Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-16 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що з травня 2005 року по квітень 2008 року вони перебували у шлюбі. В шлюбі у них [INFO] року народилася донька - [PERSON]. На даний час, а саме з 23 вересня 2013 року, донька проживає разом з позивачкою та знаходиться на повному її утриманні. Позивачкою створені всі необхідні умови для утримання доньки. Відповідач, з того часу як [PERSON] стала проживати з позивачкою, коштів на утримання доньки не надає. Тому позивачка просить суд ухвалити рішення про стягнення з [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] [INFO] у розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до її повноліття. Позивачка у судовому засіданні ствердила позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач повторно не з'явився в судове засідання, про час і місце судового засідання повідомлений у встановленому порядку, заяви про відкладення розгляду справи не надав, причини неявки не повідомив. Поштове повідомлення повернулось до суду, з адреси зазначеної, як адреса місця проживання [PERSON] при зверненні до Апеляційного суду Сумської області та до Лебединського районного суду Сумської області з запереченнями, з поміткою за значеною адресою не проживає. Відповідно до положень ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 5 ст.74 ЦПК України, судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі відсутності особи, яка бере участь у справі, за адресою її місця проживання або місця реєстрації, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їй належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України за згодою позивача постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази у справі суд встановив наступне. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини: [INFO] року народилася [PERSON] її батьками є [PERSON] та [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] (а.с. 15). Шлюб між сторонами був розірваний 18 листопада 2008 року, актовий запис в Книзі реєстрації розірвань шлюбів № 482, що стверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] (а.с. 17), позивачка змінила прізвище на - [PERSON]. 5 вересня 2012 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, актовий запис № 424, що стверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] (а.с. 16), [PERSON] змінила прізвище на [PERSON]. Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2014 року у справі № 0426/1167/2012 (а.с. 4-6) було вирішено відібрати малолітню [PERSON] [INFO] від [PERSON] та передати матері - [PERSON]. Визначено місце проживання малолітньої [PERSON] [INFO] з матір»ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] а в подальшому за постійним місцем проживання [PERSON]. Вказане рішення ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 липня 2014 року (а.с. 7-9) залишено без змін. На виконання якого видано виконавчий лист (а.с. 10). Відповідно до довідки Московськобобрицької сільської ради Лебединського району Сумської області від 26.11.2014 року № 741 (а.с. 13) [PERSON] [INFO] проживає [ADDRESS] з квітня 2013 року разом з чоловіком - [PERSON] [INFO] та донькою - [PERSON] [INFO], яка проживає на території сільської ради з 23 вересня 2013 року. Ухвалою Лебединського районного суду Сумської області від 19 січня 2015 року у справі № 580/90/15-ц (а.с. 18) зупинено стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дочки [PERSON], на підставі виконавчого листа № 2-4293 виданого 26 вересня 2011 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області. Рішення Лебединського районного суду Сумської області від 16 вересня 2015 року у справі № 580/90/15-ц (а.с. 48-49) [PERSON] звільнено від сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання дочки - [PERSON] по виконавчому листу № 2-4293/2011 починаючи з 23 вересня 2013 року. З листа Лебединського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області від 14.06.2016 року за № 10393 (а.с. 228-229) вбачається, що на підставі вищевказаного рішення по виконавчому листу № 2-4293/2011 року про стягнення аліментів з [PERSON] був зроблений перерахунок заборгованості яка становить 12030 грн. 16 коп. На підставі заяви стягувача - [PERSON] від 24 січня 2016 року, 31 травня 2016 року була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження і виконавчий лист та матеріали виконавчого провадження були направлені за належністю до ВДВС Нікопольськогшо МРУЮ. За ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Правовідносини що склалися між сторонами, виникли із сімейних правовідносин, врегульовані нормами статей 141, 180-183, 191 Сімейного Кодексу України. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Так, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.ст. 181,182,184 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, і не можуть бути меншими, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього кодексу. Вислухавши позивачку, вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе позов про стягнення аліментів задовольнити i стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки - [PERSON] [INFO] у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого державою для дитини відповідного віку на час сплати аліментів. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір на користь держави в розмiрi 243,60 грн.

Outcome: approved