Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до Чернятинської сільської ради Калинівського району Вінницької області про тлумачення заповіту та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 15 квітня 2004 року померла [PERSON], з якою вона проживала в [INFO]. Після її смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,4057 га, розташовану на території Чернятинської сільської ради Калинівського району Вінницької області, яка належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ВН №050256, виданого першим заступником голови районної державної адміністрації 30.08.2002 року на підставі рішення Калинівської районної державної адміністрації від 19.08.2002 року №238 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №300. За життя 20.01.2003 року [PERSON] склала заповіт, в якому зазначила про те, що на випадок своєї смерті робить таке розпорядження: державний акт на право приватної власності на землю серії І-ВН №050256 від 30.08.2002 року заповідає у спадщину [PERSON]. Заповіт посвідчений секретарем Чернятинської сільської ради та зареєстровано в реєстрі за №10. На день смерті заповідача заповіт не змінено і не відмінено. Спадщину після смерті [PERSON] вона прийняла у відповідності до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України. Крім неї інших спадкоємців на майно померлої немає. Однак, оформити своїх спадкових прав в нотаріальній конторі вона не має можливості, оскільки у заповіті предметом спадкування вказано державний акт на право приватної власності на землю, а фактично предметом спадкування є земельна далінка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. На підставі вищевикладеного, вважає, що за своїм змістом розпорядження спадкодавиці [PERSON] було спрямоване на те, щоб заповісти їй земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала їй на підставі державного акту вказаного в заповіті. За вказаних обставин, вона вимушена звертатись в суд з даним позовом. Позивачка в судове засідання не зявилася, однак в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, згідно довідки №143 від 28.03.2017 року виконавчий комітет Чернятинської сільської ради Калинівського району Вінницької області позов визнає, просить справу розглянути без представника сільської ради. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засідання з достовірністю встановлено, що 15 квітня 2004 року померла [PERSON], з якою позивачка проживала в [INFO]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,4057 га, розташовану на території Чернятинської сільської ради Калинівського району Вінницької області, яка належала померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ВН №050256, виданого першим заступником голови районної державної адміністрації 30.08.2002 року на підставі рішення Калинівської районної державної адміністрації від 19.08.2002 року №238 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №300. За життя 20.01.2003 року [PERSON] склала заповіт, в якому зазначила про те, що на випадок своєї смерті робить таке розпорядження: державний акт на право приватної власності на землю серії І-ВН №050256 від 30.08.2002 року заповідає у спадщину [PERSON] (після шлюбу Ланц) [PERSON]. Заповіт посвідчений секретарем Чернятинської сільської ради та зареєстровано в реєстрі за №10. На день смерті заповідача заповіт не змінено і не відмінено. Спадщину після смерті [PERSON] позивачка прийняла у відповідності до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України, що підтверджується відміткою про реєстрацію в її паспорті та довідкою №91 від 22.02.2017 року виконавчого комітету Чернятинської сільської ради Калинівського району Вінницької області. Крім позивачки інших спадкоємців на майно [PERSON] немає. Однак, оформити своїх спадкових прав в нотаріальній конторі позивачка не має можливості, оскільки у заповіті предметом спадкування вказано державний акт на право приватної власності на землю, а фактично предметом спадкування є земельна далінка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. За своїм змістом розпорядження спадкодавиці [PERSON] було спрямоване на те, щоб заповісти позивачці земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала їй на підставі державного акту вказаного в заповіті. Встановленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, повязані із спадкуванням, які регулюються нормами Цивільного кодексу України. Так, згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Частинами першою та другою статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (частина перша статті 1221 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом, зокрема, можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї. Частиною другою статті 1256 ЦК України передбачена можливість тлумачення заповіту судом, яке здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу. Відповідно до статті 213 ЦК України на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Відповідно до статей 10, 57-60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно зі статтями 11 та 212 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом установлено, що позивачка не може оформити спадщину по заповіту після смерті [PERSON], оскільки у заповіті предметом спадкування вказано державний акт на право приватної власності на землю, а фактично предметом спадкування є земельна далінка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала їй на підставі державного акту вказаного в заповіті. Отже суд вважає, що з метою захисту права позивачки на оформлення спадщини, слід розтлумачити зміст заповіту, складеного [PERSON] 20.01.2003 року на користь позивачки. При цьому, здійснюючи тлумачення змісту заповіту, суд виходить із такого. Тлумачення судом змісту заповіту не повинно змінювати волі спадкодавця, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права спадкодавця щодо розпоряджання його майном. Тлумачення змісту заповіту є лише інструментом з'ясування волі спадкодавця, а отже, суд, здійснюючи тлумачення змісту заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю спадкодавця. Як зазначалося вище, згідно зі статтями 1216 та 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Отже, право власності на земельну ділянку площею 3,4057 га, розташовану на території Чернятинської сільської ради Калинівського району Вінницької області, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, у [PERSON] виникло після одержання нею державного акту на право приватної власності на землю серії І-ВН №050256, виданого першим заступником голови районної державної адміністрації 30.08.2002 року на підставі рішення Калинівської районної державної адміністрації від 19.08.2002 року №238 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №300. Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (частини перша та друга статті 1236 ЦК України). Таким чином, оскільки на час складання заповіту на вказаний вище державний акт на підставі якого [PERSON] належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,4057 га, розташована на території Чернятинської сільської ради Калинівського району що розташована на території Чернятинської сільської ради Калинівського району Вінницької області, очевидним є те, що складаючи заповіт на користь позивачки, [PERSON] заповідала їй саме земельну ділянку, власницею якої вона була. Враховуючи, що відповідач позовні вимоги визнав, тому відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За вказаних обставин суд вважає за можливе розтлумачити заповіт та визнати за позивачкою, як спадкоємицею за заповітом право власності на спадкове майно після смерті [PERSON], яка померла 15.04.2004 року в с.Чернятин Калинівського району Вінницької області. На підставі викладеного та

Outcome: approved