Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до Управління освіти, сім'ї, молоді та спорту Сторожинецької районної державної адміністрації Чернівецької області про визнання звільнення із роботи незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на займаній посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, зазначивши, що 11.07.2007р. наказом №140к [PERSON] була призначена на посаду директора Верхньопетрівецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №2 на умовах безстрокового трудового договору. На умовах безстрокового трудового договору позивачка працювала на посаді директора до 2012р. поки відповідач під психологічним тиском не змусив підписати наданий позивачці строковий контракт від 01.07.2008р. №б/н відповідно до якого [PERSON] призначено на посаду директора Верхньопетрівецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №2 на строк з 01.09.2008р. по 01.09.2013р.. 30.08.2013р. на підставі додаткової угоди №3 до контракту від 01.07.2008р. було продовжено строк контракту до 31.08.2014р.. 21.08.2014р. позивачка отримала повідомлення №733 від 14.08.2014р. про те, що укладений трудовий контракт закінчується 31 серпня 2014р.. 08 вересня 2014р. відповідачем було вручено та ознайомлено позивачку з наказом про звільнення від 29.08.2014р. №538к. Позивачка вважає її звільнення з роботи незаконним зі слідуючих підстав: наказом №140к від 11.07.2007р. її призначено на посаду директора без укладення строкового договору. У 2012р. позивачка підписала наданий відповідачем строковий контракт від 01.07.2008р. відповідно до якого позивачку було призначено на посаду директора Верхньопетрівецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №2 на строк з 01.09.2008р. по 01.09.2013р.. В той же день було підписано додаткову угоду №1 від 29.10.2011р. до контракту від 01.07.2008р. відповідно до якої замінено назву Відділ освіти Сторожинецької районної державної адміністрації на Управління освіти Сторожинецької районної державної адміністрації. 02.01.2013р. було підписано додаткову угоду №2 до контракту від 01.07.2008р. відповідно до якої замінено назву Управління освіти Сторожинецької районної державної адміністрації на Управління освіти, сім'ї, молоді та спорту Сторожинецької районної державної адміністрації. [PERSON] звільнена з посади директора школи з 29.08.2014р. проте ознайомилася з наказом про звільнення лише 08.09.2014р. тобто після закінченя терміну контракту 31.08.2014р., не була відсторонена від свого робочого місця, а тому продовжувала працювати на робочому місці на посаді директора школи. Під час роботи на посаді директора позивачка жодного разу не притягувалася до дисциплінарної чи іншої відповідальності. Контракт від 01.07.2008 року був підписаний у 2012 році, відповідно він не був вчасно зареєстрований у журналі реєстрації, що є також порушенням діючого законодавства України. Згідно п.6.4. Контракту від 01.07.2008 року, що Контракт припиняє свою дію з підстав, передбачених чинним законодавством, та умовами самого контракту після закінчення строку дії контракту, при цьому сторони за взаємною згодою не пізніше ніж за два місяці до його закінчення мають визначити: контракт припиняється завчасно за згодою сторін; з ініціативи директора, якщо відділ освіти райдержадміністрації не виконує зобов'язань, взятих на себе умовами контракту; з ініціативи відділу освіти за умов передбачених чинним трудовим законодавством, а також невиконанням директором умов Контракту. В серпні 2014 року на електронну адресу позивачки у мережі Інтернет Відповідачем було надіслано лист Чернівецької облдержадміністрації, адресований керівникам органів управління освітою, сім'єю, молоддю та спортом райдержадміністрацій, міських рад щодо сприяння працевлаштування молодих фахівців у галузі освіти та відповідно звільнення працюючих пенсіонерів. Позивачка стверджує, що в ідповідач звільнив її без законної на те підстави, з порушенням КЗпПУ, а тому, відповідно до положень ст. 235 КЗпП України зобов'язаний поновити її на попередній роботі, виплатити працівникові середній заробіток за час вимушеного прогулу. Також позивачка стверджує, що з боку відповідача є порушенням її законних прав на працю, які завдали їй моральних страждань. Моральна шкода, завдана їй в результаті незаконного звільнення, полягає у наступному: згідно ст. 43 Конституції України передбачено, що кожен громадянин має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Відповідач позбавив позивачку гарантованого Конституцією України права на працю та можливості заробляти собі на життя. Вказані незаконні дії відповідача призвели до порушенням прав позивачки, що завдало останній душевних страждань, вона постійно знаходиться в пригніченому стані, втратила спокій, її самопочуття