Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 25 листопада 1994 року вона уклала шлюб з відповідачем, про що відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Красногвардійської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська, був зроблений відповідний актовий запис № 702. Від шлюбу вони з відповідачем мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивачка посилається на те, що подружні стосунки між ними не склалися, оскільки кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім'ю. Відповідач нехтував сімейним цінностями, зокрема, такими як піклування про створення в сім'ї доброзичливої сприятливої морально-психологічної атмосфери, відлучався по особистих справах на декілька місяців, а потім поїхав та не повернувся. В 1997 році, сімейно-шлюбні стосунки між ними припинені, спільне господарство не ведуть. Спір про розподіл майна, між ними відсутній. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала і просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлений про день та час розгляду справи шляхом оголошення в пресі (в порядку передбаченого редакцією ЦПК України до 15 грудня 2017 року) (а.с.90-93). Суд вислухавши позивачку, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 25 листопада 1994 року, що зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Красногвардійської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська, актовий запис № 702 (а.с. 9). Спільне життя подружжя не склалося через різні характери, погляди на сімейне життя, на побудову сімейних стосунків, що призвело до втрати почуттів між ними, та припинення сімейно-шлюбних відносин з 1997 року. Примиритися сторони не бажають, про що свідчить та обставина, що сторони припинили сімейно-шлюбні відносини в 1997 року, близько двадцяти років назад, та до цього часу не поновили їх. Згідно зі ст. 24 СК України - шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). За таких підстав, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам як позивачки, так і відповідача, тому є достатні підстави для задоволення позову відповідно до ст.ст. 105, 112 СК України. Відповідно до п. 4 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати пов'язані з вчиненням процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно наданого позивачкою платіжного доручення №0.0.931283941.1 від 04 січня 2018 року, позивачкою здійснена оплата за розміщення оголошення в пресі про виклик відповідача до суду, в розмірі 630 грн. 00 коп. (а.с.89). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, у зв'язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір у розмірі 640 грн., сплачений нею під час звернення з позовом до суду, а також витрати, пов'язані з публікацією оголошення в пресі, про виклик відповідача в розмірі 630 грн. (а.с. 1, 89). На підставі викладеного, ст.ст. 105, 112 СК України,

Outcome: approved