Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-29 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення додаткових витрат на дитину, посилаючись на те, що у січні 2002 року вона, [PERSON] , [INFO] , уклала шлюб з [PERSON] [INFO] , який вони зареєстрували 04.01.2002 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Новоархангельського районного управління юстиції Кіровоградської області, про що зроблений актовий запис № 1. У шлюбі у них народилася дитина: [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 24 липня 2002 року. З лютого 2019 року шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися. З дитиною спілкування ним також зведено до мінімуму. Дочка проживає разом з позивачкою. Спочатку відповідач передавав або ж переказував на картковий рахунок позивачки незначні кошти для утримання дитини, проте останнім часом він ухиляється від обов`язку утримувати дочку, вишукуючи для цього найрізноманітніші причини, тим самим змушуючи позивачку постійно нагадувати йому, що він є батьком, а його дитина потребує принаймні матеріальної підтримки. Наразі судом вирішується спір про розірвання шлюбу між позивачкою та відповідачем, а також про стягнення з останнього аліментів на утримання дитини. Дочка з 2017 року є студенткою Міжнародного гуманітарного університету, денна форма навчання, контракт № 226-1кд-022, стипендії не отримує. Вартість контракту складає 11100 грн. за навчальний рік. За 2019-2020 навчальний рік позивачкою сплачено половину вартості за навчання доньки - 5550 грн. квитанція № ПН 3590, та наразі заборгованість складає 5550 грн. Зважаючи, що до вказаного часу позивачка з відповідачем не досягли домовленості щодо утримання неповнолітньої дитини та він усіляко ухиляється від досягнення таких домовленостей, вона вимушена звернутися до суду за захистом прав останньої та клопотати перед судом про примусове стягнення з відповідача коштів на додаткові витрати на дитину. Зазначила, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після фактичного понесення разово, періодично або постійно. Кошти, як додаткові витрати на дитину є відмінними від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини, за своєю природою вони є додатковими. Додаткові витрати на дитину підлягають до сплати незалежно від вирішення питання про сплату аліментів на утримання дитини, відсутності вимог про сплату аліментів, припинення права на аліменти. На день подання позову фактично зазнані позивачкою додаткові витрати на дитину, [PERSON] , складають 5550 грн., з яких 2775 грн. вона вважає власним обов`язком, а 2775 грн. витратами, які має понести відповідач, як батько дитини. Передбачуваними додатковими витратами на дитину на підставі контракту № 226-1кд-022 5550 грн., з яких 2775 грн. позивачка вважає власним обов`язком, а 2775 грн. витратами, які має понести відповідач, як батько дитини. Разом ця сума складає 5550 грн. Відповідач не має інших дітей, осіб на утриманні не має, він працездатний, отримує дохід, має нерухоме майно, транспортний засіб, його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому позивачка вважає, що він може сплачувати кошти задля розвитку здібностей власної дитини. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суд враховує, в якій мірі кожен з батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. Позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на дитину - [PERSON] [INFO] в розмірі 5550 грн. Позивачка в підготовче судове засідання не з`явилась, але від неї надійшла заява, в якій вона просила розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, позов просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, але від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення. Суд вважає, що справу можливо розглянути у відсутність сторін на підставі наявних в цивільній справі доказах. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Виходячи із положень ч. 3 ст. 200 ЦПК України, яка регламентує, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи, що відповідач позов визнав в повному обсязі на думку суду наявні всі правові підстави для ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи в сукупності, суд приходить до висновку, що цивільний позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Ч. 1 ст. 4 ЦПК України, вказує на те, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказує на те, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя. Як вбачається з матеріалів справи, 04.01.2002 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Новоархангельського районного управління юстиції Кіровоградської області /а.с.12/. Від вказаного шлюбу сторони мають дочку [PERSON] , [INFO] (світлокопія свідоцтва про народження серії [NUMBER] ) /а.