Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-12 00:00:00

Позивачка звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з зазначеним позовом до Відповідача та просить розірвати шлюб між нею, [PERSON], [INFO] та Відповідачем [PERSON], [INFO], що був зареєстрований 08 серпня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області, реєстраційний запис №59 в книзі реєстрації шлюбів 2008 року. Позивачка у позовній заяві і в судовому засіданні та її представник у судовому засіданні в обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що Позивачка та Відповідач перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 08 серпня 2008 p. у Відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області, про що в книзі реєстрації шлюбів 2008 р. зроблено актовий запис за № 59, та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER]. Від шлюбу Сторони мають двох малолітніх синів - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження від 25.02.2009 року серія [NUMBER] яке видане Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, про що в Книзі реєстрації народжень 2009 року було зроблено відповідний актовий запис за №287 та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження від 28.09.2010 року серія [NUMBER], яке видане Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, про що в Книзі реєстрації народжень 2010 року було зроблено відповідний актовий запис за №1220. Протягом останніх двох років сімейне життя між Сторонами поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім'ю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, такими як повага до дружини, піклування про створення в сім'ї доброзичливої сприятливої морально-психологічної атмосфери. З його ініціативи між Сторонами постійно виникають сварки, свідком яких нерідко стають їх діти, що негативно впливає на їх психічний стан та кожен раз спричиняє позивачці та дітям душевні страждання. З метою нав'язати Позивачці своє бачення проблемних питань, Відповідач іноді припускається до аморальних вчинків, допускає образи, що виражається в висловленні на її адресу нецензурних фраз, навіть в присутності малолітніх синів. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають в їх сім'ї, він не здатен підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім'ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги як передбачено вимогами ст.55 Сімейного кодексу України. Подальше спільне життя, примирення між Сторонами та збереження сім'ї не можливе. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечував, але звернувся із зустрічною позовною заявою, згідно до якої (т.1 а.с.58-63) просив: 1. У відповідності до ч.1 та 2 ст.93 Сімейного кодексу України, на підставі шлюбного договору (контракт, з додатковими умовами права призначення спадкоємців) від 02.08.08 року, розірвати шлюб між [PERSON] і [PERSON], який зареєстрований « 08» 08. 2008 р. у відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №59 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER]); 2. При прийнятті рішення врахувати умови шлюбного контракту, укладеного між Сторонами; 3. У відповідності до ч.1 та 2 ст.93 Сімейного кодексу України визначити місце проживання сина [PERSON], [INFO] - за адресою: [ADDRESS]; 4. У відповідності до ч.1 та 2 ст.93 Сімейного кодексу України визначити місце проживання сина [PERSON], [INFO] - за адресою: [ADDRESS]; 5. Визнати відсутність прав у [PERSON] проживати та претендувати на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS]; В подальшому Позивач за зустрічним позовом уточнив та доповнив свої позовні вимоги (т.3 а.