Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

Позивачка звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до відповідача, який згодом уточнила, просить надати їй дозвіл: на право зареєструвати місце проживання її малолітньої доньки [PERSON], [INFO] за місцем проживання матері за адресою: м. Мелітополь, вул. Сопіна, 230; на право оформляти проїзні і візові документи для тимчасового виїзду за кордон малолітньої доньки; дозволити неодноразові тимчасові виїзди за кордон дитини у супроводі матері дитини, - без нотаріально посвідченої на це згоди батька дитини - [PERSON]. В обґрунтування позову зазначає, що від зареєстрованого 24.04.1999 року шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. 12.08.2009 року шлюб між сторонами розірвано. З того часу і наразі дитина проживає разом з позивачкою у її батьків. До 2013 року відповідач періодично надавав їй допомогу на утримання дитини, кілька разів відвідував доньку. Після 2013 року всіляке спілкування між сторонами припинилося і на даний час їй невідомо місцеперебування відповідача. Позивачка самостійно утримує дитину, займається її вихованням та намагається організувати її відпочинок з метою оздоровлення, в тому числі за кордоном України. Але це є неможливим через те, що засоби звязку з відповідачем позивачці невідомі, а отже отримати від нього нотаріально посвідчену згоду на виготовлення дитині проїзних документів, згоду на її виїзд за кордон та реєстрації її місця проживання, вона не має можливості. У звязку з вищевикладеним позивачка змушена була звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання позивачка не зявилась, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, наполягає на заявлених позовних вимогах, додатково уточнила, що проїзні документи необхідні саме для поїздок до АР Крим та Російської Федерації. Відповідач в судове засідання не зявився з невідомої суду причини, про час, місце і дату судового засідання був повідомлений належним чином. Судова повістка надсилалась йому за місцем його реєстрації: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. К. Лібкнехта, буд. 88, однак до суду повернувся конверт із відміткою: «за зазначеною адресою не проживає», що відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене належним чином. Про поважні причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною та вважає можливим розглянути справу за його відсутності, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Від [PERSON]\~надійшла заява, в якій вона не заперечує проти реєстрації у належному їй будинку місця проживання малолітньої [PERSON] У звязку з неявкою сторін у судове засідання, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Судом встановлено наступне. 24.04.1999 року між позивачкою та відповідачем відділом реєстрації актів громадянського стану Мелітопольського міськвиконкому Запорізької області зареєстровано шлюб, який 12.08.2009 року було розірвано, що підтверджується відповідними свідоцтвами про одруження та розірвання шлюбу, копії яких є в матеріалах справи. /а.с. 5-6/. Від зазначеного шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. /а.с. 8/. Судом встановлено, що з 2009 року сторони спільно не проживають, дитина мешкає разом з матірю у її батьків, що підтверджується довідкою голови вуличного комітету Мелітопольської міськради народних депутатів № 40 від 27.02.2016 року. /а.с. 8/. Позивачка має намір виїжджати з дитиною до АР Крим та Російської Федерації для оздоровлення дитини, що відповідає інтересам дитини, а також зареєструвати місце проживання свої малолітньої доньки у будинку, який належить її матері - [PERSON] Згідно копій свідоцтва про право на спадщину та свідоцтва про укладення шлюбу [PERSON] належить на праві власності житловий будинок № 230 по вул. Сопіна в м. Мелітополі. Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом. Відповідно до ст. 6 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. Пунктом 2.3. Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб України та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом МВС України № 1077 від 22.11.2012 року передбачено, що відомості про дітей віком до 14 років, місце проживання яких реєструється з батьками, вносяться до заяви одного з них. Особа, яка досягла 14-річного віку, подає заяву про реєстрацію місця проживання особисто. При проживанні батьків за різними адресами для реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним з батьків надається письмова згода другого з батьків та довідка територіального підрозділу або адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС за місцем його проживання про те, що дитина не зареєстрована разом з ним. У разі якщо місце проживання другого з батьків зареєстровано в межах обслуговування адміністративно-територіальної одиниці територіального підрозділу, яким розглядається заява про реєстрацію місця проживання дитини, інформація перевіряється цим територіальним підрозділом або надається адресно-довідковим підрозділом відповідного територіального органу ДМС. У звязку з відсутністю у позивачки згоди відповідача як батька дитини, державним реєстратором відділу виконкому Мелітопольської міськради 20.04.2016 року відмовлено у реєстрації місця проживання її малолітньої дитини за місцем проживання матері. Враховуючи, що позивачка зареєстрована за адресою: [INFO], власник будинку не заперечує проти реєстрації за вказаною адресою малолітньої доньки позивачки, отримати від відповідача дозвіл на право зареєструвати місце проживання дитини позивачка не має можливості, оскільки спілкування між ними припинилося і на даний час їй невідомо місцеперебування відповідача, суд вважає позовні вимоги в цій частині таким, що підлягають задоволенню. Крім того, Згідно із ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. За вимогами\~статті 157 СК України\~питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року N 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків виїзд дозволено у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Оскільки отримати від відповідача дозвіл на право виготовлення проїзних документів для дитини у добровільному порядку позивачка не має можливості, зважаючи на встановлені обставини й вимоги закону, суд вважає, що позовні вимоги відповідатимуть інтересам дитини, а отже, підлягають задоволенню.

Outcome: approved