с.13/. Довідкою № 55 від 10.09.2019 року, виданою Міжнародним гуманітарним університетом [PERSON] , підтверджується факт, що остання дійсно навчається у Міжнародному гуманітарному університеті, наказ про зарахування № 554 від 15.08.2017 року, контракт № 226-1кд-022. Вартість контракту складає 11100 грн. за навчальний рік. Сплачено за 2019-2020 навчальний рік: 29.08.2019 року - 5550 грн. На 10.09.2019 року заборгованість складає 5550 грн. Всього сплачено за період з 2019 по 2020 навчальний рік 5550 грн. /а.с.21/. Крім того, з довідки медичного коледжу Одеського медичного інституту від 04 вересня 2019 року № 449-19 вбачається, що [PERSON] є студенткою ІІІ курсу денної форми навчання коледжу, ІІ ступеню акредитації, контрактної форми навчання зі спеціальністю 226 «Фармація, промислова фармація». Стипендії не отримує. Термін навчання з 01.09.2017 року до моменту отримання диплому /а.с.22/. З доказів, які були отримані судом за клопотанням позивачки, підтверджується факт платіжоспроможності відповідача /а.с. 51, 54-58, 74, 76, 84, 90/, і як наслідок, можливості брати участь у додаткових витратах на утримання дитини. Завданням Сімейного кодексу в розумінні ч. 1 ст. 1 СК України засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів. В ч. 1 ст. 2 СК України законодавець вказує на те, що Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання. В ст. 6 СК України дано поняття дитини зокрема - правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Ч. 7 ст. 7 СК України наголошує на тому, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. В ч. 2 ст. 18 СК України перелічено способи захисту цивільних прав в нашому випадку це є - примусове виконання добровільно не виконаного обов`язку. Відповідно до ст. 7 Європейської конвенції про здійснення прав дітей під час розгляду справ, що стосуються дитини, судовий орган діє швидко для уникнення будь-яких невиправданих зволікань, а швидке виконання прийнятих рішень повинно бути забезпечене відповідною процедурою. У термінових випадках судовий орган при необхідності має повноваження приймати рішення, які підлягають негайному виконанню. Ч. 1 ст. 180 СК України прямо вказує, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З положень ст. 185 СК України слідує, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. З аналізу перелічених норм права вбачається, що суд сприяє в захисті прав дитини та необхідності належного матеріального забезпечення з боку батьків, і в разі необхідності додаткових витрат, які несуть батьки паритетно по відношенню до дитини. В розумінні ч. 1 ст. 185 СК України участь батьків дитини у додаткових витратах на дитину є обов`язком, а не правом та можливістю надавати допомогу. Тобто відповідач незалежно від матеріального становища повинен брати участь в додаткових витратах, законодавець не передбачає звільнення від обов`язку від сплати додаткових витрат. Законодавець в ст. 185 СК України не наводить вичерпного переліку обставин, при яких стягуються додаткові витрати, цей обов`язок покладено на суд. Зокрема, суд вважає, що до цих витрат можна віднести витрати на санаторно-курортне лікування; лікування; спеціальне харчування; придбання медичного інвентарю; відвідування культурних місць; додаткові зайняття з репетиторами: придбання необхідної електротехніки для розвитку дитини, витрати на навчання тощо. Додаткові витрати можуть мати характер разового, періодичного або постійного у випадку виникнення обставин, про які суд вказав вище. Благодійні внески не можуть рахуватись, як додаткові витрати на утримання дитини, оскільки здійснюються особою за власної волі, ініціативи та волевиявлення. Разом з тим суд, задовольняючи позовні вимоги, враховує наступне, що позивачкою були понесені витрати на оплату навчання, що підтверджується наданими суду документами /а.с. 17-20, 23/, крім того в майбутньому позивачка понесене передбачувані витрати на оплату навчання дитини /а.с.21/, які зокрема не заперечуються відповідачем. Жодного заперечення від відповідача з цього приводу не надійшло. З ч. 1 ст. 13 ЦПК України слідує, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Тобто, з даної норми процесуального права слідує, що суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, тобто в нашому випадку позивачкою заявлено матеріально-правову вимогу про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, та стягнення додаткових передбачуваних витрат на утримання дитини на загальну суму 5500 грн., відповідачем позов визнано у повному обсязі, а також враховуючи те, що відповідно до витребуваних судом доказів за клопотанням позивачки /а.с. 51, 54-58, 74, 76, 84, 90/ суд вбачає те, що у відповідача є можливість для оплати додаткових витрат на дитину, і в розумінні ч. 2 ст. 185 СК України батьки несуть додаткові витрати на утримання дитини в рівних частках, а тому з відповідача на користь дитини підлягають стягненню витрати в сумі 5500 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved