Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про захист прав споживача шляхом стягнення безпідставно набутих грошових коштів та судових витрат, посилаючись на те, що 04 жовтня 2006 року між акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 354411/7955/1046-6. За умовами Кредитного договору відповідач надав позичальнику кредит у вигляді не відновлювальної кредтної лінії з лімітом 22 000 доларів США на 240 місяців з кінцевим строком погашення 03.10.2026 року. Процентна ставка за умовами п. 1.4. кредитного договору становила 14,00 % річних. Для забезпечення виконання позичальником зобов'язань за Кредитним договором 04.10.2006 року між відповідачем та нею було укладено Договір поруки № 354411/7955/1046/6. Відповідно до п.1.2. Договору поруки вона прийняла на себе зобов'язання відповідати за виконання позичальником його боргових зобов'язань перед відповідачем за Кредитним договором в повному обсязі цих зобов'язань. При цьому п. 2.1. Договору поруки визначено, що у випадку невиконання позичальником взятих на себе зобов'язань по Кредитному договору, вона несе солідарну відповідальність перед Відповідачем за повернення сум кредиту, нарахований відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій. Крім того, для забезпечення виконання Позичальником зобов'язань за Кредитним договором 11.10.2006 року між Відповідачем з одного боку та Позичальником з другого було укладено Договір іпотеки № 354411/7955/1046-6/і. Згідно п. 1.2. Договору іпотеки предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: двокімнатна квартира розташована за адресою: Черкаська область, м. Умань, вул. Ленінської Іскри, б. 184, кв. 38. Позичальник повинен був здійснювати погашення кредиту та процентів за користування кредитом щомісячно згідно з умовами п. 1.3 Кредитного договору. Відповідно до листа Відповідача вих. № 114-35-0-00/765 від 06.04.201.5 року згідно до умов Статуту Відповідача акціонерний поштово-пенсійний банк «Аваль», згідно з рішеннями Загальних зборів акціонерів від 21 квітня 2006 року та від 14 жовтня 2009 року змінив назву на Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль». Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» є правонаступником за всіма правами та обов'язками відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль». [INFO] її чоловік, позичальник помер. Даний факт підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER], виданим 03 червня 2008 року виконкомом Кобриновогребельської сільської ради Тальнівського району Черкаській області. Після отримання вищезазначеного свідоцтва про смерть вона звернулася до Уманського відділення відповідача та надала останньому його копію. При спілкуванні з працівниками Уманського відділення відповідача їй було повідомлено останніми, що обов'язки щодо подальшої сплати тіла кредиту та відсотків нарахованих за умовами Кредитного договору відтепер на підставі п. 2.1. Договору поруки повинна здійснювати саме вона. Оскільки вона не є фахівцем в галузі права та вважала на той момент, що працівники відповідача діють в межах вимог діючого законодавства України, почала здійснювати оплати по Кредитному договору в межах сум та строків, які повідомлялися їй працівниками Уманського відділення Відповідача. За весь період з [INFO] по 13.11.2014 року вона виконувала зобов'язання по Кредитному договору, придбаваючи долари для сплати по кредиту по ринковому курсу за межами банку відповідача. Факт сплати коштів за вказаний період саме нею, підтверджується наступними доказами: У відповідності до пункту 1.3 глави 1 розділу IV Інструкції «Про ведення касових операцій банками з Україні» затвердженої постановою Правління Національного банку України № 174 від 01.06.2011 року, касові документи мають містити такі обов'язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію. На всіх касових документах, на підставі яких нею здійснювалися платежі по Кредитному договору, стоїть її підпис. У відповідності до п. 2.9. глави 1 розділу IV Інструкції банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордеру або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Наявність саме у неї оригіналів квитанцій на підставі яких здійснювалося погашення по Кредитному договору за вказаний період, свідчить про те, що зазначені платежі здійснювалися саме вона. У абзаці 8 листа відповідач також визнає та підтверджує факт сплати саме нею платежів по Кредитному договору за вказаний період. У зв'язку з значним зростанням курсу долара відносно національної грошової одиниці та фінансовою неспроможністю здійснювати платежі по Кредитному договору в межах сум та строків, які повідомлялися їй працівниками Уманського відділення відповідача, 06.02.2015 року, вона звернулася з листом до відповідача. В зазначеному листі, вона просила відповідача надати їй, як поручителю по Кредитному договору, детальний розрахунок заборгованості по Кредитному договору. 18.02.2015 року нею було отримано від відповідача лист вих. № 114-35-0-00/362. Зазначеним листом відповідач відмовив їй в наданні розрахунку, оскільки на її думку, її порука за Кредитним договором припинена. 23.02.2015 року вона повторно звернулася з вимогою до відповідача про надання детального розрахунку та роз'яснення на яких тоді правових підставах відповідач на протязі 2008-2014 років отримував від неї кошти в рахунок погашення заборгованості по Кредитному договору. На що, нею було отримано від відповідача лист вих. № 114-35-0- 00/765 від 06.04.2015 року. Зазначеним листом відповідач повідомив їй, оскільки вона, та її син, [PERSON] 2004 року народження, є спадкоємцями позичальника, то у відповідності до ч. 1 ст. 1282 ЦК України вони зобов'язані задовольнити вимоги відповідача по Кредитному договору. При цьому відповідач зазначив, що на виконання вимог ч. 2 ст. 1281 ЦК України, після отримання ним повідомлення про смерть позичальника від Уманської міської державної нотаріальної контори Черкаської області він надіслав на її адресу та на адресу зазначеної нотаріальної контори претензію-вимогу про сплату існуючого боргу з Кредитним договором. На підтвердження існування боргу за Кредитним договором відповідачем було додано до зазначеного листа детальний розрахунок заборгованості за Кредитним договором станом на 05.12.2014 року. Проте, ні вона, ні її син, як спадкоємці позичальника, ніяких претензій-вимог від відповідача на протязі 2008-2015 року не отримували. З врахуванням цього 08.04.2015 року вона змушена була звернутися до Уманської міської державної Нотаріальної контори Черкаської області з листом, в якому прохала у випадку наявності в матеріалах спадкової справи № 756 за 2008 рік претензії-вимоги пред'явленої відповідачем до неї та/або до її сина, як до спадкоємців позичальника, надати його копію для ознайомлення. Листом вих. № 732./01-16 від 10.04.2015 року (додаток № 15 до позову) Уманська міська державна нотаріальна контора Черкаської області повідомила їй, що ніяких претензій-вимог на її ім'я та/або на ім'я її сина, спадкова справа №756 відкрита у 2008 році по факту смерті позичальника не містить. Вказана невідповідність інформації, наданої їй відповідачем, фактичним обставинам справи, змусили її звернутися за відповідною консультацією до фахівців в галузі права. В ході вивчення вищезазначених документів їй було повідомлено, про факти численного порушення з боку відповідача вимог діючого законодавства України які відповідно призвели до порушення її прав, шо полягає в наступному. У відповідності до ч і сі 523 ЦК України порука встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель, не погодився забезпечувати виконання зобов'язання новим боржником. Згідно з ст. 607 ЦК України зобов'язання припиняється неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна зі сторін не відповідає. Таким чином, на поручителя може бути покладено відповідальність за порушення боржником обов'язку щодо виконання зобов'язання за кредитним договором у випадку смерті позичальника лише за наявності у позичальника правонаступника, який прийняв спадщину та згода поручителя відповідати за будь-якого нового боржника зафіксоване в тому числі у договорі поруки. Як було вже з'ясовано вище Договір поруки не містив відповідного застереження. Крім того, після смерті позичальника між нею та відповідачем не підписувалося жодних документів, які б засвідчували її згоду забезпечувати виконання зобов'язання новим боржником. Таким чином, працівники відповідача ввели її в оману щодо того факту, що чинна редакція Договору поруки дає правові підстави для сплати мною боргу по Кредитному договору. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момет відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У зв'язку з цим, до складу спадщини померлого позичальника входить обов'язок щодо повернення суми кредиту та сплати процентів і неустойки, які були нараховані йому до його смерті. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцям. Таким чином, проценти та пеня після смерті позичальника не повинні були нараховуватися. Виходячи з розрахунку заборгованості по Кредитному договору, наданої відповідачем (додаток № 13 до позову) відповідач не зупинив нарахування по Кредитному договору та протиправно донарахував за період з 15.07.2008 року по 05.12.2014 року відсотки в розмірі 13 226 (тринадцять тисяч двісті двадцять шість) доларів США 79 центів США. Зазначене порушення з боку Відповідача призвело до зарахування сплаченою нею на протязі зазначеного пеоіоду суми в розмірі 13 034 (тринадцять тисяч тридцять чотири) долари США 62 центи США в рахунок погашення неправомірно нарахованих відсотків. У відповідності до вищезазначеного, відповідач повинен був зафіксувати існуючу заборгованість за офіційним курсом НБУ на дату смерті позичальника. Згідно з наданим відповідачем розрахунком заборгованості, станом на дату смерті позичальника за Кредитним договором існувала заборгованість за тілом кредиту в розмірі 18 645 доларів США 16 центів США та переплата за нарахованими відсотками в розмірі 223 долари США 46 центів США. Станом на [INFO] курс НБУ валюти кредиту складав 4,852000 гривні за долар США. З врахуванням вищевикладеного борг за Кредитним договором станом на дату смерті Позичальника складав: 18 645,16 - 223,46 = 18421,7*4,852000=89382,09 гривні. Таким чином, у разі наявності законних підстав отримувати від неї кошти в рахунок погошення заборгованості по Кредитному договору відповідач повинен був зараховувати отримані від неї кошти в гривні та конвертувати їх по курсу 4,852000 гривні за долар. Замість цього відповідач відмовлявся приймати в рахунок погашення кошти в гривні та приймав від неї тільки долари США, які вона була змушена купувати по ринковому курсу за межами банківських відділень відповідача. За період з 01.07.2003 року по 13.10.2014 року у відповідності до вказаного розрахунку нею було сплачено відповідачу в рахунок погашення заборгованості по Кредитному договору грошові кошти в розмірі 21 852 долари США 89 центів США з яких 13 034 долари США 62 центи США відповідач направив на погашення неправомірно нарахованих процентів, а 8 818 (вісім тисяч вісімсот вісімнадцять) доларів США 27 центів США на погашення тіла кредиту. Таким чином відповідач створив штучну заборгованість за Кредитним договором, яку вимагає від неї. При існуючій заборгованості станом на дату смерті - 18421,70 доларів США та сплаченій нею сумі в розмірі 21 852,89 доларів США, при існуванні правових підстав для сплати саме нею коштів по Кредитному договору фактично відповідач отримав від неї переплату в розмірі: 18 421,7 - 21 852,89 = 3431, 13доларів США. Таким чином, якщо розглядати ситуацію існування її правонаступництва по кредиту, ніяких боргових зобов'язань у неї перед відповідачем не існує, а навпаки відповідач повинен повернути їй суму незаконно отриманих коштів в розмірі 3 431,19 доларіз США. У відповідності до ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає, його частці у спадщині. При цьому згідно ч.2 ст.1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом 6 місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частиною 2 цієї статті, позбавляється права вимоги. Про відкриття спадщини відповідачу стало відомо в червні 2008 року коли вона принесла в Уманське відділення відповідача копію свідоцтва про смерть. Проте, довіряючи співробітникам відповідача вона не змусила їх зафіксувати факт отримання свідоцтва про смерть. Отже, якщо вважати зазначену дату її звернення з повідомленням про настання смерті позичальника не доведеною, то офіційно підтвердженим фактом повідомлення про відкриття спадщини можна вважати лист Уманської міської державної нотаріальної контори вих. № 318/2-14 від 11 березня 2009 року отримання якого визнає сам відповідач в листі. Таким чином, отримавши у березні 2009 року лист від Уманської міської державної нотаріальної контори про відкриття спадщини відповідач повинен був на протязі шести місяців, з моменту коли він дізнався про це, заявити свої вимоги до неї та її сина, як спадкоємців позичальника. Проте ні у вересні 2009 року ні в послідуючі місяці та роки зазначену вимогу відповідачем не було надіслано та нею та/або її сином отримано. Жодних доказів підтверджуючих існування зазначеної вимоги та фактів отримання її ними відповідачем не надано. Крім того повідомлення відповідача у листі про направлення такої вимоги-претензії на її адресу та адресу зазначеної нотаріальної контори спростовується відповіддю нотаріальної контори. Таким чином, відповідач втратив право вимоги до неї та її сина, [PERSON] 2004 року народження, як спадкоємців позичальника які б при певних умовах мали обов'язок задовольнити вимоги відповідача в частині сплати заборгованості по Кредитному договору. А отже, всі кошти в розмірі 21 852 (двадцять одна тисяча вісімсот п'ятдесят два) долари США 89 центів СІЛА сплачені нею в рахунок погашення заборгованості по Кредитному договору були отримані відповідачем шляхом введення її в оману. В судовому засіданні позивачка просила її позов задоволити та стягнути з відповідача на її користь безпідставно набуті кошти в розмірі 21852 долари США та 89 центів США та судові витрати в розмірі 3654 гривні та дала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. В судовому засіданні представник відповідача позов визнав проти задоволення не заперечував. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку про те, що заявлений позов підлягає до задоволення, як обґрунтований та документально підтверджений, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що працівники відповідача безпідставно протягом 2008-2015 років отримували від позивачки кошти в рахунок погашення заборгованості по Кредитному договору № 354411/7955/1046-60 від 4 жовтня 2006 року укладеним між акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та [PERSON], який помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON] серія [NUMBER], виданим 03 червня 2008 року виконкомом Кобриновогребельської сільської ради Тальнівського району Черкаській області та касовими документами, на підставі яких позивачкою здійснювалися платежі по вказаному кредитному договору, на яких стоять її підписи.

Outcome: approved