Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-31 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до [PERSON], третя особа: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.В позові зазначила, що вона є власницею 27/50 частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Зазначена частка квартири складається із кімнати №1 площею 20,31 кв.м та балкону площею 0,70 кв.м. Право власності на вказане житло підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 26.03.2008, посвідченим [PERSON], приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, зареєстрованим у реєстрі за №1156, та технічним паспортом. Відповідач по справі, племінник позивача, зареєстрований у квартирі з травня 2008 року, але фактично не проживає з липня 2010 року без поважних причин. Перешкод у користуванні квартирою ніхто йому не чинив. Відповідач залишив вказане жиле приміщення, забрав свої речі і дотепер місце перебування його невідоме. Реєстрація відповідача у належному позивачці будинку створює для неї перешкоди у реалізації всіх прав власника, оскільки перешкоджає їй вільно розпоряджатися належним нерухомим майном. Крім того, реєстрація відповідача у квартирі змушую її нести додаткові матеріальні витрати, оскільки житлово-комунальні платежі нараховуються і на відповідача, а він не несе витрат на утримання житла. Позивачка просить суд визнати [PERSON]таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме 27/50 частиною квартири [ADDRESS]. У відповідності до п.п. 9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження в яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, наполягає на задоволенні позовних вимог за мотивами, вказаними в позовній заяві. Відповідач у судове засідання не зявився, заперечень проти позову не надав. Про день і час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особа Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради в судове засідання не зявився, суду надав заяву про розгляд справи без їх участі. Суд вважає можливим, за згодою позивача, провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи відповідно до ст.280 ЦПК України, за відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивачки та заслухавши свідка [PERSON], оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходмть до наступних висновків. Судом встановлено, що позивачці [PERSON] на праві приватної власності належить 27/50 частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Зазначена частка квартири складається із кімнати №1 площею 20,31 кв.м та балкону площею 0,70 кв.м. Право власності на вказане житло підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 26.03.2008, посвідченим [PERSON], приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, зареєстрованим у реєстрі за №1156, Вилягом є Державного реєстру правлчинів від 26.03.2008, інформаційною довідкою №111573358 від 24.01.2018 з Державного реєстру речових прав на нерухоме иайно та Реєстру прав власності на нерухоме майнота технічним паспортом на квартиру. (а.с. 36) На теперпешній час в квартирі зареєстрований [PERSON], племінник власниці квартири, який не проживає в даній квартирі з липня 2010 року. Той факт, що відповідач [PERSON] не проживає більше 7 років у зазначеній квартирі підтвердив свідок [PERSON], який проживає у сусідній частці квартири, у 23/50 частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Свідок повідомив, що [PERSON] не проживає у даній квартирі більше 7 років, в квартирі відсутні його майно та власні речі. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до ч. 1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Реєстрація відповідача [PERSON] у зазначеній частці квартири чинить позивачці перешкоди в користуванні її власністю, які зокрема полягають у тому, що вона змушена нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі №6-57цс11, вирішення питання про зняття особи з реєстрації місця проживання залежить, зокрема від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України). Згідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Оскільки судом встановлено, що відповідач [PERSON]в 27/50 частини квартири №15 будинку №216 по пр.. Соборний у м. Запоріжжі не проживає без поважних причин з липня 2010 року по цей час, що доведено наданими доказами, тому в силу ч. 2 ст. 405 ЦК України, суд вважає, що він втратив право користування вищевказаною часткою квартирою, оскільки понад один рік не проживає в ній без поважних причин, жодних зобовязань повязаних з квартирою відповідач не несе, нею не користується, повністю припинив виконувати обовязки, повязані з утриманням, оплатою житлового приміщення та комунальних послуг, не цікавиться спірним приміщенням. Таким чином, зясувавши обставини справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON]підлягає задоволенню.

Outcome: approved