Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про поділ спільного сумісного майна подружжя, посилаючись на те, що вона перебувала в офіційному шлюбі із [PERSON] з 1 жовтня 1998 року по 14 жовтня 2014 року, під час якого народилась спільна дитина, 1999 р. н. За час шлюбу сторонами по справі була за спільні кошти придбана [ADDRESS], яку було оформлено на відповідача. Оскільки спірне нерухоме майно було придбано у період шлюбу, то воно є об'єктом спільної сумісної власності подружжя сторін. В теперішній час між сторонами немає згоди про визначення частки вказаного нерухомого майна за кожним з подружжя, тому позивачка просила суд провести поділ спільного сумісного майна подружжя, визнавши за кожним з подружжя право власності на 1/2 частку [ADDRESS]. [PERSON] в судовому засіданні підтримала заявлені нею позовні вимоги, надавши пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві, та просила задовольнити позов повністю. [PERSON] у судове засідання не з'явився, надавши суду заяву з проханням вирішити спір у його відсутність та, визнаючи заявлені вимоги у повному обсязі, не заперечував проти задоволення позову [PERSON] Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши докази по справі, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного вмотивування. Згідно рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 30 вересня 2014 року, яке набуло чинності 14 жовтня 2014 року, вбачається, що шлюб, укладений між [PERSON] до [PERSON] 1 жовтня 1998 року, актовий запис № 592, було розірвано 14 жовтня 2014 року (а. с. 3). Згідно договору купівлі-продажу від 29 серпня 2001 року, який був посвідчений державним нотаріусом [PERSON], реєстр № 1-1550, [PERSON] придбав у власність [ADDRESS], право власності якого було зареєстровано в Маріупольському БТІ 30 серпня 2001 року, реєстр № 37357 (а. с. 8). Згідно до ст. 60 Сімейного кодексу України (далі за текстом рішення - СК) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). На підставі ст. 61 СК об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Оскільки набуття права на спільне майно подружжя за вказаним спором виникло до 2004 року, тобто до часу набрання чинності діючими Сімейним та Цивільним кодексами України, то для врегулювання цих правовідносин мають застосовуватися положення Кодексу про шлюб та сім'ю України (в редакції 1969 року). Натомість правовідносини з приводу поділу майна подружжя, що виникають після розірвання шлюбу, повинні регулюватися положеннями діючих Сімейного та Цивільного кодексів України. Згідно ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Аналіз вказаних положень свідчить про те, що презумпція спільної сумісної власності подружжя існує доти, доки інше не буде доведено кимось із подружжя. Суд розглядом справи натомість встановив, що [ADDRESS] є спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON], яке було набуто ними під час шлюбу. На підставі ст. 70 СК в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи перелічені положення, суд встановив, що [PERSON] набула законні права по праву дружини відповідача на 1/2 частку спірної квартири на підставі рівності часток у спільному сумісному майні подружжя. На підставі наведеного позовні вимоги [PERSON] про поділ спільного майна подружжя шляхом визнання права власності за позивачкою та відповідачем по 1/2 частки за кожним на [ADDRESS] підлягають задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі переліченого на користь позивачки підлягає стягненню з [PERSON] витрати [PERSON] по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved