Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-16 00:00:00

Позивачка звернулась з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] у розмірі 20270 гривень, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення повноліття спільною дитиною. Свої вимоги мотивує тим, що сторони по справі є батьками доньки, [PERSON] , котра є повнолітньою та малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . У свідоцтві про народження сина батьком записаний [PERSON] . Син проживає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні та вихованні. Як зазначила позивачка, 16 вересня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено нотаріальний Договір про утримання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , в якому, окрім того вирішено питання про стягнення аліментів у розмірі 25% від всього щомісячного доходу відповідача, до досягнення дитиною повноліття. Однак, позивачка зазначила, що відповідач належним чином договір про утримання сина не виконує, тому вона звернулась до суду 12 грудня 2018 року з проханням стягнути з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі 20270 гривень, але не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на утримання [PERSON] , [INFO] , до досягнення ним повноліття, тобто до [INFO] включно. Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 28 грудня 2018 року, було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін в загальному порядку. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Позивач в судове засідання не з`явився, однак надав на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, підтримав позов та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, представник відповідача також надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги [PERSON] не визнав. Окрім того, матеріали справи містять відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що умови договору не виконує сама позивачка, оскільки чинить перешкоди у спілкуванні батька з сином, кошти на утримання сина він надає належним чином. Окрім того зазначив, що його доходи змінились та все одно він платить кошти на утримання сина [PERSON] в місяць від 7500 до 12000 гривень. (а.с. 72-74). З`ясував обставини справи, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Суд встановив, що 11.10.1996 року між сторонами по справі був укладений шлюб. (а.с. 5). Від шлюбу народилися донька [PERSON] , 1997 року народження та син [PERSON] , [INFO] . (а.с. 6,7). Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 29.06.2017р. шлюб між сторонами розірваний. (а.с. 8). 16.09.2018р. сторони по справі уклали договір між батьками про утримання дитини, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Таранською А.М., реєстровий номер 7577. Предметом цього договору є визначення розміру, строків та порядку виплати аліментів на утримання спільного малолітнього сина [PERSON] , [INFO] до досягнення ним повноліття. В пункті 2 договору визначено місце мешкання дитини із матір`ю. В п.4 договору зазначено, що батько взяв на себе зобов`язання сплачувати аліменти на утримання сина в розмирі 25% від свого щомісячного доходу до досягнення дитиною повноліття не пізніше десятого числа кожного місяця за поточний місяць. В пункті 5 вищевказаного договору встановлений спосіб виплати аліментів. На підтвердження виконання вищевказаного договору суду були відповідачем наступі докази: розписка позивачки про отримання аліментних коштів від [PERSON] на суму 9 000 доларів США за весь 2018 рік на утримання спільного сина, квитанції про поштові перекази на ім`я позивачки у 2019 році з яких вбачається щомісячна сплата аліментів на суми від 7000 тисяч гривень до 12 000 тисяч гривень. (а.с. 86-89). 16.09.2017 року сторони по справі уклали Договір про поділ спільного сумісного майна подружжя, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Таранською А.М., реєстраційний номер 7578. (а.с. 76,77). За яким відповідач залишив колишній дружині з урахуванням інтересів двох дітей більшу частину майна. За цими договором у власність [PERSON] відійшло: -Квартира у будинку [ADDRESS] ; -Квартира [ADDRESS] , загальною площею 48 кв.м.; -Квартира [ADDRESS] ., загальною площею 97,4 кв.м.; -Майнові права на незакінчений будівництвом та не зданий в експлуатацію житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; Земельна ділянка площею 0,0796 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий №5122786400:02:002:0045. -Майнові права на нежитлове приміщення V-16, що розташована на 16 поверсі багатоповерхового і багатосекційного житлового комплексу з вбудованими приміщеннями за адресою: [ADDRESS] . -Майнові права на паркувальне місце № [ADDRESS]. -Автомобіль сєдан-В марки MERCEDES-BENZ C 200, 2013 р/в, шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] ; У власність [PERSON] відійшло: -Майнові права на однокімнатну квартиру будівельний номер [ADDRESS] . -Автомобіль універсал-В марки BMW X5, 2014 р/в року, шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] ; -Автомобіль сєдан-В марки MAZDA3, 2008 р/в, шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . До матеріалів справи стонами були надані докази по працевлаштуванню [PERSON] , з яких вбачається що відповідач тривалий час був моряком. З 2018 році [PERSON] працював у ТОВ «Чайка» на посаді менеджера до кінця 2018року. З 2019 року займається підприємницькою діяльністю. Відповідач посилався на істотні зміни в його житті, утворення нової родини, народження у 2018 році дитини, зміни у роботі та прибутках, перебуванні на його утриманні непрацездатної матері [PERSON] , 1945 року народження. Позивачка просить стягнути на утримання дитини 20 270 гривень щомісячно, при цьому в позові не вказує з якого розрахунку вона виходила вимагаючи стягнути саме таку суму, не вказано скільки всього коштів нею витрачається на утримання дитини. В силу ст.180 СК України, обов`язок по утриманню дитини покладається на двох батьків. В силу ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. 2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ст. ст. 180-181, 189 СК України, між сторонами врегульовано відносини між колишнім подружжям стосовно утримання їхньої спільної малолітньої дитини, участі в забезпеченні умов проживання, умови здійснення відповідачем права на особисте виховання дитини. Згідно ч.1 ст.189 Сімейного кодексу України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобовязання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно п. 9 договору кожна сторона зобов`язується виконувати обов`язки, покладені на неї цим договором та сприяти другій стороні у виконанні її обов`язків. Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Судом встановлено, що в п. 16 Договору про утримання дитини від 16 вересня 2017 року зазначено, що в разі невиконання батьком свого обов`язку по сплаті аліментів за цим Договором, матір вправі звернутись до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, а останній є підставою для примусового виконання умов цього договору. Позовної вимоги про розірвання договору про сплату аліментів на дитину стороною позивача не заявлялось. Фактично позивачка звернулась до суду з вимогою про зміну розміру аліментів (з частини від заробітку (25 % від всіх видів заробітку) на тверду грошову суму (20270 гривень), відповідно до п.15 та п. 15 Договору про утримання дитини всі спори, що виникають в процесі виконання цього договору вирішуються сторонами шляхом переговорів та укладання додаткового договору, тому в даному випадку , позивачка звернулась до суду із зазначеним позовом передчасно, оскільки до Договору про утримання дитини від 16 вересня 2017 року можуть вноситись зміни та доповнення шляхом зміни пунктів договору (в частині стягнення аліментів на утримання сина з частки від доходу на тверду грошову суму). Окрім того, суд зазначає, що оскільки стороною позивача не заявлялись позовні вимоги про розірвання Договору про утримання дитини від 16 вересня 2017 року, та питання про щомісячну сплату аліментів відповідачем вже вирішено сторонами у договірному порядку відповідно до приписів ст.189 СК України, а отже сплата аліментів не може бути повторно призначена за рішенням суду на одну і ту ж саму дитину, при діючому Договорі про утримання дитини від 16 вересня 2017 року. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Враховуючи зазначене, суд не знаходить правових підстав для задоволення позовних вимог та відмовляє у їх задоволенні в повному обсязі.

Outcome: dismissed