Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом, який уточнила заявою від 09.11.2016 р., про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Свої позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON] працювала на посаді майстра виробничого навчання Рава-Руського професійного ліцею з 29.08.1995 року. Наказом № 179-к від 16.08.2016 року позивачка була звільнена 17.08.2016 року із займаної посади по скороченню штату (ліквідація посади) згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України.Вказане звільнення вважає незаконним та таким, що не відповідає трудовому законодавству, виходячи з наступного.[PERSON] була прийнята на посаду майстра виробничого навчання. Згідно ст. 29 КЗпП України їй було розяснено про права і обовязки та проінформовано під розписку про умови праці шляхом ознайомлення з посадовою інструкцією майстра виробничого навчання, затвердженою директором Рава-Руського професійного ліцею 21.01.2012 року.Відповідно до наказу № 81-к від 09.06.2016 р. про скорочення посади майстра виробничого навчання з професії «Обліковець з реєстрації бухгалтерських даних» у звязку з припиненням державного замовлення на підготовку фахівців з професії «Обліковець з реєстрації бухгалтерських даних», посада майстра виробничого навчання з цієї професії була скорочена. Вважає, що вона не працювала на посаді, яка підлягає скороченню. Відповідно до штатного розпису Рава-Руського професійного ліцею на 2016 рік (на 01.05.2016 р.) затвердженого директором Рава-Руського професійного ліцею 19.05.2016р. та погодженого директором Департаменту освіти і науки ЛОДА 19.05.2016 р., скорочувана відповідно до наказу №81-к від 09.06.2016 р. посада майстра виробничого навчання з професії «Обліковець з реєстрації бухгалтерських даних» значиться, а наказ про обсяги регіонального замовлення про підготовку робітничих кадрів та молодших спеціалістів у 2016 році був прийнятий Департаментом освіти і науки ЛОДА на місяць пізніше лише 07.07.2016 р. Разом з тим, при визначенні працівника, що підлягав вивільненню у звязку із скороченням штату працівників (майстра виробничого навчання) відповідачем було порушено переважне право на залишення на роботі [PERSON] враховуючи її високу кваліфікацію та тривалий безперервний стаж роботи,порівняно з іншими працівниками ліцею, які займають аналогічну посаду. Позивач неодноразово підвищувала свою кваліфікацію у відділі післядипломної освіти за категорією: майстер виробничого навчання. [PERSON] повязує її звільнення виключно з особистим неприязним відношенням до неї керівництва навчального закладу. Згідно Довідки МСЕК [PERSON] встановлена третя група інвалідності. Звільнивши з роботи інваліда, Рава-Руський професійний ліцей порушив Конвенцію про права інвалідів від 13 грудня 2009 року, яка ратифікована Україною Законом №1767-У (1767- 17) від 16.12.2009 року, Закон України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні». Своїми діями відповідач заподіяв значних моральних страждань позивачу, спричинив погіршення стану її здоровя. У зв»язку із чим позивачка звернулася до суду. Позивачка [PERSON] та її представник в судому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали у повному обсязі посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві та в заяві про уточнення позовних вимог від 09.11.2016 року. Просять позов задовольнити. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона працювала спочатку бухгалтером, потім соціальним робітником, а потім була прийнята на посаду майстра виробничого навчання. За цей час були прийняті інші працівники, зокрема, син їхньої працівниці [PERSON] Після звільнення її забрала швидка медична допомога, на даний час хворіє та є інвалідом ІІІ групи. Через звільнення дуже переживає, відчуває моральні страждання. Змінився стиль та ритм життя, а до пенсії залишилося два роки. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечила проти позову. Додатково пояснила, що штатний розпис Рава-Руського професійного ліцею не змінився, але має змінитися з 01.01.2017 року. Дала пояснення аналогічні змісту письмовим запереченням на позов, згідно з яких вважає позовні вимоги, незаконними та необгрунтованими, виходячи зокрема із такого. Наказ Департаменту освіти і науки Львівської ОДА № 06-01/374 від 07.07.2016 р. Про обсяги регіонального замовлення на підготовку робітничих кадрів та молодших спеціалістів у 2016 році у позовній заяві був згаданий лише у контексті того, що він був прийнятий на місяць пізніше від штатного розпису ліцею (що зовсім не суперечить часовій хронології подій), хоча саме цим наказом було скорочено підготовку робітничих кадрів і молодших спеціалістів Обліковець (реєстрація бухгалтерських даних), та, зокрема, зазначено: Персональна відповідальність за виконання