Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом до відповідачів про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності, посилаючись на те, що 19 вересня 1997 року вона уклала з відповідачами договір купівлі-продажу нерухомого майна у вигляді 49/100 частин будинку, розташованого по [ADDRESS], та яким користується по наявний час. Позивачка, передала відповідачці [PERSON] грошові кошти в сумі 1861,00 грн. одразу після укладення вказаного договору, про що складена розписка. На підтвердження укладення договору купівлі-продажу відповідачі передали позивачці ключі від зазначеної частини будинку. Позивачка мешкає в зазначеному будинку з жовтня 1997 року. Крім того, наприкінці вересня 1997 року відповідачі виїхали із вказаного будинку та в присутності свідків вивезли власні речі. Так як законом визначений порядок нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна, чого не було зроблено позивачкою та відповідачами, а відповідачі ухилились від нотаріального посвідчення договору, то позивачка просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу, укладений між позивачкою та відповідачами та визнати за позивачкою право власності на вказану частину житлового будинку. Позивачка в судове засідання не з'явилася, але надала до суду заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити їх в повному обсязі, у разі неявки відповідачів в судове засідання не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи неодноразово повідомлялися належним чином. Так, судом, у відповідності до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, надсилалися судові повістки про виклик до суду за адресою місця проживання відповідачів, зареєстрованою у встановленому законом порядку, однак, відповідно до повернутих поштових повідомлень зазначені відповідачі за вказаною адресою не проживають, що свідчить про неможливість вручення зазначеним відповідачам судових повісток та відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України в цьому випадку вважається, що судовий виклик вручений відповідачам належним чином. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про дату час та місце розгляду справи двічі повідомлялася належним чином. Так, судом, відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України, двічі через оголошення у пресі (газети «Урядовий кур'єр» № 115 (5489) від 27.06.2015р., «Одеські вісті» від 04.07.2015р.) відповідачка повідомлялася про виклик до суду на 10.07.2015р., 20.08.2015р. та відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України в цьому випадку вважається, що відповідачка повідомлена про час і місце розгляду справи належним чином. Враховуючи вказані факти, згоду позивачки, що викладена у її письмовій заяві, суд вважає за можливе у відповідності до ч. 4 ст. 169 ЦПК України ухвалити рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У зв'язку з неявкою сторін в судове засідання, судом, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, суд вважає позовну заяву обґрунтованою та підлягаючою задоволенню із наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають з договору, пов'язаного з вчиненням правочину, правом власності на нерухоме майно, тому при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися положеннями ЦК України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Як вбачається зі свідоцтва про право власності на житло від 05.09.1997р., [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] - відповідачам по справі належить на праві приватної, спільної власності 49/100 частин будинку [ADDRESS] що також підтверджується технічним паспортом на житловий будинок індивідуального житлового фонду від 27.08.1997р., реєстраційним посвідченням від 10.09.1997р., виданого ВКФ «Роксолана» (а.с. 10, 11, 12-14). Між[PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] - відповідачами по справі та [PERSON] (а.с. 7-8) - позивачкою по справі 19 вересня 1997 року був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] продали, а [PERSON] купила 49/100 частин будинку [ADDRESS] Згідно договору купівлі - продажу нерухомого майна від 19.09.1997р. продаж вищезазначеного будинку вчинено за 1861,00 грн., що еквівалентно 1000,00 доларів США, яка у повному обсязі сплачена [PERSON] під час підписання договору, що також підтверджено розпискою, відповідно до якої [PERSON] отримала від [PERSON] 1000,00 доларів США за зазначене нерухоме майно (а.с. 6, 9). Відповідно до довідок № 214 від 08.09.2014р., виданої КП «Благоустрій», № 38 від 08.09.2014р., № 640 від 09.09.2014р., виданої ЖЕД № 2, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] без реєстрації з жовтня 1997 року та сплачує комунальні платежі (а.с. 15, 16). Судом встановлено, що саме позивачкою [PERSON] було придбано майно, а саме 49/100 частин будинку [ADDRESS] Доказів, які б спростували вищезазначене відповідачами суду не надано. Згідно ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків є договори. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена законом. В силу ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі дійшли згоди по всіх істотних умовах договору. Договір купівлі-продажу нерухомості укладений між позивачкою [PERSON] та відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не суперечить ст. 203 ЦК України, тобто загальним вимогам, дотримання яких є необхідним для дійсності угоди. Відповідно до вимог ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу, умови договору виконані обома сторонами, тому що сторони виконали свої зобов'язання, тобто покупець заплатила продавцям оговорену суму, а продавці, у свою чергу, передали покупцю у власність нерухоме майно у вигляді 49/100 частин будинку [ADDRESS]. Суд виходячи з презумпції правомірності правочинів закріпленої ст. 204 ЦК України, вважає, що між сторонами був укладений договір купівлі-продажу рухомого майна - 49/100 частин зазначеного будинку. Згідно роз'яснень п. 13 Постанови Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при розгляді справ щодо визнання правочинів дійсним за правилами статті 220 ЦК України суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Таким чином, в судовому засіданні було достовірно встановлено, а також вбачається з перевірених в судовому засіданні матеріалів справи, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] дійшли згоди по всіх істотних умовах договору купівлі-продажу нерухомості та між ними відбулося повне виконання договору, тобто покупець заплатила продавцям оговорену суму, а продавці, у свою чергу, передали покупцю у власність нерухоме майно у вигляді 49/100 частин будинку [ADDRESS], але одна із сторін, а саме продавці [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] ухилилися від його нотаріального посвідчення. З перевірених в судовому засіданні матеріалів справи вбачається, що з огляду на домовленість сторін по всіх істотних умовах договору і те, що відбулося повне виконання договору, але в подальшому відповідачі ухиляються від укладення нотаріально посвідченого договору, що дає підстави суду на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України визнати зазначений договір купівлі-продажу дійсним та визнати за позивачкою право власності на нерухоме майно: 49/100 частин будинку [ADDRESS] Аналізуючи наведені вище норми закону та оцінивши докази, на які посилається позивачка, суд приходить до однозначного висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо визнання угоди - договору купівлі-продажу нерухомого майна у вигляді 49/100 частин будинку [ADDRESS], та визнання за нею права власності на придбаний нею об'єкт є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивачки судовий збір, сплачений позивачкою при зверненні до суду, оскільки позов задоволено повністю та понесені витрати позивачкою підтверджені квитанцією (а.с. 1). На підставі ст. ст. 11, 203, 204, 220, 328, 392, 638, 655, 656, 657 ЦК України,

Outcome: approved