Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON] до Черкаської міської ради, третя особа: Орган опіки та піклування м.Черкаси, з позовом про визнання права користування житловим приміщенням та права на приватизацію, зазначивши наступне: з 1993 року вона працювала в Державному науково-виробничому підприємстві «Ротор». На балансі даного підприємства перебував гуртожиток для його працівників за адресою [ADDRESS]. На підставі ордеру виданого 1993 року їй було надано кімнату [NUMBER] в гуртожитку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], площею 12 кв.м. В дану кімнату позивач була вселена та зареєстрована як квартиронаймач, пізніше в 1996 році вона одружилася з [PERSON] (змінила дівоче прізвище [PERSON] на [PERSON]), а в 1997 році у них народилася донька [PERSON]. Чоловік та донька були зареєстровані позивачем в вищезазначеній кімнаті в якості членів сім'ї наймача, що підтверджується даними поквартирної карточки. Згідно з рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради № 445 від 14.04.2009 року «Про зміну статусу гуртожитку для малих сімей по [ADDRESS]» та акту прийому передачі даний гуртожиток був переданий до комунальної власності міста. 06 травня 1998 року між позивачем та [PERSON] шлюб було розірвано через погіршення подружніх відносин. Чоловік після розлучення відмовлявся виїхати з займаної кімнати чим поставив позивача з малолітньою на той час дочкою в нестерпне положення, оскільки проживати в кількості трьох осіб в кімнаті розміром 12 кв.м. з колишнім чоловіком було неможливо. Уклавши договір про дольову участь у будівництві з часом [PERSON] отримала у власність квартиру [ADDRESS], в якій вона зареєстрована з донькою [PERSON] з 1999 року. Особовий рахунок [PERSON] на себе не переоформляв, позивач так і залишилася квартиронаймачем кімнати [NUMBER] по [ADDRESS], що підтверджується даними поквартирної карточки та згідно листа державного архіву Черкаської області № 188-р/05-08 від 07.06.2012 року, в якому ці дані підтверджені. Після передання гуртожитку у комунальну власність міста, [PERSON] подав заяву до відділу обліку та приватизації державного майна Виконкому Соснівської районної ради у м. Черкаси для здійснення приватизації кімнати. 05.10.2009 року було заборонено приватизацію у зв'язку з тим, що у заявника є малолітня дитина [PERSON], [INFO], а тому без згоди органу опіки та піклування така приватизація неможлива. Декілька раз питання приватизації квартири на дочку відтерміновувалося в часі через незадовільний стан здоров'я [PERSON] Він мав проблеми з серцем, [INFO] року він несподівано помер. Оскільки колишній чоловік [PERSON], який там проживав, бажав залишити кімнату дочці, але не встиг, то вважає, що право на користування кімнатою та на приватизацію має неповнолітня дочка [PERSON] Просила суд визнати за [PERSON], [INFO], право користування кімнатою [NUMBER] в [ADDRESS] та право на приватизацію даної кімнати. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача - [PERSON] позовні вимоги [PERSON] заявлені в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON], яка у власності іншого житла не має, враховуючи позицію Органу опіки та піклування, визнала та не заперечувала проти задоволення позову. Представник третьої особи - [PERSON] позовні вимоги [PERSON] заявлені в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON], яка у власності іншого житла не має, підтримала та просила позов задовольнити. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, третьої особи, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносин. З 1993 року позивач [PERSON] працювала в Державному науково-виробничому підприємстві «Ротор». На балансі даного підприємства перебував гуртожиток для його працівників за адресою [ADDRESS]. На підставі ордеру виданого 1993 року їй було надано кімнату [NUMBER] в гуртожитку що знаходиться за адресою: [ADDRESS], площею 12 кв.м. В дану кімнату позивач була вселена та зареєстрована як квартиронаймач, пізніше в 1996 році вона одружилася з [PERSON] (змінила дівоче прізвище [PERSON] на [PERSON]), а в 1997 році у них народилася донька [PERSON]. Чоловік та донька були зареєстровані позивачем в вищезазначеній кімнаті в якості членів сім'ї наймача, що підтверджується даними поквартирної карточки. Відповідно до вимог Постанови Ради Міністерств УРСР від 03.06.1986 року № 208 «Про затвердження Примірного положення про гуртожитки», на підставі спільного рішення адміністрації і профспілкового органу про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Згідно з рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради № 445 від 14.04.2009 року Про зміну статусу гуртожитку для малих сімей по [ADDRESS] та акту прийому передачі даний гуртожиток був переданий до комунальної власності міста. Таким чином, гуртожиток став комунальним майном що дає право громадянам які в ньому проживають, на приватизацію займаних кімнат відповідно до вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». У 1999 році позивач з донькою виписалась з гуртожитку, з того ж часу прописала за адресою [ADDRESS]. Особовий рахунок [PERSON] на себе не переоформляв, що підтверджується даними по квартирної карточки та згідно листа державного архіву Черкаської області № 188-р/05-08 від 07.06.2012 року, в якому ці дані підтверджені. Після передання гуртожитку у комунальну власність міста, [PERSON] подав заяву до відділу обліку та приватизації державного майна Виконкому Соснівської районної ради у м. Черкаси для здійснення приватизації кімнати. 05.10.2009 року було заборонено приватизацію у зв'язку з тим, що у заявника є малолітня дитина [PERSON], [INFO], а тому без згоди органу опіки та піклування така приватизація неможлива. [INFO] року [PERSON] помер. Відповідно до ст. 9 Житлового Кодексу України громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до ст. ст. 2, 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved