Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 09 листопада 1996року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ізмаїльської міської Ради народних депутатів Одеської області, актовий запис №509, мотивуючи тим, що вони не проживають разом та спільне господарство не ведуть з тих підстав, що через деякий час після реєстрації шлюбу між ними стали виникати протиріччя з різних питань, з'ясувалось, що вони мають несумісні характери та різні погляди на сімейне життя, вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Вважає примирення неможливим. Позивачка звернулася до суду з позовними вимогами до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей - [PERSON], [INFO] народження, в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно до досягнення дитини повноліття, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та [PERSON], [INFO] народження, в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно до досягнення дитини повноліття, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, мотивуючи тим, що діти проживають з нею та знаходяться на її утриманні, відповідач в добровільному порядку аліменти на утримання дітей не надає. Просить допустити негайне виконання рішення суду в межах платежу за один місяць. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 3 ст. 109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Відповідно до ст.180 СК України батьки повинні утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно п.п.2,3 ч.1, ч.2 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно до ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. В судовому засіданні встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі з 09 листопада 1996року, від шлюбу є діти - [PERSON], [INFO] народження, що підтверджено свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 26 листопада 1996року та [PERSON], [INFO] народження, що підтверджено свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 11 серпня 2003року, які залишаються проживати з позивачкою. Згідно довідки про склад сім'ї від 16 червня 2014року діти проживають з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Шлюбно-сімейні стосунки сторони не підтримують та спільне господарство не ведуть з тих підстав, що через деякий час після реєстрації шлюбу між ними стали виникати протиріччя з різних питань, з'ясувалось, що вони мають несумісні характери та різні погляди на сімейне життя, вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Спору щодо розподілу спільного майна немає. Оскільки сторони однією сім'єю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, суд вважає за можливе шлюб розірвати. Враховуючи викладене, суд доходить до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані і повинні бути задоволені. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах платежу за один місяць. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача судові витрати.

Outcome: approved