Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про звільнення її із посади заступника директора, посилаючись на наступне. 01.06.2000 року між позивачем та відповідачем було укладено усний трудовий договір. Позивачка на підставі наказу № 61к від 01.06.2000р. вона була призначена заступником директора по учбовій роботі Луганського промислово- економічного технікуму, котрий відповідно до Наказу Міністерства освіти і науки України № 137 від 17.05.2000р. було реорганізовано в Луганський коледж Східноукраїнського державного університету. Однак позивач продовжувала працювати в даному навчальному закладі до початку антитерористичної операції. У зв'язку з загрозою життя позивач була вимушена переїхати на проживання в [ADDRESS], що підтверджується довідкою про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасової окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції віл 16.10.2014р. №3005000151. У зв»язку з відсутністю поштового зв'язку позбавила позивачку можливості у встановленому законом порядку подати письмову заяву про звільнення з займаної посади. Дані обставини, що порушує її трудові права, за захистом яких вона вимушена звернутись до суду. Посилаючись на вимоги ст. 38 КЗпП України, ст. 43 Конституції України просить суд розірвати трудови договір б\\н, укладений 01.06.2000р. між позивачем та відповідачем та визнати її такою, що звільнена з посади заступника директора на підставі ст. 38 КЗпП України. Позивачка в судове засідання не з»явилася, надав заяву якою позов підтримала просивла його задовольнити, розглядати справу її у відсутності та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином через оголошення в пресі. Суд вважає за можливе розглянути справу у відповідності до ст.ст.224, 225 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, а від відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, відомостей про причини неявки не надійшло. Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка на підставі наказу № 61к від 01.06.2000р. вона була призначена заступником директора по учбовій роботі Луганського промислово- економічного технікуму, котрий відповідно до Наказу Міністерства освіти і науки України № 137 від 17.05.2000р. було реорганізовано в Луганський коледж Східноукраїнського державного університету. Відповідно до ст. 38 Кодексу законів про працю, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Позивач продовжувала працювати в даному навчальному закладі до початку антитерористичної операції. У зв'язку з загрозою життя позивач була вимушена переїхати на проживання в [ADDRESS], що підтверджується довідкою про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасової окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції віл 16.10.2014р. №3005000151. Відповідно до п. 4 ч. 1ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника. Тобто, надання згоди роботодавцем для припинення такого правовідношення законом не передбачено. Крім того судом встановлено, що у зв»язку з відсутністю поштового зв'язку позбавила позивачку можливості у встановленому законом порядку подати письмову заяву про звільнення з займаної посади. Дані обставини, що порушує її трудові права, за захистом яких вона вимушена звернутись до суду. Згідно ст..7 Закону України « Про забезпечення прав і свобод та правовий режим на тимчасово окупованій території України» для громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території, реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на надання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Громадяни України, які переселилися з тимчасово окупованої території та не звільнилися з роботи( іншого виду зайнятості) у раз неможливості продовження роботи( іншого виду зайнятості) на тимчасово окупованій території, для набуття статусу безробітного та отримання забезпечення та соціальних послуг за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття можуть припинити трудові відносини або підтвердити факт припинення таких відносин( іншого виду зайнятості) у судовому порядку за місцем свого перебування. Припинення інших видів зайнятості, у тому числі само зайнятості та підприємницької діяльності, здійснюється за наявним принципом та спрощено процедурою за місцем перебування особи у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України. З врахуванням вищевикладеного суд вважає, що позов законний та обґрунтований та підлягає задоволенню у повному обсязі заявлених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved