Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], який укладений між нею та відповідачкою дійсним; визнати за нею право власності на дану квартиру. Судові витрати бере на себе. В судове засідання позивачка не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи належним чином повідомлена, проте надала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить їх задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи належним чином повідомлена. Проте надала суду телеграму, в якій повідомляє, що переїжджає на постійне місце проживання до сина в Росію, позовні вимоги [PERSON] щодо квартири в м. Тараща визнає в повному обсязі, претензій немає. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд встановив, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності відповідачці на підставі договору купівлі-продажу квартири, який посвідчено 28.10.2006 року державним нотаріусом Таращанської державної нотаріальної контори зареєстрованого в реєстрі за № 3911, внесеного до Державного реєстру правочинів. 28 липня 2015 року в усній розмові (по телефону) позивачка домовилась з власницею квартири [ADDRESS] [PERSON] про купівлю - продаж останньою квартири. При цьому були обумовлені ціна та всі інші істотні умови договору купівлі-продажу. Через сестру відповідачки, [PERSON], позивачка сплатила обумовлені ними кошти за придбану квартиру в розмірі 17 тисяч гривень, що підтверджено розпискою [PERSON] про отримання зазначеної суми, і відповідною розпискою, яку на підтвердження правочину після отримання коштів надала [PERSON]. Відповідачка також зобов'язалась нотаріально посвідчити укладений між ними договір купівлі-продажу восени 2015 року. Але до цього часу відповідачка не з'явилася для нотаріального оформлення договору купівлі-продажу. В неодноразових розмовах по телефону відповідачка відкладала приїзд, посилаючись на складні обставини проживання в зоні антитерористичної операції. Крім того, зі слів відповідачки, вона в серпні 2015 року поховала сина, а у грудні 2015 року - чоловіка. В даний час життєві обставини змушують її виїхати до старшого сина в Росію і її повернення не можна очікувати найближчим часом. Відповідно до ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, а тому в даних правовідносинах слід керуватися положеннями ст.657 ЦК України, якою визначено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. 28 липня 2015 року сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] щодо ціни квартири, умов передачі і відбулося повне його виконання: позивачка зі своєї сторони передала відповідачці кошти за купівлю квартири, оригінали правовстановлюючих документів на квартиру та отримала ключі від квартири, а відповідачка у свою чергу отримала дані кошти, що підтвердила письмовою розпискою щодо отриманих нею коштів в сумі 17000 грн за продану квартиру, передала ключі від квартири, забрала свої речі та залишила дану квартиру. В зв'язку з тим, що відповідачка відповідно до законодавства нотаріально не посвідчила договір купівлі-продажу квартири у 2015 році і на даний час виїжджає за межі України, позивачка позбавлена можливості нотаріально посвідчити укладення договору купівлі-продажу квартири. Частиною другою ст. 220 ЦК України визначено, що якщо сторони домовились щодо істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9 з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким чином, суд вважає за необхідне визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] та визнати за позивачкою право власності на квартиру. Вказані обставини встановлено з матеріалів справи, досліджених у судовому засіданні. Судові витрати позивачка бере на себе.

Outcome: approved