Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-18 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з цим позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 1989 року вона разом з чоловіком [PERSON] постійно проживають та зареєстровані по [ADDRESS] сільської ради Корюківського району Чернігівської області, який належав [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 27 жовтня 1987 року, зареєстрованого у реєстрі №15. Згідно з особовим рахунком в погосподарській книзі сільської ради, у цьому будинку до 1996 року проживали [PERSON], [INFO], його дружина - [PERSON], [INFO], [PERSON] та [PERSON]. В травні 1996 року сім'я [PERSON] виїхала на постійне місце проживання до свого сина в Росію, їх адреса позивачці невідома. Перед виїздом власник будинку [PERSON] дав доручення [PERSON] [INFO] року на продаж свого будинку позивачці. Вартість будинку [PERSON] позивачка сплатила, але договір купівлі - продажу не оформила, є свідки які можуть підтвердити факт сплати коштів. Нещодавно позивачка вирішила приватизувати земельну ділянку, на якій розташоване домоволодіння та звернулась до Забарівської сільської ради, але їй відмовили, тому що не зареєстроване право власності на ім'я позивачки на цей житловий будинок, відсутній правовстановлюючий документ на нерухоме майно. Позивачка змушена звернутися до суду. Просить суд визнати її, [PERSON], [INFO], власником нерухомого майна за набувальною давністю, а саме: визнати її власником житлового будинку на надвірних будівель по [ADDRESS] Зобов'язати реєстраційну службу Корюківського районного управління юстиції зареєструвати право власності позивачки на домоволодіння [ADDRESS]. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача Забарівської сільської ради, в судове засідання не з'явився звернувся до суду з заявою про розгляд справи без участі, не заперечує проти задоволення вимог позивача. Представник третьої особи реєстраційної служби Корюківського районного управління юстиції в судове засідання не з'явився, звернувся з заявою про можливість розгляду справи за її відсутності, не заперечував проти задоволення вимог позивача в частині визнання права власності за набувальною давністю. Суд, вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог виходячи з наступного. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність) якщо інше не встановлено цим Кодексом. Виходячи зі змісту зазначеної статті, позивач у відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України повинен довести обставини, які мають значення для справи, а саме: законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). Тривалість володіння передбачає, що має закінчиться визначений у Кодексі строк, що розрізняється залежно від речі (рухомої чи нерухомої), яка перебуває у володінні певної особи, і для нерухомого майна складає десять років. Відкритість та безперервність володіння теж є необхідними умовами для набуття права власності за набувальною давністю і означають, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, а також те, що протягом означеного в законі строку володілець не вчиняв дій, що свідчили б про визнання ним обов'язку повернути річ власнику, а також йому не пред'являвся правомочною особою позов про повернення майна. Володілець є добросовісним, якщо він не знав і не міг знати про те, що ця річ належить іншій особі, а також не знав і не повинен був знати, що володіє річчю незаконно. Тому встановлення добросовісності залежить від підстав набуття майна. По справі встановлено, що з 1989 року позивачка разом з чоловіком [PERSON] постійно проживають та зареєстровані по [ADDRESS] сільської ради Корюківського району Чернігівської області, що підтверджується довідкою Забарівської сільської ради (а.с. 6). Даний житловий будинок з надвірними приміщеннями на підставі договору купівлі-продажу від 27 жовтня 1987 року, зареєстрованого у реєстрі №15 належить [PERSON] (а.с. 8). Згідно з особовим рахунком в погосподарській книзі сільської ради, у цьому будинку до 1996 року проживали [PERSON], [INFO], його дружина - [PERSON], [INFO], [PERSON] та [PERSON]. В травні 1996 року сім'я [PERSON] виїхала на постійне місце проживання до свого сина в Росію, їх адреса позивачці невідома (а.с. 6, 7). Як на підставу своїх позовних вимог, [PERSON] посилалась на те, що спірний будинок вона придбала у власника після його від'їзду на інше місце проживання у 1996 році. За правилами ст. 227 Цивільного кодексу УРСР 1963 року договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Позивачем не надано доказів на підтвердження факту укладення між нею та власником спірного будинку договору його купівлі-продажу. Оскільки при вирішенні питання щодо відчуження і придбання нерухомого майна між [PERSON] та [PERSON] не було дотриманого вимог чинного на той час законодавства, то за таких обставин позивача не можна вважати його добросовісним набувачем і на спірні правовідносини не поширюється дія положень закону щодо можливості набуття права власності на об'єкт нерухомого майна за набувальною давністю. Таким чином на підставі викладеного у задоволенні позову слід відмовити. Судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed