 5,44 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що знаходиться у КСП «Кагарлицьке» в с. Кагарлик Біляївського району Одеської області. Однак, листом № 1709/02-14 від 09 липня 2012 року державний нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок і рекомендував звернутись до суду, так як будинок належав [PERSON], померлому 17 жовтня 1998 року, спадкоємцем якого за законом була його дружина [PERSON], яка фактично прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. У звязку з викладеним вона звернулась з позовом до суду. Позивачка в судове засідання не зявилась, але від її представника до суду надійшла заява, в якій він вказав, що на задоволенні позовних вимог наполягає і просить справу розглянути у його відсутність. Представник відповідача Кагарлицької сільської ради Біляївського району Одеської області в судове засідання не зявився, але направив до суду заяву, в якій вказав, що проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечує і просить справу розглянути у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 03 червня 2012 року померла [PERSON] мати позивачки, згідно свідоцтва про смерть (а.с.12). Після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок, який розташований по вул. Житомирській, № 9 в с. Кагарлик Біляївського району Одеської області, та земельну частку (пай), землі розміром 5,44 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що знаходиться у КСП «Кагарлицьке» в с. Кагарлик Біляївського району Одеської області, відповідно до технічного паспорту на житловий будинок та сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0221222 (а.с.18-22, 53). Позивачка, яка змінила прізвище з «Самойленко» на «Бевзюк», про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу (а.с.7), є донькою померлої [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.6), а тому згідно ст. 1261 ЦК України вона являється спадкоємцем за законом першої черги. Інших спадкоємців немає. Позивачка звернулась до державного нотаріуса Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області для оформлення права на спадщину, отримавши 05 грудня 2012 року свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку (пай), землі розміром 5,44 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що знаходиться у КСП «Кагарлицьке» в с. Кагарлик Біляївського району Одеської області (а.с.55). Однак, листом № 1709/02-14 від 09 липня 2012 року державний нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок і рекомендував звернутись до суду, так як будинок належав [PERSON], померлому 17 жовтня 1998 року, спадкоємцем якого за законом була його дружина [PERSON], яка фактично прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав (а.с.11). Виконкомом Кагарлицької сільської ради Біляївського району Одеської області нотаріальній конторі було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на житловий будинок, який належав [PERSON], померлому 17 жовтня 1998 (а.с.47). З довідок Кагарлицької сільської ради Біляївського району Одеської області № 80, 83 від 27 лютого 2017 року вбачається, що [PERSON] був зареєстрований та проживав до дня смерті 17 жовтня 1998 року за адресою: с. Кагарлик Біляївського району Одеської області по вул. Житомирській, № 9. Разом з ним були зареєстровані та проживали: [PERSON] дружина (померла 03 червня 2012 року), [PERSON] донька, [PERSON], вказана обставина свідчить про фактичне прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] (а.с.14, 17). З технічного паспорту на житловий будинок вбачається, що житловий будинок побудований у 1980 році і станом на 12 травня 2017 року він складається з таких приміщень: 1-1 веранда площею 6,8 кв.м, 1-2 кухня площею 11,4 кв.м, 1-3 житлова кімната площею 18,7 кв.м (а.с.18-22). Згідно положень ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції Закону № 834-VIII від 26 листопада 2015 року) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Статтею 3 зазначеного Закону передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у звязку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Постановою Кабінету Міністрів України «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів державного замовлення» від 5 серпня 1992 року № 449 було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію обєктів будівництва (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалася процедура введення індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них в експлуатацію при оформленні права власності. З наведеного вбачається, що не потребує введення в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі обєкти. Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.\~\~ Спрощений порядок здійснення державної реєстрації прав власності на обєкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках та збудовані до 5 серпня 1992 року, але за особами, які вважаються його володільцями, містять і положення\~ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до п. 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державної політики будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року № 127, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 року за № 382/5773 (зі змінами та доповненнями №2 (0-113-13) від 08.01.2013 року, житловий будинок, розташований по вул. Житомирській, № 9 в с. Кагарлик Біляївського району Одеської області, який побудований у 1980 році, не належить до самочинного будівництва. З урахуванням викладеного суд вважає, що [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON], померлого 17 жовтня 1998 року, а позивачка прийняла спадщину після смерті матері [PERSON], померлої 03 червня 2012 року, спадковий будинок було збудовано ще у 1980 році, а тому суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити і визнати за позивачкою право власності на житловий будинок, який розташований по вул. Житомирській, № 9 в с. Кагарлик Біляївського району Одеської області, у порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої 03 червня 2012 року.

Outcome: approved