Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом посилаючись на наступні обставини. Позивач та відповідачка мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Усно домовились з відповідачем, що старший син [PERSON] проживатиме з батьком, а менший син [PERSON] з матір'ю. В порушення домовленостей відповідач самовільно відібрав дитину та відвіз до м. Вільногірськ, Дніпропетровської області. Просила визначити місце проживання [PERSON] разом з матір'ю, стягнути з відповідача судові витрати. 01.03.2018 року [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою посилаючись на те, що вони з відповідачкою перебували у шлюбі, який 20.09.2011 року було розірвано. Від шлюбу народилося двоє дітей: син [PERSON] та син [PERSON]. Старший син вирішив проживати з батьком, а молодший залишився проживати з матір'ю. Вважаючи, що рідні брати повинні проживати разом, просив визначити місце проживання [PERSON] разом з батьком. В судовому засіданні позивачка та її представник за первісним позовом позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав викладених у позові, у задоволенні зустрічного позову просили відмовити з підстав викладених у відзиві на зустрічну позовну заяву (а.с. 132-137). Відповідач та його представник проти задоволення первісного позову заперечували з підстав викладених у відзиві на позовну заяву (а.с. 80-86). Просили задовольнити зустрічну позовну заяву з викладених у ній підстав. Під час судових дебатів проти проживання малолітньої дитини [PERSON] [PERSON] з його матір'ю не заперечували. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Служба у справах дітей Скадовського районної державної адміністрації вимоги первісної позовної заяви підтримала, проти задоволення зустрічної позовної заяви заперечувала, просила визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] разом з матір'ю. Заслухавши пояснення сторін, заслухавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21.09.2011 року батьком та матір'ю [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] відповідно. Як вбачається з висновку підписаного першим заступником голови Скадовської РДА про доцільність проживання малолітнього [PERSON] разом з матір'ю від 04.07.2018 року орган опіки та піклування районної державної адміністрації вважає, що проживання малолітньої дитини з його матір'ю є доцільним. Відповідно до акту обстеження умов проживання громадянки [PERSON] складеного Олександрівською сільською радою встановлено, що жінка проживає у власному будинку з сучасним ремонтом, наявна вся необхідна техніка, створені належні умови для проживання та виховання малолітньої дитини. Допитані в судовому засіданні свідки з боку відповідача за первісним позовом [PERSON] та [PERSON] показали, що батьком за його місцем проживання створені належні та необхідні умови для проживання [PERSON] [PERSON]. Відповідно до висновків та рекомендацій Херсонської міської громадської Асоціації психологів та психотерапевтів малолітній [PERSON] [PERSON], з огляду на його малий вік, не може виступати та бути присутнім у суді, так як це може стати незворотнім станом для психологічної стабільності та захищеності для дитини. Відповідно до принципів 2, 6, 9 Декларації прав дитини прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. Дитина повинна бути захищена від усіх форм недбалого ставлення, жорстокості і експлуатації. Згідно ст.ст. 3, 9, 12, 16, 19 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Жодна дитина не може бути об'єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації. Відповідно до ст.ст. 3, 28, 47, 52 Конституції України, людина, її життя, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожен має право на повагу до його гідності. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню. Кожен має право на житло. Будь-яке насильство над дитиною та її експлуатація переслідуються за законом. Згідно до ст.ст. 1, 4, 11, 18 Закону України «Про охорону дитинства», забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров'я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Система заходів щодо охорони дитинства в Україні включає - забезпечення належних умов для охорони здоров'я, навчання, виховання, фізичного, психічного, соціального, духовного та інтелектуального розвитку дітей, їх соціально-психологічної адаптації та активної життєдіяльності, зростання в сімейному оточенні в атмосфері миру, гідності, взаємоповаги, свободи та рівності. Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Відповідно до ч. 3 ст. 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків або одного з них з ким вона проживає…якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Згідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний і моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняється фізичні покарання дитини батьками, а також інші види покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 160, ч. 1, 2 ст. 161 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно до ст. 171 Сімейного кодексу України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Відповідно до ч. 4, 5, 6 ст. 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає за необхідне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] [PERSON] разом з матір'ю - [PERSON], оскільки його проживання з матір'ю відповідає інтересам дитини. Суд надаючи перевагу щодо визначення місця проживання дитини з матір'ю враховує, що дитина з народження проживає з нею, [PERSON] створені належні умови для проживання та виховання малолітньої дитини, наявна позитивна характеристика з місця навчання, що свідчить про належний рівень виховання та навчання дитини його матір'ю. У зв'язку з цим суд вважає, що первісна позовна заява підлягає задоволенню, а у зустрічній позовній заяві слід відмовити, оскільки визначення місця проживання дитини з матір'ю не погіршить стану дитини у здоров'ї та успішність у навчанні. При цьому, батько зберігає право на спілкування з дитиною, прийняття участі у його вихованні та піклуванні. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст.141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають сплачені судові витрати в сумі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved