Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-23 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 11 серпня 2007 року вона перебуває у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, у звязку з відсутністю взаєморозуміння, втрати почуття любові та взаємоповаги. Шлюбні відносини фактично припинені з червня 2014 року, спільне господарство не ведеться. Просить суд розірвати шлюб з відповідачем. Позивачка в судове засідання не зявилася, відповідно до наданої заяви позов підтримала, просила справу розглянути за її відсутності. Проти винесення рішення не заперечувала. Відповідачем надано заяву, яку посвідчено нотаріусом на тимчасово окупованій території України АРК, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюються свої повноваження. А тому така заява не породжує правові наслідки. У 1971 році Міжнародним судом ООН були сформовані так звані «намібійські винятки», з яких випливає, що документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання має наслідком серйозні порушення або обмеження прав громадян Також, у справах «Кіпр проти Туреччини» (10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії (23.02.2016) ЄСПЛ приділив увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. Судом було констатовано, що для людей, що проживають на окупованій території, життя триває! І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою. Таким чином, враховуючи необхідність захисту судом прав позивачки, яка є громадянкою України, суд вважає за можливе прийняти заяву відповідача про визнання позовних вимог та розгляду справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до положень ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 11 серпня 2007 року [PERSON] та [PERSON] (до шлюбу Бронфельд) [PERSON] уклали шлюб, який зареєстровано Залізничним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сімферопольського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, актовий запис № 431, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЖС № 185799 від 31 березня 2017 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], відповідно до свідоцтва про народження серії 1-АП № 089906 від 07 грудня 2007 року, актовий запис № 4237. Відповідно до довідки комітету мікрорайону «Калиновий» від 06 липня 2017 року [PERSON] позивачка по справі, проживає за адресою: [INFO] разом зі своєю донькою - [PERSON], [INFO]. Відносини між подружжям не склалися за відсутністю взаєморозуміння між ними. Можливість припинення шлюбу на підставі волевиявлення одного з подружжя є проявом принципу свободи шлюбу та рівності подружжя, закріпленого ст. 51 Конституції України. Так як укладення шлюбу здійснюється вільно та добровільно, то ніхто не може бути примушений до збереження подружніх відносин, якщо їх основа втрачена. Шлюбні стосунки між сторонами припинені, шлюб існує формально. Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам та інтересам їхньої дитини. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи позицію позивачки, суд вважає необхідним прізвище позивачці залишити теперішнє «Кумаєва». Згідно п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014\~року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується судом за результатами розгляду справи за клопотанням особи, яка його сплатила, що відповідає принципу диспозитивності цивільного судочинства (частина перша статті 7 Закону № 3674-VI «Про судовий збір»), в звязку з відсутністю клопотання позивача щодо стягнення з відповідача сплаченого судового збору, судом дане питання не вирішується. На підставі ст. ст. 105, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved