Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона зареєстрована та є співвласником квартири за адресою: [ADDRESS], також за нею закріплений особовий рахунок квартири. В спірній квартирі також зареєстровані [PERSON], [PERSON] та відповідач, колишній чоловік позивачки, [PERSON]. Однак відповідач в квартирі не проживає, за комунальні послуги не сплачує, у зв'язку з чим позивачка несе значні матеріальні затрати. Просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням та зняти його з реєстраційного обліку. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просила суд його задовольнити з підстав наведених у ньому. Відповідач до суду не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд за згоди позивачки, вважає за можливе слухати справу у відсутність відповідача, провівши заочний розгляд справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Суд, вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Перевіряючи обставини по справі, судом встановлено, що квартира [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності на житло від 09.06.1995 року та договору дарування від 22.06.2013 року, належить на праві спільної власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.10, 14). В квартирі [ADDRESS] на даний час, крім позивачки зареєстрований відповідач [PERSON], а також дочка [PERSON], син [PERSON], що підтверджується довідкою Ф-3 КП «ЖЕК «Покровська» від 31.07.2013 року. (а.с.6). Актом затвердженого комісією КП ЖЕК «Покровська» від 30.07.2013 року (а.с.7) підтверджується, що [PERSON] в квартирі [ADDRESS] з 1997 року не проживає. Відповідно до ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи, що [PERSON] з 1997 року не проживає в [ADDRESS], тобто більше встановленого законом строку, суд знаходить необхідним визнати його таким, що втратив право користування жилим приміщенням у квартирі [ADDRESS]. Стосовно позовних вимог про зняття відповідача з реєстраційного обліку, слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до правових висновків, зазначених в Постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 р. у справі № 6-57цс11, оскільки Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Враховуючи вищезазначене, вимога позивачки щодо визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] підлягає задоволенню, а в задоволенні позовних вимог в частині зняття відповідача з реєстраційного обліку слід відмовити. На підставі викладеного, керуючи ст. 71,72 ЖК України, ст.ст. 2, 17 КАС України, ст.ст. 10, 11, 57, 60, 169, 213, 215, 218, 224-226 ЦПК України суд, -

Outcome: partial