Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

Позивачка звернулася в суд із позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області та прокуратури Львівській області про усунення перешкод у користуванні і розпорядженні майном, зобов`язання вчинити дії. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що в грудня 2014 року на підставі ухвали слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова було проведено обшук в її квартирі по вул. Любінській,164/47. Під час общуку було вилучено системний компютерний блок , який належить їй на праві власності. 23.04.2015 року Залізничним районним судом м. Львова було винесено вирок відносно [PERSON], яким затверджено угоду про визнання винуватості, укладену між заступником прокурора Залізничного району Бабієм А.М. та підозрюваним [PERSON]. Поряд з цим, суд при ухвалені вироку вирішив речовий доказ, а саме: системний компютерний блок, який передано на зберігання в камеру зберігання Залізничного РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області - конфіскувати. Вважає, що таким рішенням порушуються її права, оскільки вона є власником даної речі. Просить суд усунути перешкоди у володінні, користуванні та розпорядження належним їй на праві власності системний компютерним блоком, який було вилучено з її квартири [ADDRESS] під час обшуку у кримінальному провадженні № 12014140060003960; зобовязати прокуратуру Львівської області, Головне управлінні міністерства внутрішніх справ України у Львівській області повернути їй як власнику компютерний системний блок, який конфісковано згідно вироку Залізничного районного суду м. Львова. Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та надав аналогічні пояснення викладенні у позові. Просив позовні вимоги задовольнити. Представниця відповідача, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, проти позову заперечила. Пояснла, що позивачка під час досудового розслідування жодних доказів того, що вона є власницею даного компютерного системного блоку не надала. Вважає, що вони жодним чином не порушували її права, так як не вилучали та не отримували на зберігання компютерний системний блок. Просила у задоволенні позову відмовити. Представник прокуратури Львівської області в судовому засіданні проти позову заперечив та пояснив, що прокуратура Львівської області та її службові особи не приймали участі у вилученні або конфіскації системного комп'ютерного блоку, який, на думку позивачки, належить їй на праві власності. Такий на зберіганні у прокуратурі Львівської області та її службових осіб ніколи не знаходився та на даний час не перебуває. Прокуратура Львівської області та її службові особи жодним чином не перешкоджають володіти, користуватися та розпоряджатися позивачці її майном. Просив у задоволенні позову відмовити. Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 23.04.2015 року Залізничним районним судом м. Львова винесено вирок відносно [PERSON], згідно якого затверджено угоду про визнання винуватості між прокурором Залізничного району м. Львова та [PERSON] та призначено покарання за ч.2 ст.301 КК України в розмірі 1700 гривень, речові докази по справі системний компютерний блок, який передано на зберігання в камеру зберігання речових доказів Залізничного РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області - конфісковано, Інформаційний носій СD-диск залишено в матеріалах кримінального провадження (а.с.6-7). Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 27 ЦПК України всі наявні докази для підтвердження своїх вимог та заперечень сторони повинні надати до початку розгляду справи по суті. В ст. 137 ЦПК України зазначено, що у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази. Клопотання про витребування доказів має бути подано до початку розгляду справи по суті із долученням відомостей про неможливість отримання таких доказів особисто стороною або іншою особою, яка бере участь у справі. Позивачкою не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували право власності останньої на системний комп'ютерний блок, котрий конфісковано згідно з вироком Залізничного районного суду м. Львова від 23.04.2015 року. Відповідно до\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Статтею 391 ЦК України\~визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з \~ст. 316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Проте, відповідно до ст.41 Конституції України конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Конфіскація системного компютерного блоку була здійснена на підставі вироку суду по кримінальному провадженню, як знаряддя злочину, у відповідності до вимог Кримінально процесуального кодексу України. Вирок набрав законної сили і він є обовязковим до виконання. Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Оскільки рішення про конфіскацію вищезазначеного компютерного блоку вже прийнято судом у кримінальному провадженні, це рішення набрало законної сили і його законність не обговорюється суд не вбачає будь-яких правових підстав для повернення компютерного блоку позивачці. Крім цього, позивачкою у справі зазначено відповідачі ГУМВСУ у Львівській області та Прокуратуру Львівської області. Однак вони не проводили обшуку, не вилучали та не визнавали комп'ютерний системний блок речовим доказом, та не конфісковували його. А відтак відповідачі по справі не порушували права позивачки і позовні вимоги до них є необґрунтованими. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області та прокуратури Львівській області про усунення перешкод у користуванні і розпорядженні майном, зобов`язання вчинити дії не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed