Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що після смерті її батька [PERSON], померлого 03.08.1999 року відкрилася спадщина у вигляді частини (12,7 кв. м.) квартири [ADDRESS], загальною площею 55,9 кв. м., житловою площею 40,2 кв. м., яка складається з кімнати № 1 площею 10,4 кв.м., кімнати № 2 площею 17,1 кв. м., кімнати № 3 площею 12,7 кв. м., кухні площею 7,7 кв. м., вбиральні площею 0,8 кв. м., ванної кімнати площею 2,1 кв.м., коридору площею 4,8 кв.м., вбудованої шафи площею 0,3 кв.м. Спадкоємцями першої черги за законом після його смерті є вона, її мати [PERSON], померла 15.02.2014 року, та її брат [PERSON], померлий 30.11.2003 року. Спадкоємцями за правом представлення після смерті [PERSON] є дві його дочки відповідачки по справі [PERSON] та [PERSON] На час відкриття спадщини вона постійно проживала з батьком у спірній квартирі та у встановлений законом строк звернулася до Першої маріупольської державної контори з заявою про прийняття спадщини, в результаті чого державним нотаріусом було заведено спадкову справу № 111, але свідоцтво про право на спадщину за законом на вищевказану квартиру вона не отримувала. Звернувшись 30.06.2016 року до Першої маріупольської державної контори з метою оформлення спадщини на частину спірної квартири, їй було відмовлено, у звязку з неможливістю витребування спадкової справи відносно майна померлого 03.08.1999 року [PERSON] з Донецького обласного державного нотаріального архіву, що знаходиться в м. Донецьку, територія якого тимчасово не підконтрольна владі України, а також у звязку з відсутністю державної реєстрації речових прав на частки квартири спадкодавця. Оформити право власності на частину спірної квартири іншим чином неможливо, а тому вона була змушена звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів з даним позовом, в якому просила суд визнати за нею право власності на частину (12,7 кв.м.) вищевказаної квартири в порядку спадкування. Представник позивачки адвокат [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, наполягала на їх задоволенні. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявилися, до суду надали письмові заяви про розгляд справи за їх відсутністю, позовні вимоги визнали повністю, не заперечували проти їх задоволення. Суд, зясувавши думку представника позивача, дослідивши надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло № 5698 від 30.06.1993 року, квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], належить [PERSON] 35,05 кв.м., [PERSON] 12,7 кв.м., [PERSON] 10,4 кв.м. /а.с. 12/. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-НО № 383214 від 03.08.1999 року [PERSON], помер 03.08.1999 року /а.с. 8/. На час смерті [PERSON] за адресою: [ADDRESS], були зареєстровані та проживали його дружина [PERSON] та дочка [PERSON], що підтверджується довідкою № 783 від 19.03.2014 року, виданою ЖКП «Жилкомплекс» /а.с. 10/. Після смерті [PERSON], його дочка [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 24.04.2000 року, зареєстроване в реєстрі за № 5-1010 /а.с. 11/. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 12.01.2015 року № 263/9091/14-ц (2/263/55/2016) за [PERSON] було визнано право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої 15.02.2014 року на частину квартири [ADDRESS], а саме: 35,05 кв.м., а також на частину (10,4 кв.м.) вищевказаної квартири, яка належала останній на підставі свідоцтва про право власності на житло № 5698 від 30.06.1993 року /а.с. 18-19/. Відповіддю Першої Маріупольської державної нотаріальної контори № 1435/02-17 від 06.07.2016 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну квартиру та розяснено, що архівні спадкові справи, за період 1943-2001 років, у тому числі спадкова справа до майна померлого [PERSON] були передані для подальшого зберігання до Донецького обласного державного нотаріального архіву, що знаходиться в м. Донецьку, територія якого тимчасово не підконтрольна владі України, тому доступ до архівних документів відсутній /а.с. 17/. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму ВСУ Про судову практику у справах про спадкування № 7 від 30.05.2008 р., свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, позивачка є такою, що прийняла спадщину за законом після смерті батька [PERSON], померлого 03.08.1999 року, інші спадкоємці першої черги за законом відповідачі у справі [PERSON], [PERSON] не заперечували проти визнання права власності на частину спірної квартири за позивачкою, крім того, позивачка позбавлена можливості іншим шляхом оформити правовстановлюючі документи, а тому суд вважає необхідним захистити права позивачки та визнати за нею у судовому порядку право власності на частину (12,7 кв. м.) квартири [ADDRESS].

Outcome: approved