с.198-199), та просить: 1. Розглянути питання мирової угоди за двома позовами сторін по справі з умов викладених у шлюбному договорі (контракт, з додатковими умовами права призначення спадкоємців) від 02.08.08 року, або збереження сім'ї та залишенням позову без розгляду; 2. Встановити самоуправство [PERSON] в частині самовільного викрадення малолітнього [PERSON] [INFO] з постійного місця проживання у м. Запоріжжя під час розгляду судом справи про розірвання шлюбу та визначення місця виховання двох хлопчиків; 3. За судовими рішеннями встановити, що дії [PERSON] суперечать захисту прав її дітей на житло у центрі м. Дніпропетровська за адресою [ADDRESS]; 4. У відповідності до п.4 ч.2 ст.7 ЦК та ст.162,163 СК України, зобов'язати [PERSON] на відновлення становища, яке існувало до порушення, тобто зобов'язати [PERSON] повернути на місце постійного проживання малолітнього [PERSON] [INFO] у м. Запоріжжя; 5. У відповідності до ч.1 та 2 ст.93 Сімейного кодексу України, на підставі шлюбного договору (контракт, з додатковими умовами права призначення спадкоємців) від 02.08.08 року, розірвати шлюб між [PERSON] і [PERSON], який зареєстрований 08.08. 2008 р. у відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №59 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER]); 6. У відповідності до ч.1 та 2 ст.93, 160 Сімейного кодексу України визначити місце проживання сина [PERSON], [INFO] за адресою: [ADDRESS] ([ADDRESS], м. Запоріжжя, 69005) за умовами шлюбного договору (контракт, з додатковими умовами права призначення спадкоємців) від 02.08.08 року; 7. У відповідності до ч.1 та 2 ст.93,160 Сімейного кодексу України визначити місце проживання сина [PERSON], [INFO] - за адресою: [ADDRESS] ([ADDRESS], м. Запоріжжя, 69005) за умовами шлюбного договору (контракт, з додатковими умовами права призначення спадкоємців) від 02.08.08 року; 8. Визнати порушення Службою у справах дітей Верхньодніпровської райдержадміністрації права [PERSON], зазначеного ч.3 ст.19 СК в частині розгляду заяви про визначення місця проживання дітей під час розгляду справи у Жовтневому районному суді м. Дніпропетровська за №201/305/13ц провадження 2/201/514/2013 «Про розірвання шлюбу на умовах шлюбного договору (контракт, з додатковими умовами права призначення спадкоємців) від 02.08.08 року та визначенням місця проживання дітей»; 9. Визнати порушення Службою у справах дітей Верхньодніпровської райдержадміністрації права [PERSON], зазначеного ч.5 ст.19 СК в частині ненадання висновків доцільності проживання дітей та невиконання судового рішення від 15.10.13 року в зазначеної частині; 10.Скасувати рішення комісії з питань захисту дитини при Верхньодніпровській районній Державній адміністрації від 25.02.14 року за № 14; 11.Визнати висновки Органу опіки та піклування Дмитрівської селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області та Верхньодніпровської районної Державної адміністрації недостатньо обґрунтованим, упередженими, постановленими ними без виклику [PERSON] на комісію та на підставі ч.6 ст.19 СК не погодитися з висновком Органу опіки та піклування; 12.Визначити порядок участі у вихованні та спілкуванні з малолітніми [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], наступним чином: - кожного місяця 2 тижня участь у виховані [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] бере [PERSON], 2 тижня у виховані [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] бере [PERSON]; - за домовленістю між батьками в улітку (червень , липень, серпень), місяць спільно відпочиває батько, місяць - мати. В обґрунтування зустрічних позовних вимог [PERSON] посилається на те, що він познайомився з [PERSON] на початку 2008 року. На той час вона навчалася ДХТІ, але була відрахована за легку та неадекватну поведінку, потім недовгий час працювала на великої кількості приватних підприємств м. Дніпропетровська та її звільняли під приводом скорочення штатів. Після їх знайомства, він, [PERSON] працевлаштував [PERSON] на Дніпропетровське підприємство «Біологічна фабрика», звідки її знову звільнили ще до закінчення іспитового терміну праці, та лише завдяки його, [PERSON], зусиллям, через 1,5 року [PERSON] поновили на роботі тільки завдяки тому, що вона була вагітна на час звільнення. 