Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про визначення часток майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, у якому просить визначити Ѕ частину майна, що є спільним майном подружжя. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 04.06.2005 року по 2012 року перебувала у шлюбі з відповідачем. В подальшому 25.01.2020 року повторно зареєстрували шлюб. Під час реєстрації першого шлюбу у 2007 році на ім`я [PERSON] був придбаний житловий будинок з господарськими будівлями, що розташовані в [ADDRESS] ). Посилаючись на те, що відповідач у добровільному порядку відмовляється визначити частку позивача у спільному майні подружжя, в зв`язку з чим, просила визначити, що їй належить 1/2 частина майна, а саме: житлового будинку з господарськими спорудами , що розташований в [ADDRESS] ( [ADDRESS] ) загальною площею 32,9 кв.м., житлова площа 11,3 кв.м., що є спільним майном подружжя. Позивач в судове засідання не з`явилася, суду надала заяву про підтримання позову та розгляд справи у її відсутності. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, повідомлена належним чином, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без її участі, позов підтримала та просила заодовльнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, суду надано заяву про визнання позову та розгляд справи у його відсутность. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до норми ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності Згідно з нормою ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Судом встановлено, що 04.06.2005 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб Веприцькою сільською радою Гадяцького району Полтавської області, актовий запис №3, відповідно до свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] (а.с.4). Під час шлюбу, згідно з договором купівлі-продажу від 21.03.2007 року, на ім`я [PERSON] був придбаний житловий будинок з господарськими будівлями у [ADDRESS] , який в цілому складається з житлового будинку А-1, житловою площею 11,3 кв.м., загальною площею 32,9 кв.м., літньої кухні Б, навісу б, сараю В, погреба в, вбиральні Г, колодязя №1,огорожі, хвіртки №2-4 (а.с.6). 09.12.2011 року на ім`я [PERSON] видано Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0388 га (а.с.9). Право приватної власності на вказане майно зареєстровано за відповідачем [PERSON] і знаходиться в його володінні, що підтверджується витягом №14143970 від 04.04.2007 року щодо реєстрації права власності на нерухоме майно, від 04.04.2007 року серія ССС №512428 (а.с.7). Згідно до витягу з Державного реєстру правочинів №3716620 від 21.03.2007 року, виданого приватним нотаріусом Полтавського району Москівцем В.А., основним документом правочину є договір купівлі-продажу, номер у реєстрі нотаріальних дій: 860, посвідченого приватним нотаріусом Москівцем В.А. 21.03.2007 року, бланк: ВЕЕ 612185, предметом правочину є житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкту у РПВН: 18091346, набувачем є відповідач [PERSON] (а.с.8). Надалі позивач та відповідач розлучилися в 2012 році та знову зареєстрували шлюб 25.01.2020 року Подільським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), про що було зроблено відповідний запис за №19, відповідно до свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] (а.с.10). Оскільки спірне нерухоме майно придбано сторонами в період шлюбу, то воно є їх спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. З роз`яснень п. 23 Постанови Пленуму ВС України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Пунктом 30 вказаної вище Постанови передбачено, що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідністю взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст.65 СК України. Згідно ст. 60, ч. 1 ст. 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 64 СК України дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Договір про відчуження одним із подружжя на користь другого з подружжя своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя може бути укладений без виділу цієї частки. Статтею 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Згідно ст. 68 СК України розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Статтею 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Співвласники, відповідно до вимог ст. 370 ЦК України мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст. 364 цього Кодексу. Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Таким чином, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню в повному обсязі. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved