Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, посилаючись на те, що вона з відповідачем 01.06.2014 року перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірваний у жовтні 2016 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з нею та перебуває на її утриманні, відповідач не приймає достатньої участі в матеріальному забезпеченні дитини. Просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку(доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви і до повноліття дитини та на її утримання в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця до досягнення сином трирічного віку, а також стягнути понесені судові витрати. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, просили суд позов задоволити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, не заперечував проти стягнення аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини доходів та стягнення на утримання дружини 1/6 частини доходів, тобто стягнення аліментів в загальній частці 1/2 його заробітної плати. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами сімейного права. Встановлено, що між сторонами 01.06.2014р. року укладений шлюб, розірваний рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 04 жовтня 2016 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з матір'ю, що підтверджено довідкою про склад сім'ї та не оспорювалось відповідачем. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення СК України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір'ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов'язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім'ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 СК України. Право дитини на утримання від своїх батьків має самостійний характер і не залежить від існування формально закріпленого зв'язку між останніми. Обов'язок батьків з утримання своїх дітей виникає незалежно від факту реєстрації шлюбу, наявності між ними фактичних шлюбних відносин або спільного проживання. Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст. 182 СК України. Відповідно до статті 183 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) можуть бути визначені у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Згідно з ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану. Згідно з ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги вимоги підлягають до часткового задоволення, до стягнення з відповідача підлягають аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини доходів та на утримання дружини 1/6 частини доходів, оскільки відповідач не обмежений у працездатності, має постійну роботу, отже має можливість за рахунок заробітку утримувати дитину та дружину до досягнення дитиною трьох років, до висновку про стягнення алміментів з відповідача в загальній частці 1/2 його заробітку суд приходить з урахуванням принципу справедливості та розумності, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище платника порівняно із становищем одержувача аліментів, якій в зв'язку з перебуванням у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років призначена соціальна допомога. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. До стягнення з відповідача в дохід держави підлягає судовий збір в сумі 551,20 грн.

Outcome: approved