08.08.08 року Сторони одружилися. Перед одруженням з ініціативи [PERSON] з метою усунення у нього, [PERSON], сумніву в її почуттях до нього (різниця віку 23 роки) та щодо введення його в оману стосовно її почуттів, [PERSON] ініціювала складання шлюбного договору, котрий був засвідчений нотаріально. Після народження першого сина у 2009 році, зі слів [PERSON], [PERSON] дізнався, що по жіночої лінії у них в роду усі страждають на шизофренію. Особливо тяжкою формою прояву цієї хвороби страждала бабуся [PERSON] та перебувала на обліку в психіатричній лікарні, тому [PERSON] дуже раділа, що не народилася дівчинка. Не дивлячись на зазначений факт, на початку другої вагітності у 2010 році [PERSON] не зробила аборт, та [INFO] року у Сторін народився другий син. Після перших пологів у [PERSON] почастішали нервові та психічні зриви, які були присутні й під час вагітності. Він, [PERSON], зв'язував це з післяродовим психозом, тому на прохання дружини вони до психіатра не зверталися, так як тільки зазначення терміну «психіатр», викликало у неї черговий приступ істерії. Вона, закриваючись в ванній або в спальні билася в істерії (при цьому вона звинувачувала його, [PERSON], що він псує їй життя та вона живе з ним тільки для отримання спадщини на дітей, так як бажає поліпшити свої житлові у мови, в зазначений шлях придбати житло для себе та свого брата, який вже тривалий час знімає квартиру у м. Дніпропетровську та свого житла не має). Окрім того, [PERSON] систематично покидала житлове приміщення за адресою [ADDRESS], де вони проживали, забирала при цьому усі особисті речі. [PERSON] не піклувалася за своїми дітьми та він, [PERSON], майже протягом 3 років, щотижня з двома або з одним сином їздив до м. Запоріжжя піклуватися за своїм батьком, так як той є інвалідом 1 групи Великої Вітчизняної Війни та потребує піклування. Окрім того, він, [PERSON], відпочивав влітку майже 3 тижня з сином [PERSON] в селищі Киріловка у 2011 та 2012 роках та у м. Кастропіль влітку 2012 року, а молодшого сина дружна не відпускала та з ними їздити відмовлялася. Через те, що [PERSON] не займалася вихованням дітей, він, [PERSON], був змушений брати дітей з собою та водити їх в судові засідання по інших справах, де він приймав участь в різні суди м. Дніпропетровська. Восени 2012 року, після чергового приступу істерії [PERSON] поїхала на 2 дні у м. Вільногірськ до своїх батьків на збір яблук та після повернення їй стало зле. Вона звернулася до невропатолога та після тижневого лікування її на фоні чергової істерії, краще їй не стало та вона потрапила до 16 лікарні м. Дніпропетровська де перебувала на лікуванні тривалий час. У зв'язку з цим, під час її лікування, батько [PERSON] переїхав на тимчасове проживання до нього у м. Дніпропетровськ та допомагав йому піклуватися за двома його синами. Дружина неодноразово покидала лікарню для продовження навчання на курсах іноземної мови. Ніч вона проводила в житловому приміщені [PERSON] та стала звинувачувати [PERSON] в тому, що у неї через нього відкрилася стара виразка шлунку та з'явилися інші патологічні симптоми стану її здоров'я - тотальна алопеція голови тощо. Після таких звинувачень вона при батькові та при дітях погрожувала вбити його, [PERSON] Також після лікарні дружина стала приймати сильні заспокійливі лікарняні засоби та нейролептики, назву котрих вона від [PERSON] приховувала та тільки з їх прийомом вона трохи контролювала себе: не орала на дітей та на [PERSON] тощо. В кінцевому результаті все це призвело до того, що [PERSON] фактично кинула на нього, [PERSON], його старшого сина, зібрала усі свої речі та виїхала до місця своєї реєстрації та постійного мешкання у с. Посуньки Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Однак 01.12.12 року вона зі своїми батьками грубо ображаючи його, [PERSON] в присутності близьких йому людей, друзів малолітньої дитини, та мешканців багатоквартирного житлового будинку [ADDRESS] у м. Запоріжжя, доводячи до відома усіх цих людей свою навіяну та надуману своєю параноєю думку про те, що він, [PERSON], привіз свого старшого сина [PERSON], [INFO] до міста Запоріжжя з метою вбити його, намагалися