Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України, а саме: до Туреччини в період з 20 серпня 2017 року по 01 липня 2018 року малолітньої доньки - [PERSON], [INFO], без згоди батька - [PERSON], у супроводі матері - [PERSON]. Свої вимоги мотивує тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 2006 року по 2012 рік. Від даного шлюбу у них народилася донька [PERSON], 2009 р.н. Вона належним чином піклується здоров'ям дитини, її фізичним, духовним та моральним розвитком, матеріально забезпечує всім необхідним. З часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні та догляді доньки не бере, не цікавиться нею взагалі, матеріальної допомоги не надає. Після розірвання шлюбу відповідач виїхав у м. Одесу, де веде бродяжницький спосіб життя, постійного місця проживання не має. 18.09.2015 року вона уклала шлюб з громадянином Туреччини - [PERSON], і вона разом з дитиною отримали посвідки на проживання в Туреччині, донька навчається в початковій школі Йорюк Алі Ефе. Навчальний рік триває з 1 вересня 2017 року по 1 липня 2018 року. Донька [PERSON] має всі необхідні документи на виїзд до Туреччини, однак не може виїхати без згоди батька - відповідача по справ, місцезнаходження якого їй не відомо, у зв'язку з чим вона звернулася з позовом до суду. Позивачка у судовому засіданні на позовних вимогах наполягала, просила задовольнити позов в повному обсязі та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач до судового засідання повторно не з'явився, хоча про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, а тому за згодою позивачки суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до положень ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено у судовому засіданні, сторони по справі знаходилися у зареєстрованому шлюбі з 2006 року по 2012 рік. [INFO] у них народилася донька - [PERSON], про що свідчить свідоцтво про народження, серія [NUMBER], видане 07 березня 2017 року Біляївським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с. 4). Після розірвання шлюбу відповідач жодних зв'язків з позивачкою та донькою не підтримує, ухиляється від спілкування з ними. Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого 18.09.2015 року Муніципалітетом Ефелер Турецької Республіки, актовий запис - 2015/1463, позивачка 18.09.2015 року уклала шлюб з [PERSON], [INFO] (а.с. 10-11). 21.03.2017 року [PERSON], [INFO], отримала посвідку на проживання № [NUMBER], термін дії з 24.03.2017 року по 24.04.2019 року у Республіці Туреччини (а.с. 6, 7). Крім того, згідно довідки учня від 03.10.2016 року, [PERSON] навчається в початковій школі Йорюк Алі Ефе, і завершила навчання у 2-В класі, відділення № 144 та продовжує навчання у зазначеній школі (а.с. 8, 9). Відповідач не спілкується ні з позивачкою, ні з донькою, у зв'язку з чим отримати від нього нотаріально посвідчену згоду немає можливості. На підставі ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі, або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до п.3, 4 Постанови КМУ «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли вісімнадцятирічного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг шістнадцятирічного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно ч.2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України», постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України». У абзаці 8 ч. 2 ст. 4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України» визначено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, якщо є рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Отже, чинним законодавством передбачена необхідність згоди обох батьків на виїзд дитини за кордон, або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків у разі, якщо дитина не досягла 16-річного віку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 27 Європейської Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991 року, за якою держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя, поважати дитину, і здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Положення ст. 6 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. 31 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, визначають право дитини на відпочинок та охорону здоров'я. Вимоги статті 10 Конвенції про права дитини, передбачають право дитини залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Для виїзду [PERSON], [INFO] за кордон необхідна згода батька, але у зв'язку з тим, що місцеперебування відповідача невідоме, позивачка позбавлена можливості отримати нотаріально посвідчену згоду на виїзд малолітньої доньки за кордон, а тому суд приходить до висновку, що необхідно дозволити їй виїзд за кордон у супроводі матері [PERSON], без згоди та супроводу батька [PERSON]

Outcome: approved