та психологічний стан погіршився. Позивачка хвилюється та нервує з приводу ситуації, що мала місце щодо неї. Тому, враховуючи викладені обставини, а також положення ст. 237-1 КЗпП України, позивачка вважає, що відповідач повинен відшкодувати їй моральну шкоду, яку вона оцінює в 5000 (п'ять тисяч) гривень. На підставі вищевикладеного, позивачка просить постановити рішення, яким скасувати наказ №538к від 29.08.2014 року про звільнення [PERSON] з посади директора Верхньопетрівецької ЗОШ І-ІІІ ступенів №2 у зв'язку із закінченням строку трудового договору відповідно до п.2 ст.36 КЗпПУ. Поновити [PERSON] на посаді директора Верхньопетрівецької ЗОШ І-ІІІ ступенів №2. Стягнути з управління освіти, молоді та спорту Сторожинецької районної державної адміністрації Чернівецької області на користь [PERSON] середній заробіток за увесь час вимушеного прогулу з 29.08.2014р. до моменту поновлення на посаді. Стягнути з відповідача на користь позивача 5000грн. моральної шкоди. Стягнути судові витрати. Визнати незаконним укладення контракту відповідачем з позивачем як з директором школи. Визнати, що позивачка з відповідачем перебуває у трудових відносинах на підставі безстрокового трудового договору. Позивачка, її представник у судовому засіданні позов підтримали, просять його задоволити. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав дав заперечення в якому зазначив, що контракт є особливою формою трудового договору, у ньому може визначатися строк його дії. Контрактом від 01 липня 2008 року між Відповідачем та Позивачем та додатковою угодою від 30.08.2013 року, підписаних сторонами, передбачено строк дії контракту до 30.08.2014 року. Пунктом 6.4. контракту передбачено, що «контракт припиняє свою дію з підстав, передбачених чинним законодавством...». Статтею 36 КЗпП України передбачено, що однією з підстав припинення трудового договору є закінчення його строку. Таким чином Позивача звільнено відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України та підстав для поновлення на роботу не має. Згідно з п.2 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є закінчення строку. Днем припинення трудового договору укладеного на встановлений термін є останній робочий день. Про припинення трудового договору з Позивачем свідчить наказ управління освіти, сім'ї, молоді та спорту від 29.08.2014 № 538к «Про звільнення [PERSON] ». Контрактом передбачено, що однією із підстав його розірвання є закінчення строку дії. При цьому сторони не пізніше як за два місяці повинні визначитися щодо припинення контракту, його продовження або укладання на новий термін. Якщо за два місяці до закінчення строку дії не було визначено, що контракт буде продовжений або укладений на новий строк, це означає, що контракт підлягає припиненню після закінчення його строку. Наказом управління освіти, сім'ї, молоді та спорту від 29.08.2014року №538к директора Верхньопетровецької ЗОНІ І-ІІІ №2 ступенів було звільнено відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України в зв'язку із закінченням строку трудового договору. Позивач, підписавши контракт від 01 липня 2008 року, а також додаткові угоди до нього, погодилась з умовами контракту, в тому числі із підставою його припинення в зв'язку з закінченням строку дії. Оскільки контракт протягом двох місяців, які передували закінченню його строку, не був узгоджений на продовження або укладення на новий строк, додаткової угоди між Позивачем та Відповідачем не було укладено, то звільнення Позивача вважається здійсненим на законних підставах. Поданий позивачем консультативний висновок не може бути підставою для визнання пропущенння місячного строку звернення до суду з поважних причин, оскільки відсутній висновок про непрацездатність позивача, а також відсутнє засвідчення підпису посадової особи організації. Також відповідач вважає, що відсутні підстави для поновлення на роботу Позивача оскільки на момент подання позову, строк трудового договору закінчився, а інших підстав для продовження трудового договору законодавством не передбачено. Не відповідає дійсності твердження Позивача про те, що його позбавлено конституційних прав на працю, оскільки на даний час (після звільнення з посади директора) Позивач забезпечений роботою, продовжує працювати вчителем Верхнепетровецької ЗОПІ І-ІІІ ступенів №2 з повним тижневим навантаженням, про що свідчать довідка про те, що [PERSON] працює на посаді вчителя фізики з тижневим навантаженням 9 годин, астрономії - 0,5 годин, заміщає вакансію математики, здійснює класне керівництво 11класом, а тому у задоволенні позову просить відмовити. В судовому засіданні встановлено, що 11.07.2007р. наказом №140к [PERSON] була призначена на посаду директора Верхньопетрівецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №2 на умовах безстрокового трудового договору. Відповідно до строкового контракту від 01.07.2008р. №б/н [PERSON] призначено на посаду директора Верхньопетрівецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №2 на строк з 01.09.2008р. по 01.09.2013р.. 02.01.2013р. було підписано додаткову угоду №2 до контракту від 01.07.2008р. відповідно до якої замінено назву Управління освіти Сторожинецької районної державної адміністрації на Управління освіти, сім'ї, молоді та спорту Сторожинецької районної державної адміністрації. 30.08.2013р. на підставі додаткової угоди №3 до контракту від 01.07.2008р. було продовжено строк контракту до 31.08.2014р.. 21.08.2014р. позивачка отримала повідомлення №733 від 14.08.2014р. про те, що укладений трудовий контракт закінчується 31 серпня 2014р.. 08 вересня 2014р. відповідачем було вручено та ознайомлено позивачку з наказом про звільнення від 29.08.2014р. №538к. [PERSON] звільнена з посади директора школи з 29.08.2014р. проте ознайомилася з наказом про звільнення лише 08.09.2014р. тобто після закінченя терміну контракту 31.08.2014р., не була відсторонена від свого робочого місця. Відповідно до ст.21 КЗпП України, контракт є особливою формою трудового договору, у якому угодою сторін можуть встановлюватися певні умови, в тому числі строк його дії. Відповідно до ч.1 ст.23 КЗпП України, трудовий договір може бути безстроковим чи строковим. А тому контракт може бути як безстроковим, так і строковим. Таким чином, контракт - це не обов'язково строковий трудовий договір. Відповідно до ч.3 ст.54 Закону України «Про освіту», педагогічні та науково-педагогічні працівники приймаються на роботу шляхом укладення трудового договору, в тому числі за контрактом. Дана норма закону не містить імперативного припису щодо обов'язковості укладення з вказаними категоріями працівників саме контракту. Таким чином, укладення контракту не є обов'язковим. Разом з тим, наведена норма закону є загальною, і охоплює всі категорії педагогічних працівників. Тому при вирішенні питання щодо правомірності укладення контракту з конкретними категоріями педагогічних працівників та керівників навчальних закладів слід керуватися спеціальним законом. Відповідно до ч.2, ч.3 ст.20 Закону України «Про освіту», контракти укладаються лише з керівниками навчальних закладів, що є загальнодержавною власністю, підпорядковані Міністерству освіти чи іншим міністерствам і відомствам, і які призначаються на посаду відповідними міністерствами. Згідно ч.4 даної статті, керівники навчальних закладів, що є комунальною власністю, призначаються відповідними органами управління освітою за попереднім погодженням з органами місцевого самоврядування, при цьому закон не містить вимоги щодо укладення з такими керівниками контракту. Згідно запису в трудовій книжці позивача зазначено, що вона «призначена директором». Про контрактну форму чи строковий характер трудового договору в трудовій книжці не зазначено. Відповідно до умов п. 6.4 контракту: «контракт припиняє свою дію з підстав встановлених чинним законодавством та умовами самого контракту - після закінчення строку дії контракту, при цьому сторони за взаємною згодою не пізніше ніж за два місяці до його закінчення мають визначити: контракт припиняється, продовжується або укладається на новий термін». Таким чином, відповідно до умов даного контракту, управління освіти як сторона контракту у разі потреби його розірвання зобов'язана була заявити про це за два місяці. Оскільки між позивачем та відповідачем був укладений письмовий трудовий договір, то про його розірвання повинно бути викладено у письмовій формі, що не було зроблено відповідачем з дотриманням відповідних строків передбачені законодавством, контрактом. Згідно ст.654 ЦК України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається. Відповідно до ч.1 ст.9 ЦК України, положення ЦК України застосовуються до врегулювання трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Відповідач уклав з позивачем контракт як строковий трудовий договір без жодних правових підстав. Так, умова про строковість контракту і конкретний строк його дії не встановлений жодним законом. В той час як управління освіти як виконавчий орган місцевого самоврядування, відповідно до ст.19 Конституції України зобов'язане діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, передбачені законом. Законодавством не встановлено правові підстави для укладення з позивачем строкового трудового договору (в тому числі контракту). Відповідно до ст.9 КЗпП України, умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними. Із вищевикладеного вбачається, що укладення строкового контракту з позивачем суттєво погіршило його правове становище порівняно з трудовим законодавством, відповідно до якого позивач повинен працювати за безстроковим трудовим договором. І тому, укладаючи контракт, повинні були укласти його на умовах безстроковості. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», трудовий договір на визначений строк укладається лише в разі, коли трудові відносини на невизначений строк не може бути встановлено з урахуванням характеру роботи або умов її виконання або інтересів працівника. Укладення трудового договору на визначений строк при відсутності зазначених умов є підставою для визнання його недійсним у частині визначення строку. Відповідно до роз'яснення Міністерства праці та соціальної політики України від 03.02.2003р. №06/2-4/13, строковий трудовий договір може укладатися лише у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановленими на невизначений термін з урахуванням характеру роботи, умов її виконання або інтересів працівника. У своєму роз'ясненні галузеве Міністерство вказує, що характер роботи означає, що робота не виконується постійно, умови виконання роботи - це коли у зв'язку з конкретними умовами її виконання трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений термін. Оскільки робота на посаді директора школи за своїм характером може бути встановлена на невизначений строк, то відповідач уклав з позивачем строковий трудовий договір (контракт) незаконно. На підставі наведених норм закону контракт між сторонами є недійсним в частині умови про його строковість і звільнення позивача у зв'язку із закінченням строку трудового договору є незаконним. Закон України «Про загальну середню освіту» також не містить жодних норм щодо укладення контракту з керівниками загальноосвітніх навчальних закладів. Так, відповідно до ч.2 ст.24 даного Закону, посаду керівника закладу може займати особа, яка відповідає певним критеріям, проте жодні вимоги до трудового договору, в тому числі щодо його строковості чи контрактної форми, законом не встановлено. Таким чином, жодним законом не передбачено укладення контракту з керівником загальноосвітнього навчального закладу, що перебуває у комунальній власності. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», контракт є особливою формою трудового договору і укладається, коли його застосування відповідає законодавству. Власник або уповноважений ним орган може вимагати від працівника, який працює за трудовим договором, укладення контракту тільки в тому разі, коли він відноситься до категорії працівників, які згідно з законодавством працюють за контрактом. Порушення цих вимог є підставою для визнання відповідно до ст.9 КЗпП недійсними умов праці за контрактом, які погіршують становище порівняно з законодавством України. На підставі викладеного, вбачається, що відповідач уклав з позивачем строковий контракт протиправно, а саме за відсутності законних підстав. Відповідно до ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу або в різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Суд враховує, що позивачка з дня звільнення працює вчителем та отримує заробітну плату, тому стягує різницю в середньому заробітку з відповідача. Відповідно до ст. 367 ЦПК України рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Відповідно до до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», - «Судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності». Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Суд враховує те, що фізичний стан позивачки погіршився, в звязку з чим остання зверталася до невропатолога. Окрім того, як вона пояснила, в селі її перепитували про обставини її звільнення в звязку з чим вона намагалась приховуватися, не виходити на вулицю. Незаконне звільнення її дуже хвилювало. Приймаючи до уваги дані обставини, а також те, що позивачка у даний час працює, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про часткове стягнення з відповідача моральної шкоди у сумі 2000гривень. Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Відповідно до ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Враховуючи ту обставину, що позивачка за направлення завідуючого амбулаторією загальної практики-сімейної медицини с.В.Петрівці, яке було видане 06.10.2014р. зверталася за медичною консультацією 07.10.2014р. та 08.10.2014р. до лікаря невропатолога Сторожинецької ЦРЛ, вбачається, що позивачка хворіла, позовна заява була направлена на адресу суду 09.10.2014р. тобто з пропуском строку звернення з заявою до суду на один день з поважних причин, а тому суд вважає причину пропуску строку поважною і поновляє даний строк. На підставі Закону України «Про загальну середню освіту», Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст.ст. 9, 21, 23, 24, 36, 233, 234, 235 КЗпП України, ст..364, 367 ЦК України та

Outcome: partial