Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-28 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою 26.11.2014 року, позову заяву уточнила 23.12.2014 року, просила визнати дії ПАТ «Дельта Банк» при укладенні кредитного договору № К-5591936 від 24.12.2013 року та іпотечного договору відносно отримання договору купівлі-продажу квартири від 24.12.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] та внесеним в реєстр нотаріальних дій за №1435, технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] та витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав і їх обтяжень № 15261495 від 24.12.2013року неправомірними та повернути їй вищевказані документи з чужого незаконного володіння. В судовому засіданні представник позивачки за дорученням [PERSON] позовні вимоги своєї довірительки підтримала в повному обсязі, наполягаючи на їх задоволенні. Представник відповідача [PERSON], яка діє на підставі доручення та Постанови Правління Національного Банку України від 02.03.2015 року №150 «Про внесення Публічного Акціонерного Товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» та на підставі рішення Виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб №51 від 02.03.2015 року «Про запровадження тимчасової адміністрації у публічному Акціонерному товаристві «Дельта Банк» позовні вимоги не визнала, проти задоволення позову заперечувала, вказала, що на правовідносини між позивачкою та відповідачем поширюються насамперед вимоги Закону України «Про іпотеку», а не вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», просила в задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного: Позивачка [PERSON] 24.12.2013 року уклала кредитний договір № К-5591936 з відповідачем та отримала в відповідача кредитні кошти в сумі 632\~200,00 гривень, в забезпечення виконання вимог вищевказаного кредитного договору, позивачка 24.12.2013 року уклала з відповідачем іпотечний договір, який посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON]К та внесено в реєстр посвідчення нотаріальних дій за №1438. Предметом вищевказаного договору іпотеки є чотирьохкімнатна квартира [ADDRESS], вартість якої на день укладення договору встановлена 1 053 700,00 гривень. Станом на день розгляду справи кредитні зобовязання позивачкою не виконані, борг не сплачено, що підтверджено довідкою, яку надав відповідач та проти чого представник позивачки не заперечувала. Сума заборгованості за тілом кредиту складає 627\~353,38 гривень, заборгованість за відсотками 22\~555,79 гривень, загальна сума заборгованості складає 649\~909,37 гривень. Судом роз'яснені сторонам вимоги ст.ст.10,11,60 ЦПК України відносно тих обставин, що обовязок щодо доказування обґрунтованості своїх доводів та вимог законодавцем покладено на сторони, а судом докази тільки оцінюються та суд розглядає справу, виключно, в межах заявлених позовних вимог. На підставі ст.57 ЦПК України доказами по справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановить наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення по справі. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно вимог ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування. У відповідності з ч1 ст.3 Закону України «Про іпотеку»: Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Ст.17 Закону України «Про іпоетку» передбачено: Іпотека припиняється у разі: припинення основного зобовязання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Ст.18 Закону України «Про іпотеку» передбачається: Іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити такі істотні умови: 1) для іпотекодавця та іпотекодержателя\~ юридичних осіб відомості про: для резидентів\~ найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб\~ підприємців; (Абзац другий пункту 1 частини першої статті 18 із змінами, внесеними згідно із Законом N 3201-IV від 15.12.2005) для нерезидентів\~ найменування, місцезнаходження та державу, де зареєстровано особу; для іпотекодавця та іпотекодержателя\~ фізичних осіб відомості про: для громадян України\~ прізвище, імя, по батькові, місце проживання із зазначенням адреси та індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб\~ платників податків та інших обовязкових платежів; (Абзац пятий пункту 1 частини першої статті 18 із змінами, внесеними згідно із Законом N 1276-VI від 16.04.2009) для іноземців, осіб без громадянства\~ прізвище, імя, по батькові (за наявності), адресу постійного місця проживання за межами України; 2) зміст та розмір основного зобовязання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобовязання; (Пункт 2 частини першої статті 18 із змінами, внесеними згідно із Законом N 3201-IV від 15.12.2005) 3) опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані. При іпотеці земельної ділянки має зазначатися її цільове призначення; 4) посилання на видачу заставної або її відсутність. (Пункт 4 частини першої статті 18 із змінами, внесеними згідно із Законом N 3201-IV від 15.12.2005) У разі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних вище істотних умов він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду. (Частина друга статті 18 в редакції Закону N 3201-IV від 15.12.2005) Іпотечний договір може містити інші положення, зокрема, визначення вартості предмета іпотеки, посилання на документ, що підтверджує право власності іпотекодавця на предмет іпотеки, відомості про обмеження та обтяження прав іпотекодавця на предмет іпотеки, визначення способу звернення стягнення на предмет іпотеки. Іпотечний договір та договір, що обумовлює основне зобовязання, можуть бути оформлені у вигляді одного документа. Цей документ за формою і змістом повинен відповідати вимогам, встановленим у цій статті, та вимогам, встановленим законом, для договору, який визначає основне зобовязання. У разі якщо іпотекою забезпечується повернення позики, кредиту для придбання нерухомого майна, яке передається в іпотеку, договір купівлі-продажу цього нерухомого майна та іпотечний договір можуть укладатися одночасно. На момент розгляду справи судом встановлено, що іпотечний договір від 24.12.2013 року є дійсним, не припиненим, неоскарженим. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акта планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, направлена на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до ст. 627 ЦК України та ст. 6 ЦК України сторони вільні в укладенні договору, обранні контрагенту та визначенні умов договору з врахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту та вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору складають умови (пункти), визначені на розсуд сторін узгоджені ними, та умови, що є обовязковими у відповідності з актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Так, п.1 ст.1049 ЦК України регламентує, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої речі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи, що до відносин за кредитним договором застосовуються ті ж положення, що і за договором позики ( ч. 2 ст. 1054 ЦК України), позичальник зобовязаний повернути кредит в тій самій валюті, в якій ним отримано кредит. Статтею 1054 ЦКУ передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Згідно з статтею 345 Господарського кодексу України кредитні операції банків полягають у розміщенні від свого імені, на власних умовах та на власний ризик залучених коштів юридичних осіб (позичальників) та громадян. Кредитними визнаються банківські операції, визначені як такі законом про банки і банківську діяльність. Суд приходить до висновку, що позивачка належним чином обґрунтованості своїх вимог суду не довела, бо власноруч підписала кредитний договір 24.12.2013 року № К-5591936 та іпотечний договір від 24.12.2013 року. П.1.7. кредитного договору від 24.12.2013 року № К-5591936 передбачено «позичальник гарантує, що на момент підписання цього договору не існує подій, що створюють загрозу виконанню цього договору (судові спори, майнові вимоги третіх осіб тощо), про які він не повідомив кредитора (арк..7). П.4.4.13 іпотечного договору від 24.12.2013 року передбачено, що іпотекодавець (яким є позивачка по справі [PERSON]В.) в день укладання цього договору зобовязалася передати Іпотекодержателю (яким є відповідач по справі ПАТ «Дельта Банк») правовстановлюючі документи та технічну документацію щодо предмету іпотеки. П. 10.8 іпотечного договору від 24.12.2013 року передбачено, що іпотекодавець передає Іпотекодержателю правовстановлюючі документи та технічну документацію щодо предмету іпотеки на строк, який визначається періодом з дати укладання цього договору до дати повного виконання Іпотекодавцем перед Іпотекодержателем всіх своїх зобовязань, що випливають з Кредитного договору (арк..19). Позивачка підписала цей іпотечний договір саме після слів «цей договір сторонами прочитаний, відповідає їх намірам та досягнутим домовленостям, що посвідчується підписами сторін, скріплюється печаткою іпотекодержателя, які діють у повній відповідності з наданими їм повноваженнями та повним розумінням предмету та змісту цього Договору». Суд вважає хибними посилання представника позивачки на вимоги ч.1 ст.1212 ЦК України та на вимоги ст.387 ЦК України, бо відповідач отримав правовстановлюючі документи та технічну документацію на предмет іпотеки у відповідності з укладеним іпотечним договором. Право власності позивача на квартиру [ADDRESS] не порушене, а тільки обмежене в частині права розпорядження заставним майном (нерухомістю, яка є предметом іпотеки). Посилання представника позивачки на порушення відповідачем вимог п.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» є безпідставними, бо при укладенні кредитного договору та іпотечного договору відповідач не вимагав від позивачки ніяких відомостей, які не стосуються платоспроможності позивачки та не є необхідними для видачі кредиту. Спроможність позивачки щодо виконання нею зобовязання за укладеним 24.12.2013 року кредитним договором забезпечена саме укладенням іпотечного договору. Ст.16 ЦК України передбачає, що: 1. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 2. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обовязку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. 3. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої\~ пятої статті 13 цього Кодексу. Ч.1 ст.13 ЦК України передбачено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. У відповідності з ч 1 ст.15 ЦПК України передбачено, що судами розглядаються в порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Таким чином, дослідивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що права позивачки не порушені, належними доказами обґрунтованість своїх вимог позивачкою не доведено та в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed