Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-22 00:00:00

\~\~Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 15 червня 2012 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 256. Від сумісного подружнього життя вони мають доньку [PERSON], [INFO]. З відповідачем проживають окремо з 20 січня 2015 року, спільне домашнє господарство не ведуть, шлюбні стосунки між ними фактично припинені. Вони з відповідачем мають різні погляди на сімейне життя, сімейні обов'язки та ведення спільного господарства. Подальше сумісне життя та збереження шлюбу неможливе. У зв'язку з чим просила шлюб розірвати. Позивачка в судове засідання не зявилася. Відповідно до заяви від 23.09.2016 року просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище [PERSON]. Відповідач в судове засідання не зявився. Відповідно до заяви від 23.09.2016 року просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги визнав в повному обсязі. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2ст. 197 ЦПК Українифіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги позивачки законні і обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування на їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу. З матеріалів справи судом встановлено, що 15 червня 2012 року між сторонами Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, за актовим записом № 256, був зареєстрований шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 15 червня 2012 року (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження від 19 жовтня 2012 року (а.с. 3). Відповідно ст. 120 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інші обставини життя подружжя. Шлюбні стосунки між сторонами фактично припинені, сторони не бажали поновлювати стосунки, будь-яких заходів до примирення сторони не приймають, оскільки збереження шлюбу суперечить інтересам сім`ї, а тому надання сторонам строку для примирення суд вважає недоцільним. Причиною розпаду сімї є різниця характерів, відсутність між позивачем та відповідачем взаєморозуміння і довіри, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки з ведення спільного господарства, втрата почуттів взаємної любові та поваги. При постановленні рішення суд враховує те, що сімейно-шлюбні відносини припинені, позивачка наполягала на розірванні шлюбу, зберігати шлюб з відповідачем не бажає, спір щодо поділу майна та проживання дитини відсутній, тому суд приходить до висновку, що сімя сторін розпалася остаточно та відновлена бути не може. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що має суттєве значення. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 88 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача на його користь.

Outcome: approved