Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом, в якому зазначила, що 29 серпня 2009 року вона уклала шлюб з відповідачем, [PERSON], який розірвано 04 серпня 2016 року рішенням Волноваського районного суду Донецької області. Від шлюбу народилось двоє дітей: донька - [PERSON], [INFO], та донька - [PERSON], [INFO]. Позивачка з дітьми проживає окремо від відповідача практично з вересня 2015 року у м. Волноваха Донецької області, як внутрішньо переміщені особи. На теперішній час їй необхідно виїхати з дітьми до міста Донецьк Донецької області, де в неї залишилося житло, але в пункті пропуску лінії розмежування їй пояснили, що без згоди батька вона не має можливості вивозити дітей за межі України. Також їй періодично необхідно виїжджати з дітьми до Російської Федерації з метою відвідування родичів. Згідно п.5.1.2 Тимчасового Порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей вїзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягай 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57. Відповідно до ч.2 ст. 4 Закону «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. Батько дитини добровільно відмовляється надати нотаріально засвідчений дозвіл на виїзд дітей на тимчасово непідконтрольну територію, посилаючись на відсутність часу. Але вона вважає, що він намагається ускладнити їй життя. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Тому просить суд надати дозвіл на виїзд неповнолітніх дітей за межі України доньки - [PERSON], [INFO] та доньки - [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька [PERSON], разом з матірю [PERSON] на тимчасово неконтрольовану територію України в місто Донецьк Донецької області та до Російської Федерації до досягнення дітьми віку 16 років. В судове засідання позивачка не зявилася, але в позові зазначила про розгляд справи у її відсутність. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи був належним чином повідомлений, про причину неявки суд не інформував, тому причину його неявки суд визнає не поважною. Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився, про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину неявки не інформував. Тому суд вважає можливим розгляд справи у відсутності сторін з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по цивільній справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, зі свідоцтва про народження на імя [PERSON], [INFO], вбачається, що в графі батьки зазначено: батько [PERSON], мати [PERSON], зроблено актовий запис № 483, місце реєстрації відділ державної реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції у місті Донецьку, копія якого є наявною у справі. З свідоцтва про народження на імя [PERSON], [INFO], вбачається, що в графі батьки зазначено: батько [PERSON], мати [PERSON], зроблено актовий запис № 363, місце реєстрації відділ державної реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції у м. Донецьку Донецької області, копія якого є наявною у справі. З копії заочного рішення Волноваського районного суду Донецької області від 04.08.2016 року вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. З копії паспорту серії ВА № 214241 на імя [PERSON], виданого Єнакіївським МВ УМВС України в Донецькій області 23.11.1995 року вбачається, що зареєстрована [INFO] б. № 63-а [ADDRESS]. З копії паспорту серії ВВ № 952292 на імя [PERSON], виданого Кіровським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області 04.08.1999 року вбачається, що зареєстрований [INFO] б. № 33 [ADDRESS]. З копії довідки від 28.09.2015 року № 1438-021029 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи виданої [PERSON], де вказано відомості про малолітніх , неповнолітніх осіб, які прибули разом із внутрішньо переміщеною особою: донька - [PERSON], [INFO] та донька - [PERSON], [INFO], і зареєстровано фактичне місце проживання [INFO]. Згідно з положеннями частини 3 статті 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише зі згоди батьків і в їх супроводі або у супроводі осіб, які ними уповноважені. Порядок виїзду з України громадян, які не досягли 16-річного віку, регулюється «Правилами перетинання державного кордону громадянами України», затвердженого постановою КМ України N 57 від 27 січня 1995 року. Пунктом 4 вказаних Правил передбачено, що в супроводі одного з батьків або інших осіб, виїзд з України дітей вказаного віку здійснюється за обов'язкової наявності нотаріально посвідченої згоди другого батька, в якій зазначається назва держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків виїзд вказаних осіб з України здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Таким чином, із контексту наведеної норми вбачається, що визначення держави прямування та часового проміжку перебування у цій держави є обов'язковим змістом документу, на підставі якого дитина виїжджає з України. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі шостому проголошено, що дитина для повного гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Пунктом 24\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України»\~роз'яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Згідно п.5.1.2 Тимчасового Порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей вїзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягай 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57. Відповідно до ч.2 ст. 4 Закону «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. Відповідно до ч.2 ст. 10 ЦПК України сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно зі ст. 60 ЦПК України сторони зобовязані довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Ст.ст. 57-59 ЦПК України передбачають, що докази мають бути належними та допустимими. Таким чином, судом встановлено, що відповідач участі у вихованні дітей не приймає, не цікавиться їх станом здоровя, ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків по вихованню дітей, свідомо нехтує своїми обовязками як батько. Питання щодо встановлення режиму спілкування батьків з дітьми органом опіки і піклування\~\~не вирішувалось і спору з цього приводу між батьками не виникало, відповідач не звертався з такою заявою. Аналіз наведених доказів дає суду підстави визнати, що позов позивачки підлягає задоволенню, оскільки з наданих доказів вбачається, що неповнолітні доньки [PERSON] та [PERSON] мешкають з матірю, після розірвання шлюбу між сторонами по справі. Питання стягнення аліментів вирішено. Добровільно відповідач не надав згоди на виїзд неповнолітніх доньок на тимчасово неконтрольовану територію України в місто Донецьк Донецької області де розташоване їх житло та до Російської Федерації з метою відвідування родичів без згоди та супроводу батька [PERSON], що вбачається з наданих документів по справі, тому, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього на тимчасово неконтрольовану територію України Донецької та Луганської областей, та до Російської Федерації може бути дозволений за рішенням суду. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved