Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати дійсним зареєстрований на товарній біржі «Одеська Універсальна біржа товарів та послуг» в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» договір №822 від 05.06.1999 року купівлі-продажу ізольованої квартири [ADDRESS] , що складається в цілому з двох кімнат, загальною площею 48,3 кв.м, житловою площею 29,5 кв.м, корисна площа 18,8 кв.м, укладений між нею та відповідачем. Свої вимоги мотивує тим, що 05.06.1999 року між нею та відповідачем, діючим від імені [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу вказаної квартири, який був зареєстрований на товарній біржі «Одеська Універсальна біржа товарів та послуг» в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю», реєстраційний номер 822. При укладенні договору між сторонами було досягнуто згоди по всім його істотним умовам та повністю їх виконано - продавець отримав кошти, а покупцю було передано нерухоме майно та перейшло право власності на квартиру. В подальшому, 25.06.1999 року право власності на придбане нерухоме майно було зареєстровано нею в порядку, який діяв на час вчинення правочину, в Одеському міжміському БТІ м. Біляївка, але договір не було посвідчено нотаріально. На теперішній час посвідчити нотаріально вищевказану угоду неможливо, оскільки місцезнаходження відповідача, який був стороною в договорі, невідомо, у зв`язку з чим вона вимушена звернутися до суду з цим позовом. Представник позивачки до судового засідання не з`явився, але подав до суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить розгляд справи проводити у його відсутність. Відповідач до судового засідання не з`явився, але подав до суду заяву, в якій позовні вимоги позивачки визнав в повному обсязі, підтвердив факт укладення та виконання сторонами договору купівлі продажу №822 від 05.06.1999 року, та просив розгляд справи проводити у його відсутність. Приймаючи до уваги заяви сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] та [PERSON] було укладено договір №822 купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого [PERSON] продала, а [PERSON] придбала ізольовану квартиру під [ADDRESS] та складається в цілому з двох кімнат, загальною площею 48,3 кв.м, житловою площею 29,5 кв.м, корисна площа 18,8 кв.м. Договір сторони оформили в письмовій формі і зареєстрували його на «Одеській Універсальній біржі товарів та послуг» в «Журналі реєстрації біржевих угод з нерухомістю», реєстраційний №822 від 05.06.1999 року. (а.с 8-10). При укладенні договору між сторонами було досягнуто згоди по всім його істотним умовам та повністю їх виконано - продавець отримав кошти, а покупцю було передано нерухоме майно та перейшло право власності на квартиру. Вищевказане підтвердив і відповідач в своїй письмовій заяві. На виконання п. 9 договору 30.01.1997 року позивачка зареєструвала вказаний договір в Одеському міжміському БТІ м. Біляївка, про що свідчить технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] (а.с.11-14). Позивачка зазначає, що на теперішній час посвідчити нотаріально вищевказану угоду неможливо, оскільки місцезнаходження відповідача, який був її стороною невідомо. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. У відповідності до п. 4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16.01.2003 року № 435-IV, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, даний Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки договір купівлі-продажу було укладено у 1999 році, до нього застосовуються положення Цивільного кодексу в редакції 1963 року, що діяли на момент укладення договору. Положеннями ст. 47 ЦК (в редакції 1963 року) передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконувала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Статтею 48 ЦК (в редакції 1963 року) передбачено, що недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі порушує особисті або майнові права неповнолітніх дітей. По недійсній угоді кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах. Якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом. У відповідності до вимог ст. 224 ЦК (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК (в редакції 1963 року) передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 27 цього Кодексу). Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. З положень ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Як зазначено в п. 1.5 Розділу 1 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.98 № 121, яка була чинною на час укладення сторонами відповідного договору купівлі-продажу та яка визначала порядок здійснення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна в Україні, державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна здійснюють комунальні підприємства - бюро технічної інвентаризації. Відповідно до п. 9 Додатку 1 до вказаної Інструкції, - договори купівлі-продажу, міни, зареєстровані біржою, віднесено до переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна. Враховуючи те, що на момент укладення договору сторони керувались положеннями спеціального законодавства щодо укладення договорів на товарній біржі, договір було укладено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства за спільною згодою сторін, умови договору сторонами повністю виконано, право власності позивачки на придбане нерухоме майно зареєстроване відповідно до діючого на момент укладення договору законодавства, а тому суд вважає, що позовні вимоги позивачки слід задовольнити та визнати дійсним договір №822 купівлі-продажу майна, зареєстрований на товарній біржі.

Outcome: approved