Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-02 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про поділ спільного майна подружжя. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 04.04.1985 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. За час перебування в шлюбі у них народилося двоє дітей, які в даний час повнолітні. За час перебування у шлюбі вони збудували будинок на [ADDRESS]. Рішенням Богородчанського районного суду від 25.07.2016 року їхній шлюб розірвано. Протягом останнього часу відповідач не допускає її до спірного будинку, чинить перешкоди у здійсненні її права власності. Оскільки в добровільному порядку вирішити питання поділу майна відповідач відмовляється, змушена звертатися в суд з таким позовом. В судовому засіданні представник позивачка та її представник позов підтримали з викладених у заяві підстав, просять позов задовольнити повністю. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Проти задоволення позову не заперечив і просив визнати за ним та позивачкою право власності на житловий будинок на [ADDRESS] по 1/2 частці за кожним. Заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що з 04 квітня 1985 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвали на підставі рішення Богородчанського районного суду від 25.07.2016 року (а.с.7). Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю від 05.02.2002 року (а.с.32-34) за відповідачем зареєстрована на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,15135 га для обслуговування житлового будинку, ведення особистого підсобного господарства на [ADDRESS]. За час перебування у шлюбі, на вказаній ділянці позивач та відповідачка в 1990 році побудували житловий будинок з господарськими будівлями, що підтверджується довідкою Монастирчанської сільської ради від 19.11.2018 року № 1631 (а.с.18). Незважаючи на те, що до сторін відсутні будь-які претензії з приводу будівництва та користування їхнім будинком в органу місцевого самоврядування чи сусідів, право власності на це будинковолодіння в установленому порядку не зареєстровано через відсутність добровільної згоди на це кожної із сторін. Відповідно до висновку оцінювача про вартість майна вартість згаданого домоволодіння становить 278300 грн. Згідно з вимогами ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст.372 цього кодексу визначено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Аналогічні положення Цивільного кодексу зазначенні також і в Сімейному кодексі. Виходячи з положень вказаних норм законів сторони є власниками спірного житлового будинку в рівних долях. Беручи до уваги, що жодна із сторін не погоджується на визнання за ними права власності на спірний житловий будинок в цілому зі сплатою другому співвласнику грошової компенсації за 1/2 його частку, то згідно з положеннями ст.71 СК України вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами слід залишити у спільній частковій власності сторін по 1/2 частці за кожним. Отже, позов підлягає до задоволення. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України витрати зі сплати судового збору слід покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, ст.ст.368, 372 ЦК України, ст.70, 71 СК України,

Outcome: approved