Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-06 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із вказаним позовом, посилаючись в його обґрунтування на те, що 14 лютого 2013 року між нею на відповідачем було укладено шлюб, під час якого народився син, [PERSON] , [INFO] . Натомість, на підставі рішення суду від 25 червня 2015 року шлюб між сторонами було розірвано. З того часу відповідач не бачив дитину жодного разу, матеріальної допомоги на утримання сина не надає, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не дбає про його нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей у порушення закону. Позивачка 6 серпня 2020 року уклала шлюб із [PERSON] , з яким разом проживає у м. Варшава Польща, де спільний для сторін по справі син, [PERSON] , навчається в школі, має додаткові заняття англійської мови та друзів. Оскільки відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, то просила суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно сина, [PERSON] , [INFO] . У судове засідання позивачка, [PERSON] , не з`явилась, надавши суду заяву з проханням вирішити спір у її відсутність. В судовому засіданні представник позивачки, [PERSON] , на задоволенні заявлених позовних вимог наполягала, не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення. Додавала, що рішення про вибір прізвища сина позивачки, [PERSON] , був зумовлений наявністю кримінальної справи відносно [PERSON] . Підтверджувала при цьому, що у 2014 році відповідач виїхав до Росії, після чого контакт із ним був втрачений. Де може перебувати [PERSON] їй невідомо. За останні сім років відповідач жодного разу не бачився та не спілкувався зі своїм сином, [PERSON] , не надаючи дитині жодної допомоги. Натомість позивачка одружилась у 2020 році та переїхала жити зі своїм чоловіком до м. Варшава, Польща, де у неї народилась від другого шлюбу дитина, а [PERSON] разом із [PERSON] мешкає у новій родині позивачки. Просила суд задовольнити позов. Відповідач, [PERSON] , у судове засідання не з`явився за невідомих суду причин повторно, будучи повідомленим про час та місце слухання справи належним чином, не надавши суду заяву з проханням вирішити спір у його відсутність. Представник третьої особи, Мамаєва С. В. , у судове засідання не прибула, надавши суду заяву з проханням вирішити спір за відсутності представника Органу опіки та піклування виконкому Маріупольської міської ради, максимально врахувавши інтереси малолітньої дитини. За ч. 4 ст. 223 ЦПК суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, допитавши свідків та дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що поданий позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. На підставі ч. 2, 3 ст. 150 Сімейного кодексу України (далі за текстом рішення - СК) батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. За ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці, а також несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Суд встановив, що за свідоцтвом про народження, виданим 26 березня 2014 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 245, вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , батьками якого вказані [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до рішення від 25 червня 2015 року Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області вбачається, що шлюб, укладений 14 лютого 2013 року між [PERSON] та [PERSON] , було розірвано. При цьому у позовній заяві про розірвання шлюбу, поданій [PERSON] , вбачається, що останній не проживав із [PERSON] з лютого 2014 року, тобто ще до народження спільної дитини. За судовим наказом, виданим 16 жовтня 2018 року Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя Донецької області, з [PERSON] було на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина, [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від заробітку до досягнення дитиною повноліття. На підставі довідки державного виконавця Лівобережного відділу ДВС у м. Маріуполі від 21 липня 2021 року за виконавчим листом відповідач перед позивачкою має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 72667,67 грн. Відповідно до характеристики, наданій 22 червня 2021 року НЗКТ «Ясла-садок № 142 «Умка», вбачається, що [PERSON] , [INFO] , відвідував вказаний навчальний заклад з 11 травня 2017 року до 29 липня 2020 року, до якого батько жодного разу не з`являвся та не приймав участі у дошкільному житті дитини. За актом обстеження умов проживання від 20 червня 2020 року, складеного представниками НЗКТ «Ясла-садок № 142 «Умка», вбачається, що по [ADDRESS] [PERSON] , [INFO] , мешкав разом із матір`ю, [PERSON] , та бабусею, [PERSON] , які займалися навчанням дитини, та де створені були усі необхідні умови для розвитку на навчання [PERSON] . Згідно із свідоцтвом про шлюб, виданим 6 серпня 2020 року Лівобережним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану, актовий запис № 236, вбачається, що 6 серпня 2020 року [PERSON] одружилась із [PERSON] . Свідок [PERSON] вказувала в суді, що [PERSON] є її племінницею, а [PERSON] є донькою [PERSON] . Зазначала, що [PERSON] із [PERSON] жили разом недовго, після чого розлучились. При цьому [PERSON] влітку 2014 року виїхав в невідомому напрямку, після чого на зв`язок не виходив, доля якого невідома. За цей час він жодного разу не цікавився своїм сином, [PERSON] , а також не спілкувався із позивачкою. Свідок [PERSON] вказував суду, що він знає родину [PERSON] , бо знайомий із [PERSON] останні 15 років, яка мешкала менше двох років із відповідачем у шлюбі, під час якого народився син, [PERSON] . Вказував, що він востаннє спілкувався із [PERSON] сім років потому, після чого відповідач зник та він його більше не бачив та не чув, де він може бути. Додавав, що весь цей час син сторін, [PERSON] , мешкав із матір`ю, [PERSON] , та бабусею, [PERSON] . Натомість, відповідач за цей час не надавав допомоги своєму сину та не виходив із ним на зв`язок. На підставі висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 7 жовтня 2021 року вбачається, що за рішенням комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Маріупольської міської ради від 21 вересня 2021 року встановлено, що [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов`язків з виховання, навчання та утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , однак орган опіки та піклування вважав доцільним остаточне рішення щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] , 2014 р. н., залишити на розсуд суду. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно із п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 3 «Конвенції про права дитини» від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. В судовому засіданні було встановлено, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки зі своїм сином не спілкується, не відвідує його, не приймає участі у його вихованні, не цікавиться здоров`я, життям, інтересами дитини, а також ухиляється від утримання малолітнього [PERSON] . Враховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку, що [PERSON] не виконує своїх батьківських обов`язків відносно малолітнього [PERSON] , що свідчить про підтвердження підстав обґрунтування позову [PERSON] , які передбачені п. 2 ч. 1 ст. 164 СК, оскільки відповідач, будучи батьком малолітнього [PERSON] , протягом тривалого проміжку часу не піклується своїм сином, не займається його вихованням, не надаючи належної матеріальної допомоги на утримання дитини, чим фактично від участі у вихованні малолітньої дитини відмовився. Таким чином суд, приділяючи першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів малолітньої дитини, для реалізації її прав та дотримання її інтересів, дійшов висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина, [PERSON] . За ст. 141 ЦПК з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню понесені останньою судові витрати при зверненні до суду із вказаним позовом в сумі 908 грн.

Outcome: approved