Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-21 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості із заробітної плати, і в обґрунтування позовних вимог вказала про те, що вона з 10.03.2015 року по теперішній час перебуває у трудових відносинах з відповідачем. З січня 2018 року утворилась заборгованість з виплати заробітної плати, яка з січня 2018 року по січень 2020 року склала 29265,00 грн. Відповідач відмовляється сплатити позивачці заборгованість через відсутність грошових коштів. Тому позивачка змушена звернутись до суду і просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість з заробітної плати в розмірі 29265,00 грн. за період з січня 2018 року по січень 2020 року. 17.04.2020 року від представника позивачки - адвоката Супруна Д.В. надійшла заява, в якій він просить справу розглянути у його відсутність. Позов підтримав у повному обсязі. 10.04.2020 року від представниці відповідача за довіреністю Литвиненко А.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якій вона вказала про те, що 30.03.2020 року позивачці було перераховано 1874,00 грн. за другу половину грудня 2019 року, що підтверджується відомістю перерахування заробітної плати від 30.03.2020 року. При ухваленні рішення представниця відповідача просить врахувати вищезазначені пояснення, розгляд справи проводити у її відсутність. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши письмові матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивачка з 10.03.2015 року по теперішній час перебуває у трудових відносинах з відповідачем (а. с. 8). З січня 2018 року по січень 2020 року утворилась заборгованість з виплати заробітної плати. Приписами ст. 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Як вбачається з наданого позивачкою розрахункового листка ( а. с. 9), відповідач не виплатив їй заробітну плату з січня 2018 року по січень 2020 року в розмірі 29265,00 грн. Згідно відомості перерахування заробітної плати від 30.03.2020 року № 48742 відповідач перерахував позивачці заборгованість з заробітної плати в розмірі 1874,00 грн. за другу половину грудня 2019 року. З огляду на викладене, порушене право позивачки підлягає захисту, тому суд вважає за необхідне позовні вимоги позивачки задовольнити частково, стягнувши з АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на її користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 27391,00 грн. (29265,00 - 1874,00 = 27391,00). Згідно вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 840,80 грн.

Outcome: partial