Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-13 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в якій вказала про те, що вона знаходиться у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 19.12.2003 року. Шлюб зареєстровано у відділі реєстрації актів громадянського стану Брянківського МУЮ Луганської області за актовим записом № 302. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Дочка проживає з позивачкою. З березня 2015 року сторони мешкають окремо і не ведуть спільного господарства. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Тому позивачка змушена звернутися до суду і просить розірвати шлюб з відповідачем і стягнути з нього на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 900 грн. щомісячно, починаючи з дня предявлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. До початку судового засідання від позивачка надійшла заява, в якій вона підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні. Не заперечувала проти ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Відповідач у судове засідання не зявився, про місце та час слухання справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки суду не повідомив. Заяви про розгляд справи у його відсутності від відповідача не надходило. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін. Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК Україниу разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та перевіривши письмові докази справи, встановивши такі юридичні факти та відповідні їм правовідносини, суд дійшов до наступного висновку. Сторони зареєстрували шлюб 19.12.2003 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ГЮ № 073641, виданим 19.12.2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Брянківського МУЮ Луганської області за актовим записом № 302. Від шлюбу сторони мають дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЕД № 102566, виданим 26.02.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Брянківського міського управління юстиції Луганської області за актовим записом № 74. Батьками дитини записані: батько [PERSON], мати [PERSON]. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. З урахуванням всіх обставин справи, що мають істотне значення, а також враховуючи категоричне небажання позивачки на збереження шлюбу, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить її інтересам, а тому подальше збереження сімї неможливе, а шлюб підлягає розірванню відповідно до ст. 112 СК України. На теперішній час сторони проживають окремо. Дитина проживає разом із позивачкою. Відповідач ухиляється від покладеного на нього обовязку утримувати свою дитину, а саме: не надає матеріальної допомоги на її утримання. Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд повинен враховувати такі обставини, як стан здоровя і матеріальний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, доньки, сина, а також інші обставини, які мають істотне значення. Враховуючи, що відповідач інших дітей не має, є працездатною особою, працює не офіційно, суд дійшов висновку про те, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Згідно п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року, «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, про порядок та розмір виплати коштів на утримання дітей, дружини (чоловіка), а також про поділ спільного майна подружжя, або буде встановлено, що такої згоди досягнуто, але вона порушує інтереси дітей чи одного з подружжя, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини. Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у межах сплати платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved