Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом в якому зазначила, що 24.10.2008 року за реєстром №1-2490 Першою Запорізькою державною нотаріальною конторою на ім'я [PERSON] було видане свідоцтво про право на спадщину за законом. На момент оформлення спадщини [PERSON] була недієздатною, що було встановлено у 2009-2012 роках медичними висновками, під час розгляду попередньої справи та підтверджується актом амбулаторної судової психіатричної експертизи № 891 від 5.12.2011 року та актами аналогічних експертиз № 804 та № 504 від 17.12.2009 року та від 18.06.2012 року, (відповідно). 17.2.2009 року приватним нотаріусом Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON], за реєстром № 186 був незаконно, з грубим порушенням діючого законодавства України, посвідчений договір дарування, укладений між [PERSON] та відповідачкою по справі, відповідно до якого, [PERSON] була подарована, а відповідачкою прийнята в дар квартира [ADDRESS], який є недійсним так, як на момент його укладання [PERSON] була, згідно вищезазначених актів судово-психіатричних експертиз, недієздатною особою. 22.1.2013 року Вільнянський районний суд Запорізької області, у справі № 22-330/2012, провадження 2/314/16/2013 вирішив первісний позов [PERSON] до [PERSON], треті особи: Перша Запорізька державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Вільнянського районного нотаріального округу [PERSON], про визнання недійсним заповіту задовольнити повністю. Визнано недійсним заповіт №37540783 складений [PERSON] на ім'я [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Вільнянського районного нотаріального округу [PERSON] від 29.5.2008 року за реєстром №1543 на тих підставах, що [PERSON] в момент його укладання була недієздатною особою, не віддавала звіт своїм діям і не могла розуміти і керувати ними (відповідно до вимог ч.3 ст.61 ЦПК України - обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини). В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі та, з посиланням на викладені в позові доводи та обґрунтування, просять позов задовольнити, визнати недійсним договір дарування від 17.2.2009 року №186, укладений між [PERSON] та [PERSON] та визнати недійсною реєстрації права власності проведену ОП «Запорізьке міжміське БТІ». Відповідачка позовні вимоги не визнала, надавши заперечення в яких зазначила, що Заводським районним судом міста Запоріжжя, вже розглядалася справа, за участі цих самих сторін, про визнання недійсним того ж самого договору дарування від 17.2.2009 року. За наслідками розгляду вищевказаної справи, було ухвалене рішення від 15.6.2012 року, згідно якого, оскаржуваний в цілому договір дарування від 17.2.2009 визнано частково недійсним в частині ? частини квартири, яка належить [PERSON] в порядку спадкування після смерті батька. Вказує, що при розгляді зазначеної справи позивачем [PERSON], 5.8.2010 року подана позовна заява про визнання недійсним вищезазначеного договору дарування від 17.2.2009 року. Вказана позовна заява ухвалою суду від 6.8.2010 року була об'єднана в одне провадження з первісним позовом, за заявою [PERSON] від 5.8.2010 року, отже станом на 5.8.2010 року, позивач по даній справі [PERSON] вже знала про існування договору дарування, але з позовом у даній справі звернулася тільки 10.11.2014 року, тобто через 4 роки та 3 місяці, тобто з пропуском строку позовної давності. Отже, станом на 8.8.2010 року [PERSON] вже просила суд про визнання оскаржуваного правочину недійсним, вказувала його сторони, дату, реквізити та нотаріуса, тому вона була з ним ознайомлена і саме з 5.8.2010 року почався перебіг строків давності. У зв'язку з чим просить суд про застосування строків давності у даній справі, в разу доведеності позовних вимог, посилаючись на неналежний спосіб захисту прав власника, який не був стороною оскаржуваного правочину та яким (власником) себе наразі вважає позивачка, яким є віндикація, а не реституція. Зазначає, що рішенням апеляційного суду від 7.5.2013 року, ухваленим у справі №22-ц/778/1420/2013 про зміну черговості одержання права на спадкування, за відповідачем у даній справі [PERSON] визнано та надано право на спадкування по смерті [PERSON], разом з спадкоємцями першої черги за законом, тобто позивачем по даній справі. Відповідно, оскільки після смерті дарувальника за оскаржуваним договором дарування, є два спадкоємці першої черги (відповідач [PERSON] та позивач [PERSON], по праву представлення батька), які у даній справ мають різний процесуальний статус, то позивач [PERSON] може просити про визнання недійсним оскаржуваного договору тільки в частині належної їй частки квартири - просити про визнання недійсним договору в частці квартири відповідача, по цій же справі, вона не може. А отже, у цьому разі суд може визнати недійсною частину правочину, з'ясувавши думку сторін правочину. Таким чином, позивачка не може порушувати питання про визнання недійсним договору дарування в цілому, тобто діючи, в тому числі і в інтересах відповідача, по цій же самій справі, проти чого [PERSON] категорично заперечує. Також, відповідач посилається на те, що в даному випадку, дослідженню підлягає саме зміст висновку, з метою з'ясування чи повністю спадкодавець був нездатний розуміти значення своїх дій, чи був все таки здатний розуміти значення своїх дій, в обсязі достатньому для укладання договору дарування. Тільки повна недієздатність, є підставою для визнання правочину недійсним. В даному випадку спадкодавець, могла себе обслуговувати, адекватно поводила себе, дивилася телевізор, мала відмінну пам'ять та зір, самостійно з'явилася до нотаріуса де самостійно підписала договір. Отже, в матеріалах справи відсутні відомості, про її повну та або часткову недієздатність на час укладання оскаржуваного договору дарування. В судовому засіданні відповідачка та її представник доводи, викладені в запереченнях підтримали у повному обсязі, з посиланням на викладені доводи та обгрунтування, просять в задоволенні позову відмовити. Треті особи - Перша Запорізька державна нотаріальна контора, ОП «Запорізьке МБТІ» та приватний нотаріус Вільнянського районного нотаріального округу до суду не з'явилися. Від Першої Запорізької державної нотаріальної контори надійшла заява про розгляд справи за відсутністю їх представника, інші треті особи заяв не надали. Згідно ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Вислухавши пояснення, перевіривши докази по справі суд встановив певні юридичні факти та відповідні до них правовідносини. Відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Як встановлено в судовому засіданні і проти чого не заперечують сторони, 17.2.2009 року, за реєстровим номером № 186, [PERSON], приватним нотаріусом Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області посвідчений договір дарування квартири, за яким [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла у дар квартиру [ADDRESS] (а.с.24-25). 15 червня 2012 року Заводський районний суд м. Запоріжжя у цивільній справі за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON], треті особи: Перша Запорізька державна нотаріальна контора, Приватний нотаріус Вільнянського районного нотаріального округу [PERSON], Орендне підприємство «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації», про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування, визнання договору дарування недійсним, суд вирішив визнати: частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 24.10.2008 року за реєстром № 1-2490, видане Першою Запорізькою державною нотаріальною конторою на ім'я [PERSON], зазначивши, що [PERSON] є спадкоємцем на ? частини спадкового майна після смерті [PERSON]; за [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року; частково недійсним договір дарування, укладений між [PERSON] і [PERSON], відповідно до якого [PERSON] було подаровано, а [PERSON] прийнято в дар квартиру [ADDRESS], що посвідчений 17.02.2009 року [PERSON], приватним нотаріусом Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області за реєстром №186, в частині ? частини квартири [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року; скасував державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] (а.с.55-58). Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 23.10.2012 року рішення Заводського районного суду міста Запоріжжя від 15.6.2012 року залишено без змін (а.с.65-67). Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4.9.2013 року рішення Заводського райсуду міста Запоріжжя від 15.6.2012 року та ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 23.10.2012 року залишено без змін (а.с.96-98 Рішенням Вільнянський районний суд Запорізької області від 22.1.2013 року, з виправленою ухвалою того ж суду від 28.1.2013 року опискою, та змін встановлених рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 7.5.2013 року, за первісним позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи: Перша Запорізька державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Вільнянського районного нотаріального округу [PERSON] про визнання недійсним заповіту, та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: Перша Запорізька державна нотаріальна контора, про встановлення фактів, усунення від права на спадкування та зміну черговості одержання права на спадкування суд вирішив: визнати недійсним заповіт №37540783 складений [PERSON] на ім'я [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Вільнянського районного нотаріального округу [PERSON] від 29.05.2008 року за реєстровим №1543 на бланку серії ВКК 543600; встановити факт перебування непрацездатної [PERSON] на утриманні сестри [PERSON], з 02 лютого 2005 року по [INFO] року; змінити черговість одрежання права на спадкування по смерті [PERSON], яка померла [INFO] року. Визнати та надати [PERSON] право на спадкування по смерті [PERSON], разом з спадкоємцями першої черги за законом (а.