Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] в сумі 2000 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття з урахуванням індексації. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Сторони проживають окремо. Позивачці одній матеріально важко утримувати сина. Відповідач має дохід, працює офіційно за кордоном у Польщі за професією електрика в суднобудівельній компанії та отримує достойну заробітну плату. Добровільно допомоги на утримання дитини не надає. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги в повному обсязі та пояснила, що їй одній важко утримувати дитину, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, проте має таку можливість, він офіційно за кордоном та має відповідний дохід, вважає що він має можливість сплачувати аліменти в розмірі зазначеному у позовній заяві. Дитина потребує значних витрат для свого фізичного, розумового, духовного розвитку. Для дитині потрібно купувати продукти харчування, одяг предмети гігієни, сплачувати комунальні послуги, внески за навчання, відвідування гуртків, купувати підручники, ліки, сплачувати оздоровлення у літніх таборах. До березня 2017 року відповідач надавав кошти на утримання дитини, тепер відмовляється від цього, мотивуючи тим, що більше немає наміру їх утримувати. На теперішній час їй не відомо, де саме працює та перебуває відповідач. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, заявлені позовні визнав частково у сумі 900 грн. Представник відповідача [PERSON] заявлені позовні вимоги визнав частково посилаючись на подані заперечення проти позову та зазначив, що позовну заяву відповідач [PERSON] визнає частково, а саме не заперечує свого батьківства та оскільки є безробітним, згоден сплачувати аліменти в розмірі 50% встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку від суми 1777 грн. в розмірі 900 грн. Пояснив, що відповідач [PERSON] є безробітним, факт його звільнення з роботи за кордоном 29.03.2017 року доводиться свідоцтвом про працю. Не може сплачувати аліменти вказані позивачкою у позовній заяві в розмірі 2000 грн., так як на даний час він не працює, доходів не отримує. Суд вважає, що позов належить задовольнити частково враховуючи таке. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; ст.182 ч.1 СК України - при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника та одержувача аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків,дочки, сина; інші обставини, які мають істотне значення. Згідно із ст.184 Сімейного Кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом. В судовому засідання встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 08.08.2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Жмеринці реєстраційної служби Жмеринського міськрайонного управління юстиції за актовим записом №117 (а.с.3). Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], в свідоцтві про народження якої записаний батьком відповідач по справі [PERSON] (а.с.4). Згідно відомостей Жмеринської ОДПІ за період з 01.01.2016 р. по 31.12.2016 року відповідач [PERSON] отримував доходи (а.с.7). Згідно свідоцтва про працю КТ ТОВ «KRSISMAR» (вул.11 листопада,9 08-110 Седльце) відповідач [PERSON] з 08.06.2015 року по 29.03.2017 року працював електромонтером засобів залізничного транспорту, трудові відносини закінчилися (а.с.23-25). При визначенні розміру аліментів судом враховано, що позивачка наполягає на стягненні аліментів в твердій грошовій сумі. Стан здоров'я платника аліментів задовільний, інших непрацездатних утриманців та неповнолітніх дітей у нього не має. Судом враховано те, що відповідач не має постійного місця роботи, тобто його дохід є нерегулярним та мінливим, є працездатною людиною, може працювати, він згоден надавати матеріальну допомогу на дитину. Суд частково приймає заперечення відповідача в частині того, що він не може сплачувати аліменти вказані позивачкою у позовній заяві, однак розмір який згоден платити відповідач, а саме 900 грн. є не достатнім для забезпечення необхідних умов життя дитини і буде суперечити її інтересам, виходячи із встановлених обставин справи. Обставин, які б доводили необхідність звільнення його від обов'язків утримувати дитину, судом не встановлено. Враховуючи зазначене, суд вважає, що відповідач [PERSON] зобов'язаний та може надавати на утримання дитини аліменти в розмірі 1500 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Дана сума є необхідною та достатньою, законною та такою, що відповідає потребам дитини на даний час. Встановлений даним рішенням суду розмір аліментів на утримання дитини, буде гарантією прав дитини, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини. Проживання батьків окремо від дитини не повинно впливати на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Суд звертає увагу, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також зобов'язані забезпечити необхідні умови життя, навчання та виховання дитини, готувати її до самостійного життя, на що, в тому числі, необхідні й фінансові витрати. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, відповідно до ч. 1 ст.155 СК України. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (частина 7 статті 7 СК України). Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Враховуючи зазначене, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню в інтересах дитини. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial