Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом до Липовецької міської ради Липовецького району Вінницької області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, обґрунтовуючи підставність своїх позовних вимог наступним чином. [INFO] в місті Липовець Вінницької області, помер її дядько - [PERSON]. 29.08.2008 року, ще за життя, [PERSON], на випадок своєї смерті зробив особисте розпорядження, згідно якого усе належне йому майно, рухоме й нерухоме, де б воно не було і з чого воно б не складалось, у тому числі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він матиме право за законом заповів їй, [PERSON], тобто призначив саме її спадкоємцем належного йому майна, про що свідчить заповіт серія ВКР №433079 посвідчений приватним нотаріусом Липовецького районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №2442. Впродовж життя [PERSON] вказаного заповіту не змінював та не скасовував. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої увійшли: житловий будинок, що розташований по [ADDRESS], який належав померлому на підставі Свідоцтва про право власності на домоволодіння виданого згідно рішення виконкому Липовецької селищної ради депутатів трудящих №6 від 16 березня 1976 року та земельна ділянка площею 0,23 га в межах згідно з планом, що розташована на території смт. Липовець Липовецької селищної ради, цільове призначення якої - для будівництва житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, що належала спадкодавцеві на підставі Державного акта на право власності на землю серія ВН №03225. Вона, [PERSON], об'єкти спадкування, як спадкоємець за заповітом, - прийняла шляхом подачі нотаріусу заяви про прийняття спадщини за місцем її відкриття протягом 6-ти місяців з часу відкриття спадщини. Окрім неї, до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернулась й дочка спадкодавця від попереднього шлюбу - [PERSON], яка являється спадкоємцем першої черги за законом та мала право на обов'язкову частку у спадщині, так як була непрацездатною особою пенсійного віку та мала успадкувати незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б їй у разі спадкування за законом. Рішенням Липовецького районного суду від 20.06.2012 року [PERSON] було усунуто від права на спадкування на обов'язкову частку після смерті [PERSON], який помер [INFO] в місті Липовець, Вінницької області. Вказане рішення суду було предметом перегляду апеляційною інстанцією за наслідками розгляду якої апеляційну скаргу [PERSON] було відхилено, а рішення Липовецького районного суду від 20.06.2012 року залишено без змін, відтак з 13.09.2012 року - дати проголошення рішення суду апеляційної інстанції, рішення Липовецького районного суду набуло законної сили. Наразі вона, [PERSON], є єдиним спадкоємцем за заповітом на майно померлого [PERSON] Реалізовуючи свої спадкові права на житловий будинок, вона їх оформила в нотаріальному порядку, за наявності усіх необхідних документів для цього. Проте, вирішити питання про спадкування земельної ділянки в нотаріальному порядку вона не має можливості, оскільки ще за життя спадкодавця правовстановлюючий документ на земельну ділянку - Державний акт, був втрачений, тому постановою державного нотаріуса Липовецької державної нотаріальної контори Вінницької області про відмову у вчинені нотаріальної дії від 06.12.2013 року, їй, [PERSON], було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,23 га, яка розташована в м. Липовець на території Липовецької міської ради Вінницької області після смерті [INFO] [PERSON] Ураховуючи те, що іншого порядку, поміж судового, чинним законодавством реалізувати своє право на спадщину, частину якої вже прийняла, вона, [PERSON], не має, тому просила суд визнати за нею право власності на земельну ділянку, яка належала спадкодавцю, спадкоємцем якого вона є за заповітом. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилась, в наданій суду заяві вказала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити, а розгляд справи проводити у її відсутності. Представник відповідача Липовецької міської ради Липовецького району - міський голова Майданюк М.І. в судове засідання також не з'явився, в адресованій суду заяві вказав, що позовні вимоги визнають та не заперечують проти їх задоволення. Ураховуючи те, що сторони скористались своїми правами, що передбачені ч.2 ст.158 ЦПК України, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, а тому проводить його в даному судовому засіданні, що містяться в матеріалах справи. Суд, дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши обставини справи, оцінивши докази в усіх їх сукупності, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] в місті Липовець Вінницької області, помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER]. 29.08.2008 року, ще за життя, [PERSON], на випадок своєї смерті зробив особисте розпорядження, як передбачають положення ст.1233 ЦК України, згідно якого усе належне йому майно, рухоме й нерухоме, де б воно не було і з чого воно б не складалось, у тому числі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він матиме право за законом заповів [PERSON], тобто призначив її спадкоємцем належного йому майна, про що свідчить заповіт серія ВКР №433079, посвідчений приватним нотаріусом Липовецького районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №2442. Впродовж життя [PERSON] вказаного заповіту не змінював та не скасовував, на що вказує запис вчинений приватним нотаріусом Липовецького районного нотаріального округу [PERSON] 28.09.2012 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, у відповідності до змісту ст.1220 ЦК України, до складу якої увійшли: житловий будинок, що розташований по [ADDRESS], який належав померлому на підставі Свідоцтва про право власності на домоволодіння виданого згідно рішення виконкому Липовецької селищної ради депутатів трудящих №6 від 16 березня 1976 року ), яке було зареєстроване органами державної реєстрації 21.09.2009 року, на що вказує реєстраційне посвідчення та Витяг із реєстру права власності на нерухоме майно; земельна ділянка площею 0,23 га в межах згідно з планом, що розташована на території смт. Липовець Липовецької селищної ради, цільове призначення якої - для будівництва житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, що належала спадкодавцеві на підставі Державного акта на право власності на землю серія ВН №03225. Факт належності земельної ділянки саме спадкодавцеві [PERSON] підтверджено також Витягом з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель, який виданий Відділом Держкомзему у Липовецькому районі Вінницької області 23.01.2014 року за №58. Позивачка, [PERSON], об'єкти спадкування, як спадкоємець за заповітом, - прийняла шляхом подачі нотаріусу заяви про прийняття спадщини за місцем її відкриття протягом 6-ти місяців з часу відкриття спадщини, на що вказує витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі зроблений державним нотаріусом Липовецької державної нотаріальної контори її заяви та реєстрація спадкової справи. Окрім неї, до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернулась дочка спадкодавця від попереднього шлюбу - [PERSON], яка являється спадкоємцем першої черги за законом, а також [PERSON], будучи братом померлого, на що вказують матеріали Спадкової справи до майна померлого [PERSON] за №279/2009.. Рішенням Липовецького районного суду від 20.06.2012 року [PERSON] було усунуто від права на спадкування на обов'язкову частку після смерті [PERSON], який помер [INFO] в місті Липовець, Вінницької області. Вказане рішення суду було предметом перегляду апеляційною інстанцією за наслідками розгляду якої апеляційну скаргу [PERSON] було відхилено, а рішення Липовецького районного суду від 20.06.2012 року залишено без змін, відтак з 13.09.2012 року - дати проголошення рішення суду апеляційної інстанції, рішення Липовецького районного суду набуло законної сили, а відтак згідно правил ст.61 ЦПК України має для суду преюдиційне значення, а тому обставини встановлені таким судовим рішення доказуванню при розгляді даної справи не підлягають. Статтею 1241 ЦК України, передбачено вичерпний перелік осіб, які мають право на спадкування обов'язкової частки у разі смерті спадкодавця та наявності заповіту, відповідно до якої брат померлого [PERSON] не входить до такого переліку, відтак не має права на спадкування. Отже, позивачка [PERSON] є єдиним спадкоємцем за заповітом на майно померлого 29.08.2008 року [PERSON], про що свідчать матеріали Спадкової справи до майна померлого [PERSON] за №279/2009, які були витребувані судом. Реалізовуючи свої спадкові права на житловий будинок, позивачка їх оформила в нотаріальному порядку, за наявності усіх необхідних документів для цього, а тому на її ім'я було видано правовстановлюючі документи, які були зареєстровані органами державної реєстрації. Статтею 1268 та 1296 ЦК України, законодавцем унормовано, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Проте, вирішити питання про спадкування земельної ділянки в нотаріальному порядку позивачка не має можливості, оскільки ще за життя спадкодавця Державний акт був втрачений. Викладене підтверджується оголошенням, яке було надруковане в засобах масової інформації - газеті «Липовецькі вісті» від 29.11.2013 року за №92(1378), відповідно до якого зазначено, що втрачено Державний акт на право приватної власності на землю серія ВН №03325 на ім'я [PERSON], а також постановою державного нотаріуса Липовецької державної нотаріальної контори Вінницької області про відмову у вчинені нотаріальної дії від 06.12.2013 року, в силу якої [PERSON], було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,23 га, яка розташована в м. Липовець на території Липовецької міської ради Вінницької області після смерті [INFO] [PERSON] У постанові №7 від 30.05.2008 року, ПВСУ надав судам наступні роз'яснення що відповідно до ст.1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Разом з цим, згідно правил ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З огляду на викладене та у контексті приведених правових норм регулювання предмета спору, суд дійшов до переконання, що позовні вимоги доведені позивачем належними та допустимими доказами, ґрунтуються на нормах чинного законодавства, а тому підлягають до повного задоволення, оскільки позивачка [PERSON], будучи єдиним спадкоємцем майна свого дядька за заповітом позбавлена можливості реалізувати свої спадкові права на земельну ділянку. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved