Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовною заявоюдо територіальної громади с. Щорсівка в особі Щорсівської сільської ради Генічеського району, третя особа Генічеська державна нотаріальна контора, про визнання прийняття спадщини за заповітом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 04.08.2013 року в с. Серебрянка, Роздолнянського району, Автономної республіки Крим,помер її батько [PERSON], після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить земельна ділянка площею 5,81 га, яка розташована на території Щорсівської сільської ради Генічеського району Херсонської області, державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ХС №040273, виданий на підставі рішення Щорсівської сільської ради від 26.04.2001 року за №65. За життя її батько склав заповіт, яким заповів їй вказану земельну ділянку. [PERSON] фактично проживав до самої смерті на території Щорсівської сільської ради в с. Бойове.Вона звернулась до державного нотаріуса Генічеського району для оформлення спадщини та оскільки Крим було окуповано, їй не видано свідоцтво на право власності на спадщину, на підставі того що вся база реєстру, яка була в Криму у державного нотаріуса, відсутня через зазначені події на території АР Криму. Просить визнати її особою, що прийняла спадщину за заповітом після смерті її батька [PERSON] та зобовязати Генічеську державну нотаріальну контору видати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно за заповітом. Представник позивачкив судовому засіданні заявлені [PERSON] вимоги підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача до судового засідання не прибув, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Представник третьої особи до судового засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Проти задоволення позову заперечив з підстав викладених в письмових запереченнях, долучених до матеріалів справи. Судом встановлені слідуючі фактичні обставини справи та відповідні правовідносини. 04.08.2013 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-АП №269996, виданим виконавчим комітетом Серебрянської сільської ради Роздольненського району АР Крим 06.08.2013 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої увійшла земельна ділянка площею 5,81 га, яка розташована на території Щорсівської сільської ради Генічеського району Херсонської області, та належить померлому на праві приватної власності, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ІІ-ХС №040273, виданим на підставі рішення Щорсівської сільської ради №65 від 26.04.2001 року. За життя, [PERSON] залишив заповіт від 26.08.2010р., посвідчений приватним нотаріусом Генічеського районного нотаріального округу Херсонської області [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №956, яким заповідав вказану земельну ділянку [PERSON], [INFO]. Зазначене також підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №24562364 від 26.08.2010 року. Згідно довідки Щорсівської сільської ради Генічеського району №765 від 18.12.2015 року, [PERSON], [INFO], був зареєстрований та проживав на території Щорсівської сільської ради з 1972 року по день його смерті 04.08.2013 року. Як вбачається із заяви [PERSON] до ноторгану від 07 лютого 2014 року, позивачка прийняла спадщину після смерті 04.08.2013 року [PERSON] Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 07 лютого 2014 року, приватним нотаріусом Роздольненського районного нотаріального округу АР Крим [PERSON] після смерті [PERSON] заведено спадкову справу №19/2014. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] суду пояснили, що вони добре знали [PERSON], який фактично до самої смерті проживав на території Щорсівської сільської ради в с. Бойове. За життя він мав у приватній власності земельну ділянку, яку заповів своїй дочці [PERSON], яка мешкає в АР Крим. Свідкам відомо, що [PERSON] помер на території АР Крим, куди його повезли на лікування. Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окуповані території України» (далі Закон), територія АР Крим є тимчасово окупованою територію, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Згідно до ст. 9 Закону, будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що позивачка [PERSON] позбавлена можливості реалізувати своє право на спадщину після смерті батька [PERSON] шляхом отримання у встановленому порядку свідоцтва про право на спадщину у нотаріуса за місцем відкриття спадщини смт. Роздольне, Роздольненський район, АР Крим, через тимчасову окупацію АР Крим. Крім того, позивачка у відповідності до чинного цивільного законодавства України немає змоги отримати вказане свідоцтва в нотаріальній конторі на території України, про що свідчать письмові заперечення Генічеського державного нотаріуса від 09 березня 2016 року. Відповідно до ст.. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб спадкоємців. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України. Згідно ст.. 1269 ЦК України, спадщина приймається шляхом подання заяви про прийняття спадщини, особисто спадкоємцем. Відповідно до ч.1,3 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Частиною 1 ст. 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч.1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Таким чином, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, приймаючи до уваги вищенаведені норми цивільного права, суд приходить до висновку про те, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на земельну ділянку, площею 5,81 га, що знаходиться на території Щорсівської сільської ради Генічеського району, яку шляхом подачі заяви до нотаріуса, позивачка прийняла, проте з незалежних від неї обставин, а саме окупації території АР Крим, не отримала свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12 червня 2009 року, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, тому приймається судом. Дослідивши надані письмові докази, суд вважає, що у звязку з неможливістю оформлення позивачкою права власності на земельну ділянку, що належала її померлому батьку, порушуються її законні права та інтереси, як спадкоємця за заповітом, які підлягають захисту шляхом визнання позивачку особою, що прийняла спадщину за заповітом від [PERSON] Вимоги законодавства, що встановлюють порядок прийняття спадщини, позивачкою дотриманні, що знайшло своє підтвердження належними доказами в судовому засіданні. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки щодо зобовязання видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] Генічеською районною державною нотаріальною конторою підлягають задоволенню, оскільки рішення суду про визнання позивачки особою, яка прийняла спадщину за заповітом в порядку спадкування, не є правовстановлюючим документом, який дозволить позивачці провести подальшу державну реєстрацію вказаного майна.

Outcome: approved