Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до Богородчанської районної ради, виконкому Богородчанської селищної ради, [PERSON], [PERSON] про визнання незаконними : рішення комісії Богородчанської районної ради з питань поновлення прав реабілітованих від 23 червня 1995 року; рішення виконкому Богородчанської селищної ради від 29 лютого 1996 року № 10; недійсними : свідоцтва про право власності на житловий будинок на ім'я [PERSON]; договорів дарування будинку від 21 лютого 2003 року та від 26 лютого 2011 року. Ухвалою суду від 26 лютого 2014 року позовну заяву [PERSON] в частині вимог до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсними договору дарування житлового будинку [ADDRESS], укладеного між [PERSON] та [PERSON] 21 лютого 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Богородчанського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № Д-624, а також договору дарування житлового будинку [ADDRESS], укладеного між [PERSON] та [PERSON] 26 лютого 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Богородчанського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 359 - залишено без розгляду. Ухвалою суду від 19 червня 2014 року до участі у справі залучено як третіх осіб без самостійних вимог на стороні відповідачів [PERSON] та [PERSON]. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав та пояснив, що з 1984 року позивачка є основним наймачем квартири [ADDRESS] й з цього часу зареєстрована та проживає у вказаному житлі. Рішенням комісії Богородчанської районної ради з питань поновлення прав реабілітованих від 23 червня 1995 року житловий будинок [ADDRESS] повернуто спадкоємцям репресованої [PERSON] На підставі цього рішення комісії рішенням виконкому Богородчанської селищної ради від 29 лютого1996 року спірний будинок переданий у власність [PERSON] 24 травня 1996 року виконкомом Богородчанської селищної ради [PERSON] видано свідоцтво про право власності на будинок. Вважає, що рішення комісії Богородчанської районної ради та виконкому Богородчанської селищної ради суперечать вимогам Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні», яким передбачено, що вилучені будівлі повертаються реабілітованому або його спадкоємцям, якщо будинок не зайнятий. З цих же підстав вважає незаконним рішення виконкому селищної ради про передачу будинку у власність [PERSON] та видане їй свідоцтво про право власності. Оскільки про порушення свого права дізналася тільки в липні 2012 року, просить поновити строк позовної давності та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник Богородчанської районної ради позов не визнала та пояснила, що комісія з питань поновлення прав реабілітованих прийняла рішення про повернення житлового будинку спадкоємцям [PERSON] на підставі висновку Богородчанського РВ УМВС про те, що він належав їй до 1945 року. Додатково вказала, що в матеріалах, які послужили прийняттю оспорюваного рішення, відсутні письмові документи, які б засвідчували перевірку факту зайнятості спірного житла. Оспорюване рішення вважає правомірним, а тому у задоволенні позову просить відмовити. Представник виконкому Богородчанської селищної ради позов не визнала та пояснила, що виконком прийняв рішення про передачу будинку [ADDRESS] у власність [PERSON] (дочці й відповідно спадкоємиці [PERSON]) на підставі рішення комісії Богородчанської районної ради з питань поновлення прав реабілітованих. Жодних порушень при прийнятті оспорюваного рішення виконкомом Богородчанської селищної ради не допущено, а тому у задоволенні позову просить відмовити. Крім того вказала, що в матеріалах, які послужили прийняттю оспорюваного рішення, відсутні письмові документи, які б засвідчували перевірку факту зайнятості спірного житла. Третя особа без самостійних вимог на стороні відповідачів - [PERSON] в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечила та пояснила, що спірний будинок до 1945 року належав її бабусі [PERSON], яка була репресованою. На початку 1990-х років її мати [PERSON] зверталася до Богородчанської районної ради та до Богородчанської селищної ради з проханням повернути їй будинок, який належав її матері, у результаті чого було прийнято оспорювані рішення та видано свідоцтво про право власності на будинок. Вказала, що позивачка протягом тривалого часу у спірному будинку не проживає, а тому оспорювані рішення жодним чином її житлові права не порушують. Крім того, наголосила, що ще на час прийняття оспорюваних рішень її мати зверталася до позивачки з проханням стати на квартирний облік для отримання іншого житла, а тому вважає, що останній було відомо про прийняття таких рішень. Просить у задоволенні позову відмовити. Третя особа без самостійних вимог на стороні відповідачів - [PERSON] та її представник в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялася в установленому законом порядку. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що рішенням виконкому Богородчанської селищної ради № 98 від 05 жовтня 1984 року [PERSON] надано в користування двохкімнатну квартиру [ADDRESS] (а.с.6). На підставі цього рішення 06 жовтня 1984 року [PERSON] видано ордер на дане житло (а.с.7). Даними паспорта громадянина України підтверджується, що у квартирі [ADDRESS] позивачка зареєстрована з 1985 року. 23 червня 1995 року комісією Богородчанської районної ради з питань поновлення прав реабілітованих вирішено повернути житловий будинок [ADDRESS] спадкоємцям [PERSON] після його звільнення. Богородчанській селищній раді доручено забезпечити відселення жильців з будинку, після чого зняти з балансу і передати у власність спадкоємцям (а.с.8). Рішенням виконкому Богородчанської селищної ради від 29.02.1996 року № 10 будинок [ADDRESS] передано у власність [PERSON] з вселенням у нього після звільнення його жильцями, які там проживають. Житловому ремонтно-експлуатаційному підприємству доручено зняти будинок з балансу (а.с.9). На підставі вказаного рішення селищної ради 24 травня 1996 року [PERSON] видано свідоцтво на право особистої власності на житловий будинок на [ADDRESS] (а.с.10). Відповідно до вимог ч.2 ст.5 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» вилучені будівлі та інше майно по можливості (якщо будинок не зайнятий, а майно збереглося) повертаються реабілітованому або його спадкоємцям натурою. При відсутності такої можливості заявнику відшкодовується вартість будівель та майна. Пунктом 9 Постанови Верховної Ради України «Про тлумачення Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» від 24 грудня 1993 року № 3812-ХІІ роз'яснено, що реабілітовані згідно із статтями 1 та 3 цього Закону особи (їх спадкоємці першої черги) мають право на повернення (відшкодування вартості) вилучених у них будинків, майна (стаття 5). Можливість повернення реабілітованому будинку (його частинами) в натурі вирішується з урахуванням конкретних обставин : правомочного проживання там громадян, більшого порівняно з його вартістю розміру затрат на перебудову, потреби у продовженні його використання для соціальних потреб (дитячих закладів, лікарень тощо). Не можуть бути повернені жилі будівлі, будинки реабілітованому (його спадкоємцям першої черги), якщо первинному набувачу вони були передані правомірно і знаходяться у його власності або перебудовані у нежилі будівлі чи суттєво перебудовані. Беручи до уваги викладене, суд вважає, що як комісія Богородчанської районної ради з питань поновлення прав реабілітованих, так і виконком Богородчанської селищної вищевказаних вимог закону не дотрималися, оскільки під час прийняття оспорюваних рішень квартира [ADDRESS] була правомірно зайнята позивачкою та її сім'єю й питання про звільнення цього житла відповідачами не вирішено. Оскільки рішення комісії Богородчанської районної ради з питань поновлення прав реабілітованих від 23 червня 1995 року та рішення виконкому Богородчанської селищної ради від 29.02.1996 року № 10 будинок [ADDRESS] прийняті з порушенням вимог Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» та Постанови Верховної Ради України «Про тлумачення Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» від 24 грудня 1993 року № 3812-ХІІ, то вони підлягають скасуванню як незаконні. Зважаючи на те, що свідоцтво про право власності на житловий будинок, видане виконкомом Богородчанської селищної ради [PERSON] 24 травня 1996 року на підставі рішення, яке суперечить закону, то воно також підлягає скасуванню. Суд вважає обґрунтованим клопотання позивачки про поновлення строку позовної давності, оскільки остання дізналася про порушення свого права тільки у липні 2012 року - з часу пред'явлення до неї позову про втрату права на користування житлом, а тому такий строк підлягає поновленню. Отже, позов підлягає до задоволення повністю. На підставі викладеного, ст.5 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні», Постанови Верховної Ради України «Про тлумачення Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» від 24 грудня 1993 року № 3812-ХІІ,

Outcome: approved