Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати відповідачів втратившими право користування житловим приміщенням квартирою №26 у будинку №301 корпус №2 по вулиці Миколаївська дорога у м.Одесі, посилаючись на те, що вона є власником зазначеного житла, відповідачі приходяться їй дочкою та онуком і зареєстровані у квартирі, однак не проживають з 2004 року, особистих речей відповідачів у квартирі немає, тому позивачка просить суд визнати їх такими, що втратили право користування житлом. У судове засідання представник позивачки подала заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити позов у повному обсязі, розглянувши справу за її відсутності, при цьому не заперечувавла проти розгляду справи у заочному порядку у випадку неявки відповідачів. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, може заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідачі у судове засідання не зявлися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином за місцем їх реєстрації, з будь-якими клопотаннями не зверталися. За таких обставин, підстави для відкладення розгляду справи, що передбачені ч.ч.1, 2 ст.169 ЦПК України, відсутні. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (ухвалює заочне рішення). Враховуючи також вимоги ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести в заочному порядку за відсутності відповідача, що відповідає положенням ч.4 ст.169 та ст.224 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що квартира №26 у будинку №301 корпус №2 по вулиці Миколаївська дорога у м.Одесі належить позивачці на праві власності згідно Договору купівлі-продажу від 28.02.2004 року (а.с.6). Відповідачі [PERSON] та Санчес [PERSON] приходяться дочкою та онуком позивачки відповідно, у квартирі зареєстровані з 09.04.2004 року, однак в ній не проживають з 2004 року. На даний час місце фактичного проживання відповідачів невідоме, їх реєстрація перешкоджає позивачці у здійсненні права власності в повному обсязі, вона вимушена нести додаткові витрати по сплаті комунальних послуг, що обчислюються відповідно до кількості зареєстрованих осіб. На зазначені обставини посилалася позивачка у позовній заяві та вони не спростовані відповідачами жодним належним і допустимим доказом. Відповідно до ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно вимог ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У відповідності зі ст.7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні від 11 грудня 2003 року, який відповідно до Конституції України регулює відносини, пов'язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно вимог ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ст.391 ЦК України передбачає, що власник майна може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги правомірні та обґрунтовані, регулюються нормами ст.ст.29, 317, 391, 405 ЦК України та Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні і підлягають задоволенню, оскільки вказана квартира належить позивачеві на праві власності на законних підставах, відповідач не проживає у квартирі понад рік та втратив право користування зазначеним житлом.

Outcome: approved