Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, з тих підстав, що з 05.11.1993 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У шлюбі у них народилося троє дітей, з яких син [PERSON], [INFO], на даний час неповнолітній. Вказує, що протягом року вони з відповідачем разом не проживають, оскільки останній вживав алкогольні напої, не забезпечував сім'ю. Відповідач оформляв кредити невідомо на які потреби, через що виникали скандали, сварки, на її прохання та прохання батьків змінити поведінку не реагував. Після чергового скандалу відповідач забрав свої особисті речі і пішов з дому. З цього часу він жодного разу не провідував дітей, вони не зустрічалися і не спілкуються по телефону. Просила шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище та стягнути з відповідача витрати по справі. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, до суду подала письмову заяву, в якій позов підтримала, з підстав зазначених в ньому, просила його задовольнити та справу розглянути без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак на адресу суду надіслав заяву, в якій позов визнав, не заперечив проти задоволення позову про розірвання шлюбу та просив справу розглянути у його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав: Згідно з положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що сторони згідно свідоцтва про укладення шлюбу, перебувають в зареєстрованому шлюбі з 05.11.1993 року (а.с. 3). У шлюбі у них народилося троє дітей, з яких син [PERSON], [INFO], на даний час неповнолітній. Сімейне життя у сторін не склалося, вони виявились людьми різних характерів та поглядів на життя, що призвело до постійних непорозумінь, конфліктів та сварок, протягом останнього часу разом не проживають. Шлюб між сторонами існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, а тому шлюб слід розірвати. В силу вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи позовну вимогу позивачки, суд вважає, що після розірвання шлюбу їй слід залишити шлюбне прізвище «[PERSON]». Відповідно до ч. 3 ст. 160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Враховуючи те, що сину [PERSON], [INFO], виповнилося 14 років він вільно обирає собі місце проживання. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивачки понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640,00 грн. (квитанція № 26 від 03.08.2017 року (а.с. 1) та 500,00 грн. на відшкодування витрат понесених позивачкою на правову допомогу (квитанція № 007180 від 03.08.2017 року (а.с. 6) . На підставі ст.ст. 110, 112, 113, 160 СК України,

Outcome: approved