викрасти сина. Зазначене доводить, що [PERSON] постійно нехтує сімейними цінностями, такими як повага до чоловіка, піклування про створення в сім'ї доброзичливої сприятливої морально-психологічної атмосфери. З загостренням психічної хвороби [PERSON], між Сторонами постійно виникали непорозуміння, свідком яких нерідко стають їх діти, що негативно впливає на їх психічний стан та кожен раз [PERSON] спричиняла йому, [PERSON] та дітям душевні страждання. З метою нав'язати йому, [PERSON], своє бачення сексуальної розбещеності, припускається до аморальних вчинків, допускає усні образи, що виражається в висловленні на його адресу нецензурних фраз, навіть в присутності їх синів. З самого початку шлюбу в їх стосунки втручалися батьки дружини, котрі спочатку запропонували йому, [PERSON], продати його дім у місті та віддати їм гроші на їх бізнес, переїхати до них у прийми та батрачити на їх «бізнес», а після відмови, він, [PERSON] став для них ворогом та вони усі 4 роки налаштовували [PERSON] проти нього, [PERSON] В останні два роки сімейне життя між Сторонами поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті сказалося на загострені поведінки [PERSON] за симптомами схожої з симптомами шизофренії. Відповідачка усе своє життя вела аморальний образ життя, займалась проституцією, знімалася в порно-сесіях та порно фільмах, а потім виставляла зазначене на загальний огляд та рекламу в Інтернеті в соціальних мережах Fasebook, Вконтакте, Оdnoklassniki, ICQ, Mail.ru, QIP, Twitter. Ці знімки він, [PERSON] знайшов в мережі Інтернету випадково: при введенні прізвища та імені [PERSON], пошукові системи дали посилання на різні сайти порнографічного характеру та сайти, які рекламують проституцію. Іноді [PERSON] подобалось фотографуватися на фоні дітей, котрі страждають та плачуть. Це доводить, що [PERSON] не розуміє сутності проблем сімейного життя, які виникають в їх сім'ї, вона не здатна підтримувати нормальну моральну атмосферу у сім'ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги як передбачено вимогами ст.55 Сімейного кодексу України. Усі збереження та сукупний дохід їх сім'ї [PERSON] витрачала на свої прикраси та потреби (щорічно 4 роки сплачувала по 6 тисяч гривен сімейною - соціального доходу за своє власне навчання), про що свідчать перекази за навчання з соціальної картки та пенсійної картки батька [PERSON] Протягом останнього часу (більше півроку) [PERSON] взагалі самоусунулася від необхідності матеріально забезпечувати свою сім'ю. За останній рік соціальні кошти взагалі не надавала для потреб сім'ї витрачала їх на себе, на своє лікування та купівлю париків. Шлюбні відносини між Сторонами припинені з 24.11.12 року. Спільне господарство не ведеться. Між Сторонами не досягнуто угоди про утримання дітей. Так як їх сім'я проживала інколи (4-5 місяців на рік) разом за адресою [ADDRESS] в двохкімнатнім квартирі жилою площею 56 кв.м., що належала йому, [PERSON], а потім його батьку [PERSON] на праві приватної власності. Сам же [PERSON] з 2006 р. зареєстрований за адресою [ADDRESS], там же зареєстрований і [PERSON], [INFO] з 2009 року, а [PERSON] [INFO] взагалі ніде не зареєстрований. [PERSON] зареєстрована та постійно мешкала за адресою [ADDRESS] Верхньодніпровського району Дніпропетровської області у своїх родичів та власного житла не має. Виходячи з цього, діти Сторін повинні проживати разом з ним, [PERSON], в квартирі, що належить йому та його батькові на праві приватної власності за адресою [ADDRESS]. Він, [PERSON], любить своїх синів та спроможний забезпечити їх усім необхідним. [PERSON] ж незаконно забрала дитину [PERSON], [INFO] з місця його проживання з батьком за адресою [ADDRESS], коли спір між Сторонами щодо місця проживання їх дітей ще не був вирішений судом, тому Позивач, як батько, має право вимагати відібрання малолітньої дитини від [PERSON] Окрім того, на думку [PERSON], комісія з питань захисту дитини при Верхньодніпровській районній Державній адміністрації прийняла нічим немотивоване рішення від 25.02.14 року за № 14 щодо місця проживання дітей сторін. Позивачка за первинним позовом проти задоволення зустрічних позовних вимог, окрім вимоги про розірвання шлюбу, заперечувала, вважає, що місце проживання спільних дітей Сторін має бути визначено з нею за адресою її мешкання [ADDRESS], а [PERSON] встановлено порядок участі у їх вихованні та спілкуванні з дітьми наступним чином: кожна остання неділя місяця з 11.00 год. до 13.00 год. за місцем мешкання дітей. Представник [PERSON] підтримала думку своєї довірительки. Прокурор вважає за необхідне в задоволенні зустрічних позовних вимог, окрім вимоги про розірвання шлюбу, - відмовити, щодо участі [PERSON] у вихованні дітей погоджується із думкою [PERSON] Решта учасників розгляду справи надіслали до суду клопотання про її розгляд без присутності їх представників, просять винести рішення з врахуванням інтересів дітей. По справі за ініціативою відповідача за первинним позовом допитано свідка [PERSON], який пояснив, що давно товаришує з [PERSON], часто, майже кожен тиждень, бував у нього вдома в гостях за адресою: [ADDRESS], де останній проживав разом з дружиною [PERSON] Свідок охарактеризував [PERSON] як порядну та чемну людину, яка не має шкідливих звичок. Свідок жодного разу не чув від [PERSON] грубощів, або лайки. Свідок також позитивно охарактеризував і [PERSON], зазначив, що вони обоє дуже добре ставляться до своїх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Вислухавши Сторони, прокурора та свідка, дослідивши докази, надані Сторонами по справі з увагою на їх належність, допустимість та взаємний зв'язок між ними, судом встановлено такі обставини та визначені відповідні до них правовідносини: Сторони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 08 серпня 2008 p. у Відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області, про що в книзі реєстрації шлюбів 2008 р. зроблено актовий запис за № 59, та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (т.1 а.с.7). 08.08.2008 р. Сторони уклали нотаріально посвідчений шлюбний договір, за умовами якого, передбаченими у п.38, у разі окремого проживання Сторін, їх діти мають проживати за їх домовленістю та Сторони зобов'язуються не чинити перешкод одна одній у спілкуванні з дітьми (т.1 а.с.30-37). Від шлюбу Сторони мають двох малолітніх синів - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження від 25.02.2009 року серія [NUMBER] яке видане Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, про що в Книзі реєстрації народжень 2009 року було зроблено відповідний актовий запис за №287 (т.1 а.с.8 зворот) та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження від 28.09.2010 року серія [NUMBER], яке видане Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, про що в Книзі реєстрації народжень 2010 року було зроблено відповідний актовий запис за №1220 (т.1 а.с.8). На теперішній час Сторони припинили шлюбні відносини, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, вважають подальше спільне життя та примирення неможливим - цей факт визнано Сторонами та відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України, він доказуванню не підлягає. Дана справа розглядалася з 10.01.2013 року по 13.13.2104 р., фактично цей час було надано Сторонам для примирення, але примирення не відбулося, та це свідчить про те, що сім'я Сторін остаточно розпалася. Згідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON], він має задовільні умови для проживання та утримання дітей за адресою [ADDRESS] (т.1 а.с.26 т.2 а.с.47). Згідно до акту квартального комітету від 24.12.2012 р., [PERSON] виїхала з зазначеної адреси, забравши з собою дитину [PERSON], [INFO] (т.1 а.с.28 т.2 а.с.61). Згідно до акту ОСМД «Сталь-3», [PERSON] зі своїми батьками в ніч з 01 на 02 грудня 2012 р. силою намагалися відібрати у [PERSON] дитину [PERSON], [INFO] з адреси [ADDRESS], де вони мешкали (т.1 а.с.27). Згідно до акту обстеження побутових умов, умови проживання за цією адресою задовільні, є усе необхідне для утримання та виховання дітей (т.2 а.