Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить поділити житловий будинок № 62 по вул. Генерала Петрова в м. Мелітополі Запорізької області, який є спільною сумісною власністю подружжя, визнавши за нею право власності на ? частину даного житлового будинку, а іншу частину залишити у власності відповідача та стягнути з останнього судові витрати В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні, посилаючись на те, що [PERSON] перебувала у шлюбі з відповідачем з 19.09.1998 по 23.10.2014. Від даного шлюбу вони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. За період шлюбу ними за сумісні кошти було придбано житловий будинок № 62 по вул. Генерала Петрова в м. Мелітополі Запорізької області, який був зареєстрований за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 28.12.2005. Оскільки, вищевказане майно було придбане у період шлюбу за спільні кошти, вона просить поділити його, визнавши за кожним з подружжя право власності на ? частину житлового будинку № 62 по вул. Генерала Петрова в м. Мелітополі Запорізької області. Витрати по сплаті судового збору просить також стягнути з відповідача. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позов визнали частково та пояснили, що відповідач дійсно перебував у шлюбі з позивачкою. Так, 19.01.1999 відповідач за договором обміну нерухомості придбав однокімнатну квартиру № 83 по вул.Дзержинського в м.Мелітополі Запорізької області. В цей період вони проживали в [INFO], який належав батькам позивачки. 04.07.2000 він продав належну йому квартиру № 83 по вул. Дзержинського в м. Мелітополі Запорізької області та 09.12.2000 вони купили двокімнатну квартиру [ADDRESS] за 5900 грн., які складалися із: 4400 грн. гроші від продажу квартири № 83 по вул. Дзержинського в м. Мелітополі Запорізької області, 410 грн., які належали йому особисто, і 1500 грн. спільних коштів подружжя, таким чином, розмір його внеску в придбанні квартири складає 74,6%. 27.12.2005 вони продали квартиру [ADDRESS] та 28.12.2005 купили житловий будинок № 62 по вул. Генерала Петрова (Менжинського) в м. Мелітополі Запорізької області, а тому, розмір його частки складає 35/50 частин, а розмір частки позивачки складає 15/50. З цих підстав він просить позов задовольнити частково, визнати за позивачкою право власності на 15/50 частин житлового будинку № 62 по вул. Генерала Петрова (Менжинського) в м. Мелітополі Запорізької області. Суд, вислухавши відповідача, представників сторін, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 19 вересня 1998 року сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Мелітопольського міськвиконкому Запорізької області, актовий запис № 736, про що свідчить копія свідоцтва про одруження /а.с.9/. Від даного шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO]. 23 жовтня 2014 року шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області /а.с.10/. Під час спільного подружнього життя сторонами на сумісні кошти було придбано житловий будинок № 62 по вул. Генерала Петрова (Менжинського) в м. Мелітополі Запорізької області, що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 28.12.2005 /а.с.41/. Відповідно до інформації КП «Мелітопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» право власності на житловий будинок № 62 по вул. Генерала Петрова (Менжинського) в м. Мелітополі Запорізької області зареєстроване за [PERSON] /а.с.11/. Дані обставини визнані сторонами, вартість майна теж ними погоджена, а тому, на підставі ст.61 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню. У відповідності зі ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. У відповідності зі ст.70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Що стосується тверджень відповідача та його представника щодо відступу від рівності часток подружжя, що передбачено ч. 3 ст. 70 Сімейного кодексу України, то суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження підстав, що дають можливість збільшити частку одного з подружжя при поділі майна подружжя, виходячи з наступного. З наданої копії договору обміну нерухомості вбачається, що 19.01.1999 відповідач [PERSON] за договором обміну придбав у власність квартиру [ADDRESS], а [PERSON] придбав 1/3 частину квартири [ADDRESS] /а.с.42/. Отже, вищевказану квартиру відповідачем придбано не за спільні кошти, а на підставі родинного обміну, оскільки [PERSON] доводиться відповідачу вітчимом і дану обставину підтвердили свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та не заперечується і самою позивачкою. Однак, в подальшому квартира [ADDRESS] була продана, що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 04.07.2000 /а.с.48/. З наданих копій договорів купівлі-продажу нерухомого майна вбачається, що 09.12.2000 відповідач [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] /а.с.44/. В послідуючому дану квартиру було продано 27.12.2005 /а.с.45/ та 28.12.2005 придбано житловий будинок №62 по вул.Менжинського в м.Мелітополі /а.с.41/. Але, разом з тим суду не надано достовірних доказів того, що гроші від продажу первісної квартири пішли на покупку послідуючої квартири (за договором купівлі-продажу від 09.12.2000 року). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відповідач доводиться їй сином. Коли її син проходив службу в армії, вона познайомилась з чоловіком, у якого була однокімнатна квартира, яку вони подарували її сину. На той період, її син був одружений, зі сватами вони зробили в квартирі ремонт. Коли невістка завагітніла, вони продали однокімнатну квартиру і купили двокімнатну квартиру. Вона вважає, що невістка невірно вказала в позові, що квартиру купили на весільні кошти, це неправдива інформація, квартиру купили з продажі однокімнатної квартири. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона знає позивачку і відповідача, вона була свахою на їх весіллі, знає, що після весілля, вони всі кошти витратили на житло. Однокімнатна квартира дісталась відповідачу від його матері, потім вони продали однокімнатну квартиру і купили двокімнатну квартиру. Потім продали двокімнатну квартиру і купили будинок, знає, що батьки позивачки їм не допомагали в придбанні житла. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він знає відповідача з 1999 року і його дружину теж знав. Відповідач працював з ним на ТОВ «Діана» до 2008 року, поки існувала компанія. Коли він став приватним підприємцем, відповідач працював на нього, отримував зарплатню від 1500 грн. до 2000 грн., іноді приїжджала дружина відповідача, в трудовій книжці запис відсутній. Він знає, що відповідач придбав квартиру, за яку ціну він не знає, потім купили будинок, він приїжджав до нього, дивився будинок, знає, що міняв кровлю і робив ремонт в будинку і на кухні. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що відповідач доводиться йому братом. З 1997 року він працював в Дніпропетровську в ТОВ «Діана» і взяв брата на роботу. Відносини у нього з братом та його дружиною нормальні. На той період його брат заробляв від 200 до 500 доларів США. Він подарував на весілля їм телевізор, скільки коштів їм подарували на весілля, він не знає, знає, що вони купували квартири, а потім купили будинок, брат добре заробляв, він допомагав йому крити кровлю, всі кошти брат витрачав на свою родину. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він одружився з матірю відповідача, на весілля відповідача та позивачки подарували багато майна, йому не відомо за які кошти були придбані квартири і будинок, він робив в них ремонти, міняв стелі, його дружина позичала сину кошти. Вищевказані свідки підтвердили, що відповідач працював та всі кошти віддавав сімї. Але, позивачка теж працювала та отримувала дохід, що підтверджується відомостями управління Пенсійного фонду. Отже, суду не надано достовірних доказів того, що кошти отримані від продажу первинної квартири, що належала відповідачу, були витрачені на купівлю подальшого нерухомого майна, і в тому числі спірного будинку. Показання допитаних в судовому засіданні свідків також не можуть бути прийняті судом як такі докази. Відповідно до вимог ст.154 ЦПК України суд вважає необхідним скасувати заходи забезпечення позову та зняти арешт з житлового будинку. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України та ЗУ «Про судовий збір» суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки судовий збір у розмірі 3377 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved