Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-18 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом до [PERSON], в якому просила стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01 липня 2013 року по 24 травня 2016 року, виходячи з 1% від суми несплачених аліментів за кожний день прострочення, у розмірі 7712,90 гривень. В обґрунтування вимог зазначила, що відповідно до рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 грудня 2007 року, з відповідача на її користь на утримання їх неповнолітньої дитини [PERSON], 05 серпня 2007 року, було стягнуто аліменти у розмірі ? частини з усіх видів заробітку, починаючи з 10 грудня 2007 року і до повноліття дитини, рішення набрало законної сили. Виконавчий лист про стягнення аліментів знаходиться на виконанні у Жовтневому ВДВС Маріупольського МУЮ Донецької області (далі ВДВС). Відповідач не виконує покладені на нього судом зобовязання тривалий час. На підставі викладеного, з метою захисту прав дитини, позивачка звернулася до суду з даним позовом. Позивачка та її представник надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі на підставах, зазначених у позовній заяві, у разі відсутності у судовому засідання відповідача, не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Суд вважає, що причини неявки відповідача, належним чином повідомленого про час та місце розгляду справи, не є поважними, у звязку з чим, зі згоди позивачки ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Фіксування судового процесу технічними засобами не велось у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України у зв'язку із розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, котрий було припинено 03 березня 2009 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим Жовтневим відділом РАЦС ММУЮ Донецької області 03 березня 2009 року, серії 1-НО №146118. Вони є батьками [PERSON], 05 серпня 2007 року, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Жовтневим відділом РАЦС ММУЮ Донецької області 10 серпня 2007 року, серії 1-НО №144051. Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 грудня 2007 року, з відповідача на користь позивачки на утримання їх неповнолітньої дитини [PERSON], 05 серпня 2007 року, було стягнуто аліменти у розмірі ? частини з усіх видів заробітку, починаючи з 10 грудня 2007 року і до повноліття дитини, рішення набрало законної сили. За даним рішенням було видано виконавчий лист 2-5912 від 02.01.2008 року, який знаходився на виконанні Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, а потім був переданий до Жовтневого відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. Згідно довідки-розрахунку Жовтневого ВДВС за вих.№В8/536 від 24 травня 2016 року, станом на 24 травня 2016 року заборгованість [PERSON] по виплаті аліментів за період з 21 червня 2013 року по 24 травня 2016 року становить 25527,26 гривень. Вказана сума складає різницю між нарахованими та сплаченими платежами, тобто (35514,26 гривень 9987,00 гривень = 25527,26 гривень). Судом встановлено, що за фактом злісного ухилення від сплати аліментів, відносно [PERSON] було порушено кримінальне провадження №12016050770002480 за ч.1 ст.1645 КК України, про що внесено відомості до ЄРДР від 06 липня 2016 року. Відповідно до довідки №561, виданої ККП «КК Східна» 30 травня 2016 року, [PERSON]Є разом з донькою [PERSON] проживає за адресою: [INFO]. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Згідно ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Таким чином, на підставі наданих доказів встановлено, що відповідач є винним у виникненні вищевказаної заборгованості зі сплати аліментів. Відповідно до ст.180, ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України батьки зобов'язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, одним із способів утримання, є стягнення аліментів за рішенням суду. Відповідно до статті 195 СК України заборгованість за аліментами присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається держаним виконавцем виходячи з фактичного заробітку (доходу), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не провадилося, або одержуваного ним на момент визначення розміру заборгованості. Якщо боржник у цей період та на час визначення заборгованості не працював, така заборгованість визначається виходячи із середньої заробітної плати для даної місцевості. Так, із розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, складеного державний виконавцем, вбачається, що боржник був звільнений 20 червня 2013 року з місця роботи, заборгованість останнього розраховувалася по середньомісячній заробітній платі в Донецькій області. Згідно зі ст.196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки ( пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Відповідно до п.2.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосуванням судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. З урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обовязку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Вказаний висновок суду узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду України по справі №6-94цс15 від 01 липня 2015 року, по справі №6-2022цс15 від 25 листопада 2015 року, по справі №6-300цс16 від 16 березня 2016 року. Таким чином сума неустойки за прострочення сплати аліментів на утримання дитини становить: за липень 2013 року 184,53 гривень року (заборгованість 595,25 гривень х кількість днів заборгованості 31 х 1%), за серпень 2013 року 178,25 гривень (575,00 гривень х 31 х 1%). Так само розраховуються інші періоди. Перевіряючи наданий позивачкою розрахунок неустойки за прострочення сплати аліментів у сумі 7712,90 гривень, суд приходить до висновку, що він проведений з урахуванням положень законодавства, в цілому відповідає практиці, та є коректним. З огляду на це, суд погоджується із вказаним розрахунком. Підсумовуючи наведене, суд вважає, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню неустойка за прострочення сплати аліментів у розмірі 7712,90 гривень, встановленому та доведеному під час розгляду справи. Оскільки будь-яких обставин, за яких можливо було б звільнити відповідача від неустойки за прострочення сплати аліментів суду не надано, тому суд вважає, що [PERSON] повинен понести відповідальність, передбачену ст.196 СК України, оскільки це буде відповідати насамперед інтересам дитини. Відповідно до ст.88 ЦПК України, з урахуванням того, що позивачка при поданні позовної заяви не сплачувала судовий збір, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 551,20 гривень, оскільки позовні вимоги мають майновий характер. На підставі ст.180-181, 196, СК України,

Outcome: approved