с.181-182, 199, 230). Згідно довідки ОСМД «Сталь-3», станом на 27.03.2013 р. за вказаною адресою проживали батько [PERSON] - інвалід 1 групи ВВВ [PERSON] однією сім'єю з сином [PERSON] та онуком [PERSON], [INFO] (т.1 а.с.29, 104 т.2 а.с.26, 36-37, 49). Згідно довідки пенсійного фонду, батько [PERSON] з липня 2012 р. по лютий 2013 р. отримував пенсію 4246 грн. на місяць (т.2 а.с.27, 156). Згідно до актів обстеження побутових умов, умови проживання за цією адресою задовільні, є усе необхідне для утримання та виховання дітей (т.2 а.с.48, 175). [PERSON] з 07.08.2013 р. працює електриком в ТОВ «АВР» (т.2 а.с.17), за місцем мешкання за адресою [ADDRESS] та [ADDRESS] характеризується позитивно (т.2 а.с.18-19, т.3 а.с.196), мав акредитацію у прес-службі Верховної Ради України VI скликання та на засіданні місії ОБСЕ у м. Києві 5-9 липня 2007 р., був обраний головою дільничної виборчої комісії №121200 на виборах Президента України 25.05.2014 р. (т.2 а.с.20, т.3 а.с.194-195). У приватній власності має квартиру за адресою [ADDRESS] (т.2 а.с.21-23, 151-152). 24.05.2013 р. територіальним відділом освіти, молоді та спорту Орджонікідзевського району м. Запоріжжя видано направлення [PERSON], [INFO] для зарахування до дошкільного навчального закладу №162 (т.2 а.с.30), а згідно до протоколу засідання психолого-медико-педагогічної консультації №1304 від 08.05.2013 р., він мав порушення мовлення та опорно-рухового апарату та йому рекомендоване корекційно-розвиткове навчання за програмою компенсуючої групи, спостереження ортопеда (а.с.31). Згідно до довідки комунального закладу освіти «Ясла-садок №164» м. Дніпропетровськ, черга на влаштування в цей заклад дитини [PERSON], [INFO], зберігається (т.2 а.с.148). Згідно довідки ОСМД «Сталь-3», станом на 29.12.2013 р. діти Сторін за адресою [ADDRESS], не проживають (т.3 а.с.17). Згідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї [PERSON], ці умови за адресою: [ADDRESS] задовільні, є усе необхідне для утримання та виховання дітей (т.2 а.с.116, 171). За вказаною адресою окрім [PERSON] на теперішній час проживають її батьки та обоє її синів (т.2 а.с.164-165). Діти влаштовані в дошкільний дитячий заклад у м. Вільногірську, характеризуються позитивно (т.2 а.с.167- 170). [PERSON] з місця мешкання характеризується позитивно (т.2 а.с.166), до кримінальної відповідальності не притягувалася (т.2 а.с.172), з 20.01.2014 р. працює головним ревізором-інспектором Вільногірського відділення Верхньодніпровської ОДПІ та отримує середню зарплату на рівні 1482 грн. на місяць (т.3 а.с.153-154). За місцем робити характеризується позитивно (т.3 а.с.155). Згідно до лікарських документів, [PERSON] страждає на алопецію незрозумілого ґенезу, гастродуоденіт (т.1 а.с.38, 39 т.2 а.с.54), в той же час, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря нарколога не перебуває (т.2 а.с.68). Згідно до рішення комісії з питань захисту прав дитини при Верхньодніпровській районній державній адміністрації №11 від 25.02.2014 р., місце проживання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] визначено разом з матір'ю - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (т.3 а.с.54), аналогічної думки дійшов й Орган опіки та піклування Дмитрівської сільської ради Верхньодніпровського району у своєму висновку від 12.06.2014 р. (т.3 а.с.204). Окрім того, [PERSON] надала негативну характеристику на [PERSON], підписану його сусідами з будинку [ADDRESS] (т.2 а.с.173), але останній стверджує, що це є помстою підписантів за його вимоги щодо утримання прилеглої до будинку території у належному санітарному стані, що підтверджується фотоматеріалами та його заявами з цього приводу в органи міліції (т.2 а.с.210-212). З місця ж проживання за адресою [ADDRESS], та квартальним комітетом за адресою [ADDRESS], [PERSON] характеризується позитивно (т.2 а.с.208, 209). Правовідносини, що виникли між сторонами, законодавчо врегульовані наступним чином: Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.2 ст.104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2, 3 ст.115 СК України, рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Розірвання шлюбу, здійснене органами державної реєстрації актів цивільного стану, засвідчується Свідоцтвом про розірвання шлюбу, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч.1-5 ст.150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ч.1 ст.151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Відповідно до ч.1 ст.152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ст.153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч.1,2 ст.154 СК України, батьки мають право на самозахист своєї дитини, повнолітніх дочки та сина. Батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень. Відповідно до ч.1,2 ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.1,2 ст.159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Відповідно до ч.1,2 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Нормами Принципу 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року встановлено, що дитині законом, або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. Частиною 1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Аналізуючи та оцінюючи досліджені у судовому засіданні докази по справі у їх сукупності та співставленні між собою з увагою на їх належність та допустимість, застосовуючи до обставин, які вони доводять та до спірних правовідносин наведені законодавчі норми, суд виходить з наступного: Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. У відповідності до положень статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В даному випадку, з аналізу наданих доказів, суд дійшов висновку про те, що Сторони припинили шлюбні відносини з причин несумісності характерів, різних поглядів на життя, тривалий час спільного господарства не ведуть, сумісного бюджету не мають, примирення не можливе. Приймаючи до уваги, що сім'я Сторін в розумінні ч.2 ст.3 СК України фактично припинила своє існування, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Позивачки та, відповідно, позовні вимоги Відповідача, викладені ним у зустрічній позовній заяві в частині розірвання шлюбу, є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Що стосується визначення місця проживання дітей Сторін, то суд, застосовуючи до спірних правовідносин вищенаведені законодавчі норми та виходячи з принципу рівності прав та обов'язків батьків щодо своїх дітей, дійшов висновку про можливість часткового задоволення зустрічних позовних вимог в цьому питанні. Враховуючи наявність документального підтвердження належності умов для проживання, утримання та виховання дітей як за адресою проживання матері, так і за адресою проживання батька, можливість забезпечити дошкільну підготовку та виховання дітей у відповідних дитячих навчальних закладах, позитивні характеристики обох батьків, можливість Сторін матеріально утримувати дітей та їх обопільне бажання виховувати своїх дітей, суд вважає за можливе визначити місце проживання дитини [PERSON], [INFO] разом з матір'ю - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] а місце проживання дитини [PERSON], [INFO], разом з батьком - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS], тобто за адресами, де ці діти й залишилися проживати після фактичного розірвання шлюбних відносин Сторін. При цьому суд не приймає до уваги негативну характеристику на [PERSON], дану його сусідами та залучену до справи [PERSON], оскільки вона не є офіційною та спростовується поясненнями [PERSON] щодо її мотивації із посиланням на документальні джерела. Також суд не приймає до уваги й посилання [PERSON] на розбещеність [PERSON], виражену в її Інтернет-діяльності, оскільки така діяльність стосуються лише її особисто та вона не є доказом негативного відношення [PERSON] до своїх дітей. Також не бере суд до уваги й посилання [PERSON] на наявність захворювань у [PERSON], оскільки документально підтверджені захворювання не мають