Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-13 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідачки, в якому просить визнати договір купівлі-продажу автомобіля ВАЗ 21099, 1997 року, реєстраційний номер [NUMBER] між [PERSON] та нею від 27.11.2009 року укладеним та визнати за нею право власності на цей автомобіль. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, 27.11.2009 року з відповідачкою уклала письмовий договір купівлі-продажу автомобілю, передала їй грошові кошти за автомобіль, а відповідачка передала їй спірний автомобіль та видала нотаріально завірену довіреність на право управління та розпорядження автомобілем. В серпні 2015 року вона звернулася до УДАЇ ГУМВСУ в Харківській області з питанням переоформлення автомобіля на своє ім.*я, надавши довіреність та документи на автомобіль, однак не змогла цього зробити, так як виявилося. Що на автомобіль накладено арешт постановою державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС ХМУЮ за виконавчим провадженням про стягнення з [PERSON] на користь КП «Харківські теплові мережі» суми заборгованості. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги. Відповідачка в судове засідання не з*явилася, подала письмову заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги визнає. Представник третьої особи - КП «ХТМ» в судове засідання не з*явився, подав письмову заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, проти позову заперечує. Представник третьої особи- Орджонікідзевського ВДВС ХМУЮ в судове засідання не з*явився, повідомлявся належним чином та своєчасно, про причини неявки до суду не повідомив. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність нез*явившихся осіб. Суд, вислухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові докази, оцінивши надані докази в їх сукупності, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного: Загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України. До принципово важливих складових цієї процедури відносяться зміст та форма договору, спосіб, місце укладення. Договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов'язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України). Правове регулювання відносин, пов'язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів. Згідно з Порядком здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200, оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у територіальному органі з надання сервісних послуг МВС і Держсільгоспінспекції бланків біржових угод. Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС. У разі продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, філією суб'єкта господарювання або уповноваженим дилером, крім акта приймання-передачі підприємства-виробника, покупцеві видається акт приймання-передачі, що укладається між суб'єктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером. Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану. У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі. Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). В порушення вишеперелікованих вимог цивільного законодавства [PERSON] та [PERSON] 27.11.2009 року уклали між собою письмовий договір, відповідно до якого [PERSON] продала за певну грошову суму коштів [PERSON] легковий автомобіль ВАЗ 21099, 1997 року, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.5) та 28.11.2009 року [PERSON] видала довіреність на право користування та розпорядження належним їй на праві власності автомобілем ВАЗ 21099, 1997 року, реєстраційний номер [NUMBER] на ім.*я [PERSON] та [PERSON] ( а.с.6). До теперішнього часу спірний автомобіль на праві власності зареєстрований за [PERSON] та відповідно до постанови державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС ХМУЮ на нього накладений арешт у зв*язку з стягненням з [PERSON] на користь КП «Харківські теплові мережі» заборгованості по оплаті комунальних послуг. Сутність та правова природа загальноцивільного представництва регулюються положеннями глави 17 ЦК України. За частиною третьою статті 244 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України). Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами. Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала. Укладення між фізичними особами письмового договору про купівлю-продаж транспортного засобу, без врахування спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб. Разом з тим, позов про визнання права власності є спеціальним або допоміжним речово-правовим засобом захисту права власності. Цивільне законодавство визначає особливості реалізації правомочності власника. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Позивачем у позові про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред'явлення позову). Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що належним чином договір купівлі-продажу спірного автомобіля не укладався, цей автомобіль не знятий з обліку в уповноваженому органі МВС та зареєстрований дотепер за відповідачкою [PERSON], то вказане свідчить про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання права власності на автомобіль на підставі статті 392 ЦК України. Таким чином, суд відмовляє позивачці в задоволенні її позовних вимог за безпідставністю.

Outcome: dismissed