Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-18 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. На підставу своїх вимог спирається на те, що відповідач являється батьком позивачки, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Шлюб між батька позивачки було розірвано. Після розірвання шлюбу позивачка залишилася проживати з матір`ю. За рішенням суду відповідач сплачував кошти на утримання позивачки. По теперішній час позивачка продовжую проживати з матір`ю та перебуваю на повному її утриманні, що підтверджується довідками сільської ради №19 від 13.01.2020. На даний час позивачка є повнолітньою, та навчається на денній формі навчання у відокремленому структурному підрозділі технологічний коледж національного університету «Львівська політехніка» та не має змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток. Всі витрати по забезпеченню позивачки здійснює мати. Відповідач у справі, добровільно допомоги на навчання та утримання позивачці надавати не бажає, що і змусило позивачку звернутись з відповідним позовом до суду. Позивачка до суду не з`явилася, але в своїй позовній заяві просила справу розглядати в її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному об?ємі. Відповідач в судове засідання не з`явився, але згідно письмової заяви позовні вимоги позивача визнає частково та просить справу слухати у його відсутності. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи вищевикладене та приписи ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі осіб, які в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини: відповідач являється батьком позивачки, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 7). Шлюб між батьками позивачки було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 10). Після розірвання шлюбу позивачка залишилася проживати з матір`ю. За рішенням суду відповідач сплачував кошти на утримання позивачки. По теперішній час позивачка продовжує проживати з матір`ю та перебуває на повному її утриманні, що підтверджується довідками сільської ради №19 від 13.01.2020 (а.с. 6). На даний час позивачка є повнолітньою, та навчається на денній формі навчання у відокремленому структурному підрозділі технологічний коледж національного університету «Львівська політехніка», що підтверджується довідкою №8 від 10.01.2020 року (а.с. 9) та немає змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток. Всі витрати по забезпеченню позивачки здійснює мати. Відповідач у справі, добровільно допомоги на навчання та утримання позивачці надавати не бажає. Статтею 199 СК України установлено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. За змістом статей 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Пленум Верховного Суду України надав роз`яснення щодо підстав виникнення обов`язку батьків по утриманню своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання. Так, пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Стаття 79 ЦПК України визначає, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно положень ст. 81 ЦПК України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповіднодо ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно положень ст. 13 ЦПК України закріплено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідач до суду надав довідку №8 від 14.02.2020 року ДУ «Старобабанівська ВК (№92)», згідно якого з нього стягуються аліменти. Виходячи з того, що позивачкою не надано доказів достатності заробітку (доходу) відповідача для сплати аліментів, суду не надано достатніх і переконливих доказів, що відповідач має можливість надавати кошти на утримання позивачки у сумі 2000 грн., натомість з матеріалів справи вбачається, що він сплачує аліменти, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги, підлягають до часткового задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved