Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-21 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою та свої позовні вимоги мотивує тим, що квартира, яка знаходиться за адресою: пров. Промисловий (нині пров, лікаря [PERSON]) [ADDRESS], належать на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам її сімї [PERSON], [PERSON]. В означеній квартирі зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідач [PERSON] з 10.09.2012 року прописана на постійне місце проживання за адресою: Варшава Жолібож (1465198), воєводство Мазовецьке, поштовий код 01-505, вул. Ген. Жозефа Зайоньчка, б. 24, кв. 40. Починаючи з 2012 року відповідачка залишила квартиру, забравши всі свої речі. За власним бажанням вирішивши змінити своє місце проживання, біля 6-ти років вона не проживає в квартирі за місцем реєстрації не бере участі у витратах на її утримання, оплаті комунальних послуг. Тому позивачка просить визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, розташованою за адресою: пров. Промисловий (нині пров. лікаря [PERSON])[ADDRESS]. Позивачка, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася. Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідачка, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася, причини неявки суду не повідомила. Третя особа, Відділ реєстрації місця проживання Управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми», повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, не забезпечила явку свого представника в судове засідання, надала заяву про розгляд справи без її участі. Перевіривши матеріали справи та дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 10 лютого 2006 року виданого комітетом Сумської міської ради квартира, яка знаходиться за адресою: пров. Промисловий (нині пров, лікаря [PERSON])[ADDRESS], належать на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам її сімї [PERSON], [PERSON]. В зазначеній квартирі зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідач [PERSON] з 10.09.2012 року прописана на постійне місце проживання за адресою: Варшава Жолібож (1465198), воєводство Мазовецьке, поштовий код 01-505, вул. Ген. Жозефа Зайоньчка, б. 24, кв. 40. Судом встановлено, що починаючи з 2012 року відповідачка не проживає у вищевказаній квартирі, не має там свої речей, не бере участі у витратах на утримання квартири, оплаті комунальних послуг. Правовідносини між сторонами витікають із здійснення права власності і регулюються Цивільним кодексом України. Співвласник квартири [PERSON] у 2012 році виїхали до Польщі, де з 10.09.2012 року прописана на постійне місце проживання за адресою: Варшава Жолібож (1465198), воєводство Мазовецьке, поштовий код 01-505, вул. Ген. Жозефа Зайоньчка, б. 24, кв. 40. Згідно з ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Отже, відповідачка [PERSON], як співвласники квартири за адресою: м. Суми, пров. Промисловий (нині пров, лікаря [PERSON]) [ADDRESS], може вільно володіти, користуватися квартирою і не можуть бути обмежена у праві користування квартирою. Суд відхиляє аргументи позивачки щодо застосування до спірних відносин ч.2 ст.405 ЦК України, оскільки ця норма стосується членів сімї власника житла, які не є співвласниками цього житла. Норми ст.ст. 71, 72 ЖК України не застосовуються до правовідносин з приводу житла, право власності на яке зареєстровано. Відповідно до вимог ст.2 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідно до вимог ст. 7 вищезазначеного закону зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: - заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; - судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; - свідоцтва про смерть; - паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; - інших документів, які свідчать про припинення: - підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; - підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; - підстав на право користування житловим приміщенням. Оскільки відповідачка є власником частини спірної квартири та позивачі не ставлять питання про позбавлення її права власності на квартиру, не надали суду докази існування обставин зазначених в ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» у задоволенні позовних вимог слід відмовити. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed