Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-10 00:00:00

позивачка звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також визначення місця проживання дитини разом з позивачем. В ході розгляду справи представник позивача подав заяву про залишення без розгляду позовні вимоги в частині визначення місця проживання дитини. Протокольною ухвалою від 11.06.2015 р. позовні вимоги в цій частині залишені судом без розгляду. У своїй позовній заяві позивачка посилається на те, що спільне життя з відповідачем не склалося. З травня 2014 р. з чоловіком не проживає, спільного господарства на веде, за її глибоким переконанням подальшого сенсу у збереженні сімї не має. В травні 2014 р. вона з дитиною переїхала до м. Києва, а Відповідач залишився на окупованій території в м. Луганську, його подальша доля їй невідома. Вказує, що відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, де на даний час працює Відповідач та який отримує дохід їй також невідомо, а відтак, просить стягнути з нього аліменти на утримання дитини у розмірі 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов в повному обсязі та просив його задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлявся у встановлений законом спосіб, про поважність причини неявки до суду не повідомив. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. ст. 224, 225 ЦПК України, оскільки позивач та її представник не заперечували проти заочного розгляду справи. Суд вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 29.10.2010 року в Артемівському відділі реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції між громадянами [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], було зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 937. Від шлюбу сторони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження (а.с. 5). Частинами 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між сторонами втрачене взаєморозуміння, примирення подружжя та збереження шлюбно-сімейних відносин між сторонами неможливе, суперечить інтересам подружжя та дитини. Враховуючи викладене суд вважає, що шлюб між сторонами даної справи слід розірвати. Крім того, ст.. 180 СК України визначено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно пояснень сторони позивача відповідач не має постійного місця роботи. Іншого в ході судового розгляду не встановлено. Згідно ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При цьому, згідно ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Так, позивачем, заявлений розмір аліментів - 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дочки [PERSON] щомісячно до досягнення нею повноліття, починаючи з 12.02.2015 року, у заявленому позивачем розмірі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 490 грн. 85 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved