Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою, а обґрунтування якої вказує, що з відповідачем вони знайомі з 2009 року. З того часу відповідач її постійно ображає. З цього приводу вона зверталася до органів внутрішніх справ, та відповідачу тричі виносилось попередження про непристойність поведінки. 26.10.2013 року [PERSON] знову став ображати позивачку, кричати, що вона «згноїла свого чоловіка», також що вона незаконно заволоділа майном свого чоловіка та обікрала відповідача. Позивачка вважає, що дії відповідача паплюжать її честь та гідність, оскільки ці образи чують мешканці будинку. Через відповідача вона вимушена відповідати на безліч питань мешканців про обставини образ, що є принизливим для неї. Все це потребує від неї вжиття додаткових зусиль для організації свого життя, вона не може нормально працювати та відпочивати, що завдає їй моральних страждань. У зв'язку з цим, позивачка просить суд постановити рішення, яким зобов'язати відповідача публічно вибачитись перед нею за розповсюдження неправдивих відомостей, що паплюжать її честь та гідність. Стягнути з відповідача на її користь 10 000 грн. моральної шкоди, завданої розповсюдженням неправдивих відомостей, що паплюжать її честь та гідність та судовий збір у сумі 232,40 грн. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, наполягає на задоволенні позовних вимог. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не підтримав, вказуючи, що обставини, викладені позивачкою у позовній заяві не відповідають дійсності. Представник відповідача в судовому позовні вимоги не підтримав, посилаючись на те, що позивачка не надала до суду жодних доказів, які підтверджували б обставини на які вона посилається. Дослідивши матеріали справи, надані до суду докази, вислухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до зі ст. ст. 297 ЦК України кожна особа має право на повагу до його честі та гідності, недоторканість своєї ділової репутації. Відповіднодо ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. ст. 23, 1167 ЦК України моральна шкода, що полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи, - відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості Згідно з положеннями статті 277 ЦК України і статті 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Як вбачається з Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 року № 1 « Про судову практику у справах про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її в пресі , передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладенням в характеристиках, заявах, литах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Проте повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того. щоб ця інформація не стала доступною третім особам. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Виходячи з наведеного, дослідивши надані суду докази у їх сукупності, перевіривши відповідність позовних вимог діючому законодавству України, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON], оскільки протягом розгляду справи суду не було надано жодного доказу на підтвердження обставин, на які вона посилається у своєму позові. Окрім того, позивачкою не було доведено, що внаслідок неправомірних дій відповідача [PERSON] їй дійсно було спричинено моральну шкоду, яка виразилась у порушенні нормальних взаємовідносин з оточуючими її людьми та у приниженні її честі та гідності, не доведено, в чому саме це знайшло своє відображення. Оскільки відшкодування сплачених судових витрат, відповідно до ст. 88 ЦПК України є похідними від задоволення позову, щодо якого суд прийшов до висновку про відмову у позові, то і в цій частині позову їй слід відмовити. На підставі ст.ст. 16, 24, 277, 1167 ЦК України,

Outcome: dismissed