Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-07 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом до відповідачки з вимогою визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме: [ADDRESS], посилаючись на те, що їй на підставі рішення міської ради та ордеру від 20 грудня 1999 року була надана вказана квартира, наймачем якої вона є. Натомість у спірній квартирі також зареєстровані її донька, відповідачка, та її онуки, неповнолітній [PERSON] та малолітній [PERSON] При цьому [PERSON] разом із своїми дітьми, [PERSON] та [PERSON], в липні 2012 року виїхала до с. Заїченко Новоазовського району на вул. Ілліча 43. Також їй відомо, що з 2014 року відповідачка з синами переїхала до Росії на постійне проживання. Місцезнаходження доньки та онуків їй невідоме, а також їх речей у спірному житні немає. При цьому відповідачка не несе жодних витрат по комунальним платежам, що змушує її нести витрати по сплаті таких послуг самотужки, що порушує її права. На підставі переліченого просила суд визнати [PERSON] та [PERSON] й [PERSON] такими, що втратили право користування [ADDRESS]. У судовому засіданні позивачка, [PERSON], заявлені нею позовні вимоги повністю підтримала, надавши пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві, внаслідок чого просила суд задовольнити позов повністю. При цьому позивачка вказувала, що в липні 2012 року її донька, відповідачка, виїхала до с. Заїченко доглядати матір чоловіка позивачки, забравши із собою своїх дітей. З того часу відповідачка постійно мешкала із дітьми в цьому селі, а після смерті матері чоловіка позивачки [PERSON] залишилась у с. Заїченко з метою оформити на себе спадщину на будинок 43 по вул. Ілліча, однак цього зробити не встигла, бо розпочалась АТО. З цього часу вона не спілкувалась із донькою, яка ці слів сусідів виїхала до Росії на постійне проживання разом із дітьми. Додавала, що батьки двох синів відповідачки також залишились на непідконтрольній території України, та які не були позбавлені батьківських прав відносно [PERSON] та [PERSON] відповідно. Відповідачка, [PERSON], яка також діє в інтересах [PERSON] та [PERSON], в судове засідання не зявилась за невідомих суду причин повторно, будучи про час та місце розгляду справи належним чином повідомленою. Представник органу опіки та піклування, яка діє на підставі доручення, [PERSON], в суді заперечувала проти задоволення заявлених позовних вимог щодо неповнолітніх [PERSON] та [PERSON], вказуючи, що діти таким чином будуть позбавлені права на проживання у спірному житлі, а також у подальшому не зможуть прийняти участь у приватизації такої квартири, враховуючи також, що немає відомостей, що діти прописані у Росії, або у іншому місці. Представник ККП «КК Східна» до судового засідання не зявився, надавши суду заяву з проханням вирішити наявний спір у його відсутність. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Таким чином суд, вислухавши пояснення учасників процесу, які зявились, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що квартира [ADDRESS] була надана позивачці, а також членам її родини, в тому числі відповідачці, на підставі ордеру від 20 грудня 1999 року згідно із рішенням виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 17 листопада 1999 року, що підтверджується копією вказаного ордеру (а. с. 4). З копії особового рахунку № 245-34 на [ADDRESS] вбачається, що у вказаному житловому приміщенні зареєстрована з 28 січня 1983 року [PERSON], яка є наймачем вказаної квартири, а також з 10 вересня 1999 року - [PERSON] (донька наймача), з 22 січня 2002 року - [PERSON] (онук наймача), 2002 р. н., з 21 липня 2006 року - [PERSON] (онук наймача), 2004 р. н., що також підтверджується відомостями Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради в Донецькій області (а. с. 5, 9-11). Спорідненість позивачки, [PERSON], з відповідачкою, [PERSON], а також з [PERSON] й [PERSON] визнавалось самою позивачкою. Згідно із актом від 21 березня 2016 року, складеного представниками ККП «КК «Східна», вбачається, що у [ADDRESS], будучи зареєстрованими, [PERSON], [PERSON] та [PERSON], не мешкають за свідченнями сусідів по будинку, починаючи з липня 2012 року по теперішній час (а. с. 5). Факт не проживання у спірному житловому приміщенні [PERSON] та неповнолітніх [PERSON] й [PERSON] підтверджується показаннями свідків [PERSON] та [PERSON], які у судовому засіданні вказували, що вони знайомі із [PERSON], з якою працювали тривалий час разом. Вказували, що вони систематично навідуються до [ADDRESS], тому їм відомо щодо кола осіб, які там мешкають. Вказували, що [PERSON] є донькою позивачки, а неповнолітні [PERSON] та [PERSON] є її онуками та синами відповідачки відповідно. Свідки при цьому вказували, що десь з 2012 2013 років у спірному житлі ані відповідачка, ані її діти не мешкають, бо там живе лише [PERSON] Зі слів позивачки їм відомо, що [PERSON] разом із дітьми виїхала до будинку в якомусь селі в Новоазовському районі, після чого поїхала до Росії. Де вона у теперішній час перебуває свідкам невідомо. Відповідно до ст. ст. 71, 72 Житлового кодексу України наймач або члени його родини можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилим приміщенням, якщо вони в ньому не проживають без поважних причин понад 6 (шість) місяців. На підставі ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно із ч. 2 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. За ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками. Суд при цьому враховує, що фактично протягом декількох років у [ADDRESS] ані [PERSON], ані її діти, [PERSON] та [PERSON], не мешкають без поважних причин. Також суд зауважує, що оскільки діти відповідачки, [PERSON], 2002 р. н., та [PERSON], 2004 р. н., не мешкають разом із своєю бабусею, [PERSON], то місцем проживання дітей є те місце, де діти мешкають разом із своєю матірю, [PERSON], або ж із своїми батьками, на яких саме й покладається обовязок щодо забезпечення належних житлових умов дітям. За таких обставин, встановлених в судовому засіданні, а також на підставі зазначених норм права суд дійшов висновку, що відповідачка, залишаючись зареєстрованою у [INFO], однак не користуючись зазначеним житловим приміщенням понад шість місяців без поважних причин, є такою, що втратила право користування такою квартирою. Таким чином внаслідок втрати [PERSON] права на користування спірним житлом, право на його користування також втратили й діти відповідачки [PERSON] та [PERSON], які мешкають разом із нею. Суд зауважує, що відсутність відомостей про реєстрацію місця проживання дітей за іншою адресою не є підставою для залишення права користування спірним житлом у [PERSON] та [PERSON], які таке право набули будучи дітьми відповідачки, яка нарівні із батьками дітей відповідає за наявність у своїх дітей житла та постійного місця проживання. На підставі переліченого заявлені позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню шляхом визнання [PERSON], [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування [ADDRESS].

Outcome: approved