Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначила, що подружнє життя не склалось, у звязку з чим збереження шлюбу є неможливим. Крім того, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, а тому просить стягнути з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дитини аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача. Ухвалою судді від 26 лютого 2018 року позов про розірвання шлюбу та позов про стягнення аліментів обєднано в одне провадження. Позивачка в судове засідання не зявилась, проте подала заяву про розгляд справи за її відсутності та просить позови задовольнити. Від надання строку на примирення відмовилась, просить прізвище залишити «Філімоненко». Відповідач у судове засідання не з'явився, проте подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позови визнав повністю. Від надання строку на примирення відмовився. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення, зокрема у випадку визнання позову відповідачем. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі з 22.07.2012 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Подружні відносини подружжя припинено, спільне господарство не ведеться, подальше збереження шлюбу сторони вважають не можливим, оскільки це суперечить їх інтересам. Відповідно до частини 1 статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких умов, враховуючи визнання відповідачем позову, суд прийшов до висновку, що подальше збереження шлюбу між сторонами суперечитиме їхнім інтересам, а тому шлюб підлягає розірванню. За змістом ст. 18 Конвенції про права дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Стаття 27 Конвенції Про права дитини дає кожній дитині право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини та платника аліментів, а також наявність у платника інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст.183 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи обовязок батьків утримувати неповнолітніх дітей та те, що відповідач є працездатним та може надавати матеріальну допомогу, інші суттєві обставини справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини. Також з відповідача необхідно стягнути судовий збір.

Outcome: approved