Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалося, сім'я розпалась, в зв'язку з відсутністю спільних інтересів, розбіжностями характерів, різними поглядами на сімейні взаємовідносини. Від цього шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведуть, подальше спільне життя та збереження сім'ї, на думку позивачки - не можливе, в зв'язку з чим просить позов задовольнити. Позивачка підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні, надала пояснення з підстав зазначених в позові. Просила строк для примирення не надавати, оскільки в цьому не має сенсу, так як примирення між нею та відповідачем не можливо. Відповідач до суду не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся неодноразово і за адресою постійного місця реєстрації, і за адресою фактичного місця проживання, однак повідомлення повернулися без вручення з відміткою «за спливом терміну зберігання» (а.с.11, 12-13, 30-31, 32-33). На виконання вимог ч.9 ст. 74 ЦПК України, відповідач, фактичне місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликався в суд через оголошення у пресі. Тобто, відповідач був повідомлений через засоби масової інформації шляхом розміщення оголошення в газеті «Урядовий кур'єр»№ 202 (5576) від 30.10.2015 року (а.с.28-29) та газеті «Одеські вісті»№ 27 (4803) від 31.10.2015 року (а.с.27). З опублікуванням оголошення про виклик в засобах масової інформації - відповідач вважається повідомленим належним чином про час і місце розгляду справи. Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи. Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України (а.с.34). Розглянувши подані заяви, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, заслухавши пояснення позивачки, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов'язані з розірванням шлюбу. Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. За правилами, встановленими ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 05 вересня 2008 року у Першому відділі реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції у м. Одесі, актовий запис № 756 та підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.5). Від цього шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с.6). Позивачка миритися не бажає, наполягає на розірванні шлюбу. Відповідачем не надано суду будь-яких заяв, пояснень, заперечень на спростування доводів, викладених в позовній заві. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті права подружжя та права їх дитини. Враховуючи вищеназвані обставини, суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] - існує формально, а тому підлягає розірванню. Суд вирішуючи питання про розірвання шлюбу вважає за необхідне з'ясувати прізвище подружжя після розірвання шлюбу. Позивачка в позовній заяві зазначила клопотання про залишення їй прізвища, яке вона отримала під час реєстрації шлюбу - «[PERSON]». Відповідно до ст. 113 СК України, відповідачці залишити прізвище, яке вона отримала під час державної реєстрації шлюбу, що розривається - «[PERSON]». Відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: …. п. 6) витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Позивачкою надано докази, понесених нею витрат на публікацію в пресі оголошення про виклик відповідача до суду: в газеті «Одеські вісті» в розмірі 80.00 гривен (а.с.13, 14) та в газеті «Урядовий кур'єр» в розмірі 420.00 гривен (а.с.25, 26), які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесені позивачкою судові витрати - 487.20 гривен судового збору. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved