Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-22 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, мотивуючи його тим, що вона та відповідач є батьками [PERSON], [INFO]. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Вказане стало підставою для звернення до суду з цим позовом, в якому позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення повноліття. 14.12.2017 року позивачка подала до суду уточнення, в яких просить стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення повноліття(а.с.36-37). Ухвалою суду від 21.02.2018 року по даній справі залучено в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON], на користь якої на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO], стягуються аліменти. Позивачка та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили винести рішення, яким стягнути на утримання неповнолітнього [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення ним повноліття. Представник відповідача спочатку позовні вимоги не визнавала, пославшись на те, що позивачка проживає в квартирі її сина, за комунальні послуги не сплачує. В судовому засіданні 23.03.2018 року вимоги позову визнала, проте просила суд врахувати при призначенні аліментів сплачені стороною відповідача комунальні борги. Крім того, вказала, що матеріальну допомогу дитині вона та її син надвали, купуючи речі, продукти харчування. Третя особа [PERSON] до суду не з'явилась, повідомлялась належним чином. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого на ім'я [PERSON], [INFO], Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області 21.04.2008 року, актовий запис № 776, в графі «батько» вказаний [PERSON](а.с.7). Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стаття 191 СК України передбачає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно із ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, судом встановлено, що на утриманні відповідача перебуває ще неповнолітня донька від першого шлюбу - [PERSON], [INFO]((а.с.48). Доводи представника відповідача щодо того, що позивачка з дітьми мешкає в їх квартирі і не сплачує комунальні платежі, не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Крім того, вимоги представника відповідача щодо стягнення аліментів з моменту винесення рішення, не можуть бути враховані судом, оскільки суд стягує аліменти з моменту подачі позову до суду, як то передбачено ст. 191 СК України. Враховуючи те, що у відповідача на утриманні перебуває неповнолітня донька [PERSON], [INFO], вимоги ст. 182 Сімейного Кодексу України, суд стягує з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку /доходів/, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Згідно п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір. На підставі ст.ст. 180, 181 Сімейного Кодексу України та

Outcome: approved