відношення до її спроможності виховувати своїх дітей, а ствердження про наявність у неї психічних захворювань, які б цьому заважали, мають форму припущень, які не можуть бути покладені в основу прийняття рішення в силу ч.4 ст.60 ЦПК України, згідно до якої доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з цього, суд вважає за можливе, на підставі ч.6 ст.19 СК України, не погодитися з вищезгаданим рішенням комісії з питань захисту прав дитини при Верхньодніпровській районній державній адміністрації №11 від 25.02.2014 р. та залученим до справи висновком Органу опіки та піклування Дмитрівської сільської ради Верхньодніпровського району від 12.06.2014 р. стосовно визначення місця проживання дітей Сторін лише з їх матір'ю, оскільки, на думку суду, вони є недостатньо обґрунтованими. Що ж стосується участі у вихованні дітей, які проживатимуть окремо від батьків, то суд також виходить з принципу рівності їх прав та обов'язків по відношенню до усіх своїх дітей, а також враховує права братів на спілкування між собою. Тому вважає за можливе визначити порядок участі Сторін у вихованні їх дітей, що проживатимуть окремо від них у такий спосіб, щоб він унеможливлював будь-які перешкоди в реалізації цих прав та виконанні відповідних обов'язків та враховував права братів на спілкування між собою. Такий спосіб виховання дітей не суперечить чинному законодавству та узгоджується з вищезгаданими умовами шлюбного договору, укладеного між Сторонами при реєстрації шлюбу. В той же час, така участь у вихованні окремо проживаючих дітей та спілкування з ними, не може реалізовуватись всупереч інтересам цих дітей, та має враховувати їх звичайний розпорядок дня. Тобто, участь у вихованні дітей, як-то: спільні прогулянки, ігри, зайняття спортом, розвиток мистецьких здібностей дітей, підготовка до шкільного навчання тощо, не можуть проводитися батьками у час, необхідний для відпочинку дітей, сну, під час перебування дітей в дошкільних навчальних закладах, якщо це не передбачено розкладом роботи цих закладів тощо. Стосовно решти позовних вимог, викладених у зустрічних позовних заявах, суд дійшов висновку про необхідність відмови в їх задоволенні, оскільки більшість цих вимог стосується оспорювання [PERSON] діяльності органів влади та місцевого самоврядування та вони мають розглядатися в порядку адміністративного судочинства, оскільки у відповідність до ст.16 ЦПК України, не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом. Вимога ж про негайне повернення дитини [PERSON], [INFO] до місця проживання батька [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] задоволенню не підлягає, оскільки місце проживання цієї дитини є предметом спору та питання про передачу її [PERSON] має вирішуватись у порядку виконання судового рішення по даній справі у разі, якщо рішення про визначення місця проживання [PERSON], [INFO] з [PERSON], вступить в законну силу. Вимога про визнання відсутності прав у [PERSON] проживати та претендувати на нерухоме майно за адресою [ADDRESS] має вирішуватися у разі заявлення останньої відповідних претензій на це майно. Наразі ж таких претензій [PERSON] не висуває, відповідно, відсутній і спір між Сторонами з цього приводу. А як вже згадувалося раніше, у відповідність до ч.1 ст.15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Тобто, при відсутності спору навколо права [PERSON] проживати та претендувати на нерухоме майно за адресою [ADDRESS], відповідна позовна вимога [PERSON], викладена ним у зустрічній позовній заяві, має бути залишена без розгляду. Визначаючись в питанні розподілу судових витрат, суд вважає за можливе покласти ці витрати на рахунок Сторін, оскільки їх позовні вимоги в частині вимог про розірвання шлюбу співпадають, а решта позовних вимог по зустрічному позову підлягає задоволенню частково. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 11, 15, 16, 29 ЦК, ст.ст. 141, 150-155, 159, 161 СК України, ст.ст. 10, 11, 15, 57-64, 88, 158, 159, 212-215 ЦПК України, -

Outcome: partial