Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-21 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб зареєстрований з відповідачем. При цьому позивач посилається на те, що 20 липня 2013 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, від якого сторони мають спільного сина [PERSON], [INFO]. Позивачка вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося у звязку з відсутністю взаєморозуміння. 29 серпня 2015 року відповідач залишив сім`ю, з цього часу сторони шлюбні відносини припинили, проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Позивач зазначає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам. Позивач у судове засідання не з'явилася, про час та місце проведення повідомлялася належним чином, згідно поданої до суду заяви просить справу розглядати у її відсутності, позов підтримує у повному обсязі, після розірвання шлюбу просить повернути їй дошлюбне прізвище «Баторій». Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву відповідно до якої позов визнає та просить розглядати справу у його відсутності. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20 липня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між [PERSON] та Баторій (після укладання шлюбу [PERSON]) [PERSON], про що складено відповідний актовий запис №1054 (що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії І-ЖД №193212, видане 20 липня 2013 року, оригінал якого міститься в матеріалах справи). Від шлюбу сторони мають спільну дитину, сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, які мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Суд вважає, що оскільки сім'я фактично розпалась та існує формально, надання строку для примирення є безпідставним. Враховуючи те, що однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, суд вважає, що у звязку з відсутністю вільної згоди позивача на продовження шлюбу, подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам, а також принципу добровільності шлюбу, у звязку з чим, є неможливим. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved