Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня предявлення позову до суду та до досягнення сином повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що від спільного проживання з відповідачем у них народився син [PERSON], [INFO] Батьком дитини у свідоцтві про народження записаний відповідач. Дитина проживає з нею, позивачкою, та знаходиться на її утриманні. З кінця 2015 року вони з відповідачем проживають окремо. Допомоги на утримання дитини відповідач не надає. Вона, позивачка має тимчасові заробітки, крім того з нею проживають ще двоє неповнолітніх дітей, які також перебувають на її утриманні. Їй не відомо, чи працює відповідач чи ні, але це не звільняє його від обов'язку утримувати свою дитину. Сама вона не може забезпечити достатнє утримання сина, забезпечувати його лікування, навчання та розвиток. Відповідач є громадянином [PERSON] Туреччина, 27 травня 2014 року Управлінням ДМС України йому надано дозвіл постійне проживання в Україні. В судове засідання позивачка не зявилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає. Відповідач в судове засідання не зявився, про час розгляду справи повідомлений. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що у сторін по справі від спільного проживання народився [PERSON], [INFO]. Батьком дитини записаний відповідач. Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання сина. Дитина проживає з матірю, позивачкою по справі. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до розяснень, наданих у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом . Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти, визначається судом. З урахуванням досліджених в судовому засіданні доказів, суд вважає, що з відповідача можливо стягнути аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня предявлення позову до суду до досягнення дитиною повноліття. При цьому слід зазначити, що розмір аліментів не є сталою величиною, та може бути змінений відповідно до ч.1 ст.192 СК України, за якою розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України розяснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Так як позивачка звільнена від сплати судового збору при подачі позову, судовий збір стягується з відповідача на користь держави . На підставі викладеного та

Outcome: approved