Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем з тих підстав, що з відповідачем вона перебуває у шлюбі, зареєстрованому 01.03.2008 року в Кіровському районному управлінні юстиції. Сімейні стосунки з відповідачем припинені з серпня 2012 року з причини психологічної несумісності, різних поглядів на виховання дитини, частих сварок і скандалів в сім'ї. спору про майно в даний час немає Примирення між ними не можливе і позивачка проти цього категорично заперечує, оскільки втратила до відповідача будь-які почуття любові та поваги. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Відповідач в судове засідання з'явився, позовні вимоги визнав повністю, не заперечував проти розірвання шлюбу. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК) установив наступне. Так, між сторонами було зареєстровано шлюб 01.03.2008 року Кіровським відділом реєстрації актів громадського стану міста Донецька. Актовий запис 108 Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] Шлюбні відносини сторони не підтримують з серпня 2012 року, спільне господарство не ведуть. Основною причиною припинення сімейних відносин через психологічні несумісності, різних поглядів на виховання дитини, частих сварок і скандалів в сім'ї. На примирення позивачка не згодна, обґрунтовуючи це тим, що відновлення сім'ї є неможливим, через що суд не вважає за необхідне вживати заходів щодо примирення сторін. Майнового спору між сторонами судом не встановлено. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право після розірвання шлюбу залишити його. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхньої дитини, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Враховуючи викладене, та

Outcome: approved