Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-05 00:00:00

Позивачка звернулася до суду 16 грудня 2013 року з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з відповідачем вона знаходиться у зареєстрованому шлюбі з 04 листопада 1995 року, шлюб зареєстровано Лозівським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківської області, актовий запис № 544. Від даного шлюбу вони мають неповнолітню доньку - [PERSON],[INFO], яка проживає з позивачкою, та буде проживати з нею після розлучення. Подружні відносини між сторонами перервались з тої причини, що позивач не піклується про побудову сімейних відносин, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, її вихованням не займається. З листопада 2013 року відповідач проживає окремо, спільне господарство подружжя не ведуть. При таких обставинах подальше збереження шлюбу не можливо. Спору про розподіл майна, що є спільною власністю подружжя немає. В зв'язку з викладеним позивачка звернулась до суду і просить розірвати їх з відповідачем шлюб; після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]; стягнути з відповідача сплачений нею при подачі позову до суду судовий збір. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надала заяву, в якій прохає справу слухати за її відсутності, на позовних вимогах наполягає. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій прохає справу слухати за його відсутності, не заперечує проти розірвання їх з позивачкою шлюбу. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 04 листопада 1995 року, який зареєстровано Лозівським міським відділом реєстрації актів громадянського стану, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] від 04 листопада 1995 року (а.с. 4). Подружні відносини між сторонами перервались з тої причини, що вони мають різні погляди на життя. З листопада 2013 року сторони проживають окремо,спільне господарство не ведеться. При таких обставинах подальше збереження шлюбу неможливо. Від вказаного шлюбу вони мають неповнолітню доньку - [PERSON],[INFO], (а.с. 12), яка після розірвання шлюбу проживатиме з позивачкою. Спору про розподіл майна, що є спільною власністю подружжя немає. В зв'язку з викладеним позивачка звернулась до суду і просить розірвати їх з відповідачем шлюб. Викладене підтверджується матеріалами справи. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сім'ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Із матеріалів справи вбачається, що позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 243,60 грн. Відповідно до п.1 ч. 3 Закону України « Про судовий збір» ставка судового збору при подачі позовної заяви немайнового характеру станом на 23.10.2013 року складає 0,2розміру мінімальної заробітної плати, тобто 229,40грн. Тому суд, вважає за необхідне позовну вимогу в частині стягнення з відповідача на користь позивачки понесені нею судові витрати, задовольнити частково, а саме, стягнути з відповідача на користь позивачки сплачений нею судовий збір у розмірі 229,40грн. В решті позовних вимог відмовити.

Outcome: partial