встановлених обсягів регіонального замовлення покладається на керівників професійно-технічних закладів, що є виконавцями регіонального замовлення на підготовку робітничих кадрів та молодших спеціалістів у 2016 році. Слід зазначити, що про наступне звільнення позивач була попереджена у відповідності до вимог ст. 40 КзПП України, крім того з даного приводу відбулося засідання профспілкового комітету ліцею, в якому було підтверджено правомірність згаданого попередження. Просить у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] належить задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, - кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. ст. 10, 60, 61 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. При цьому дані докази повинні бути належними та допустимими, як це передбачено ст.ст. 58-59 ЦПК України. В силу ст. 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до п. 1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у вказаних випадках, зокрема: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Як розяснено в п. 18 постанови Пленуму ВСУ від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно зясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням), і перевіряти їх відповідність законові. Суд не вправі визнати звільнення правильним виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов'язував звільнення. Розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Згідно зі ст. 42 КЗпП при скороченні чисельності або штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається серед іншого працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві (в установі, організації). Щодо визнання протиправним та скасувати наказу Рава-Руського професійного ліцею та поновлення на роботі. Судом встановлено, що [PERSON] працювала на посаді майстра виробничого навчання Рава-Руського професійного ліцею з 29.08.1995 року, що стверджується копією трудової книжки серія БТ-І № 2190269. Відповідно до абзацу третього пункту 2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України і Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, записи до трудової книжки про назву роботи, професії (посади), на яку прийнято працівника, вносяться відповідно до професійних назв робіт, зазначених у Національному класифікаторові професій ДК 003:2010 «Класифікатор професій», затвердженому наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 28 липня 2010 року № 327. Згідно записів у трудовій книжці [PERSON] протягом її роботи у Рава- Руському професійному ліцеї вона працювала виключно на посаді майстра виробничого навчання. Жодних змін в назві займаної нею посади чи переведень на іншу посаду, які б мали бути відображені у трудовій книжці працівника, не було. Із копії атестаційного листа (дата атестації 20.04.2016р.) вбачається: Посада, яку займає педагогічний працівник, стаж роботи на займаній посаді на час атестації: майстер виробничого навчання професії Обліковець з реєстрації бухгалтерських даних» Рава-Руського професійного ліцею, 20 років, Із копії наказу директора Рава-Руського професійного ліцею [PERSON] № 81-к від 09.06.2016 року «Про скорочення посади майстра в/н з професії «Обліковець з реєстрації бухгалтерських даних» вбачається, що у зв»язку із припиненням державного замовлення на підготовку фахівців з професії: «Обліковець з реєстрації бухгалтерських даних» - посада майстра виробничого навчання з цієї професії скорочується. Виходячи з вищенаведеного, наказано: До 12 серпня 2016 року скоротити посаду майстра виробничого навчання з професії: «Обліковець з реєстрації бухгалтерських даних». Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України персонально попередити не пізніше ніж за два місяці майстра в/н [PERSON] про наступне вивільнення та подати звіт «Про вивільнення працівників» у Жовківський центр зайнятості. Із даного наказу також вбачається, що [PERSON] від підпису відмовилася, а саме написала: «Від підпису відмовляюся, тому що не виявлено неправомірність скорочення мене, [PERSON], так як на моє місце в 2015 році прийнята молода дівчина і буде працювати. Мені два роки до пенсії». Даний напис стверджується підписом [PERSON] та датований 10.06.2016 року. 16.08.2016 року в. о. директора Рава-Руського професійного ліцею [PERSON] видано наказ № 79-к «Про звільнення по скороченню штату [PERSON]О.», за яким наказано: «Звільнити [PERSON], майстра виробничого навчання 17.08.2016 року по скороченню штату (ліквідація посади майстра в/н з професії: «Обліковець з реєстрації бухгалтерських даних») згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України. Підстава: Наказ від 09.06.2016 року за № 81-к. Головному бухгалтеру ліцею виплатити [PERSON] вихідну допомогу в розмірі середнього місячного заробітку

Outcome: partial