с.7-10,13-17). В ході розгляду даної справи знайшли підтвердження доводи заперечень відповідача, в частині того, що спірний договір дарування від 17.2.2009 року, вже був предметом судового розгляду в Заводському районному суду м. Запоріжжя, але, згідно обставин встановлених ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4.9.2013 року, якою залишено без змін вищезазначене рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 15.6.2012 року слідує, що «та обставина, що на момент укладання спірного договору дарування [PERSON] не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності, оскільки страждала на психічну хворобу, яка обмежила її здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а також розуміти їх наслідки, правового значення для вирішення спору не має, оскільки позивачами із зазначених підстав позов не заявлено». Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Враховуючи вищу юридичну силу ухвали суду касаційної інстанції, суд приходить до висновку, що у рішенні Заводського районного суду м. Запоріжжя від 15.6.2012 року, обсяг цивільної дієздатності [PERSON] не був предметом позовних вимог і фактичні обставини справи, щодо цивільної дієздатності [PERSON], районним судом не досліджувалися і не встановлювалися, відповідно підстав для закриття провадження у даній справі не має. В інакшому випадку, провадження в даній справі підлягає закриттю, відповідно до п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України, у зв'язку з тотожністю сторін, предмету та підстав у даній справі, з справою Заводського районного суду м. Запоріжжя, розгляд якої закінчено ухваленням рішення від 15.6.2012 року. У зв'язку з вищевикладеним, суд не вбачає процесуальної можливості встановити факт та визначити фактичний обсяг цивільної дієздатності [PERSON] на момент укладання оскаржуваного договору дарування від 17.2.2009 року, на підставі рішенні Заводського районного суду м. Запоріжжя від 15.6.2012 року, з вищезазначених підстав. В той же час, слід зазначити, що обґрунтовуючи позовні вимоги в частині цивільної недієздатності [PERSON] на момент укладання оскаржуваного договору дарування від 17.2.2009 року, позивач посилається на те, що на момент його укладання [PERSON] була недієздатною особою, що підтверджується актом амбулаторної судової психіатричної експертизи № 891 від 5.12.2011 року, та актами аналогічних експертиз № 804 та № 504 від 17.12.2009 року та від 18.6.2012 року, (відповідно). Позивачкою в додатках (п.3) до позовної заяви від 10.11.2014 року, зазначений акт № 504 від 18.6.2012 року, але у резолютивній частині даного акту, містяться висновки щодо цивільної дієздатності [PERSON] на момент вчинення заповіту від 29.5.2008 року, а не оскаржуваного в даній справі договору дарування від 17.2.2009 року (а.с.19-23). Щодо недійсності заповіту від 29.5.2008 року, то даний спір вирішений рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 22.1.2013 року, яким окрім недійсності заповіту від 29.5.2008 року на підставі акту 504 від 18.6.2012 року, також визнано за відповідачкою право на спадкування по смерті [PERSON], разом з спадкоємцями першої черги, тобто позивачем у даній справі. Таким чином, будь-які докази, які б вказували на обсяг цивільної дієздатності [PERSON] на момент вчинення оскаржуваного договору дарування від 17.2.2009 року, у матеріалах даної справи відсутні. Від представників позивача, які були присутні у всіх судових засіданнях, при оголошенні матеріалів справи та їх дослідженні, та яким роз'яснювалися їх процесуальні права та обов'язки, будь-які клопотання щодо забезпечення доказів в розумінні ст.133 ЦПК України та/або обов'язкового призначення експертизи з підстав, визначених п.2 ч.1 ст.145 ЦПК України до суду не надходили. За принципом змагальності сторін закріпленого в ст.10 ЦПК України, суд не може збирати докази з власної ініціативи і, за змістом ч.1 ст.11 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше, як в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позивачем не доведені обставини, щодо цивільної недієздатності [PERSON] на момент укладання оскаржуваного договору дарування від 17.2.2009 року, що позбавляє суд можливості встановити фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та надати оцінку доказам, що їх підтверджують. Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, виходячи з чого, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову повністю, у зв'язку з недоведеністю обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги. У зв'язку з недоведеністю позовних вимог в частині цивільної дієздатності [PERSON] на момент укладання спірного договору дарування від 17.2.2009 року, інші позовні вимоги також задоволенню не підлягають. За тих самих обставин, суд не вирішує вимоги про поновлення строку за заявою позивача, або застосування строків давності за вимогою відповідача, так само, як і заперечення відповідача в частині обрання позивачем неналежного способу захисту своїх права та інтересів, та можливість оскарження позивачем спірного договору дарування тільки в частині належної їй частки квартири, зважаючи на факт того, що сторони є спадкоємцями першої черги на спірну квартиру.

Outcome: dismissed