Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-10 00:00:00

позивачка звернулася до суду з даним позовом, в якому просила визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою вул. Садова, 9 в смт. Димер, Вишгородського району, Київської області за набувальною давністю. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачка посилалася не те, що з 2001 року, після смерті власника вказаного будинку [PERSON]Г, вона є єдиним його господарем та володільцем. Представник позивача подав заяву про розгляд справи за їх відсутності, просив про задоволення позову з викладених у ньому підстав. Представник відповідача подав заяву про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позову не заперечив. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Так, як вбачається з свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.08.1981 року, виданого Вишгородською державною нотаріальною конторою, [PERSON] була власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою вул. Садова, 9 в смт. Димер, Вишгородського району, Київської області. Згідно довідки Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області № 1022/02-24 від 28.09.2015 р. [PERSON] була власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою вул. Садова, 9 в смт. Димер, Вишгородського району, Київської області. В даному будинку ніхто не зареєстрований. Як вбачається з технічного паспорту, вказаний житловий будинок побудований в 1900 році. Біля вказаного домоволодіння збудовані й погосподарські споруди: літня кухня під літ. «В», сарай «Г», погріб під частиною будівлі «Г/п», убиральня «Д», літній душ «Е», гараж «Є», колонка питна «І», каналізаційна споруда «ІІ», ворота «№1» та огорожа «№2». Технічний паспорт на будинок № 9 по вул. Садовій в смт. Димер Вишгородського району Київської області виготовлено КП «Вишгородським БТІ» станом на 27 лютого 2018 року на ім'я [PERSON] 18 березня 1999 року [PERSON] склала заповіт, згідно якого все своє майно заповідала [PERSON] 17 січня 2001 року [PERSON] померла, що підтверджується відповідним свідоцтвом серії І-АП № 106831 від 17.01.2001 р. Згідно акту від 21 лютого 2018 року вбачається, що [PERSON] з 1999 року по теперішній час постійно проживає без реєстрації за адресою вул. Садова, 9 в смт. Димер, Вишгородського району, Київської області, постійно, безперервно вела господарство у вказаному домоволодінні. Позивачка відкрито, постійно володіє житловим будинком та веде в ньому господарство. Як вбачається з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 28 грудня 2018 року спадкова справа до майна померлої 17 січня 2001 року [PERSON] заводилась Третьою Сімферопольською державною нотаріальною конторою, справа № 641/01. Однак, суд позбавлений можливості витребувати зазначену копію спадкової справи у звязку з тим, що вказана спадкова справа знаходиться на тимчасово окупованій території України. Згідно ст.\~11-1\~ЗУ «Про\~забезпечення прав\~і свобод\~громадян та\~правовий режим\~на тимчасово\~окупованій території\~України» у разі якщо останнім місцем проживання спадкодавця\~ є тимчасово окупована територія, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів. Відповідно до\~ст. 41 Конституції України\~та\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за субєктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Відповідно до ч. 1 і 4\~ст. 344 ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набуваються за рішенням суду. Згідно роз'яснень даних в п. 9-14 Постанови пленуму ВССУ від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до частини першої\~статті 344 ЦК\~України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено\~ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя\~статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга\~статті 344 ЦК). Враховуючи положення статей\~335\~і\~344\~ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Враховуючи положення пункту 8\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК\~про те, що правила\~статті 344 ЦК\~про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що\~ЦК\~набрав чинності з 01 січня 2004 року, положення\~статті 344 ЦК\~поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01 січня 2001 року. Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей\~15,\~16\~ЦК України, а також частини четвертої\~статті 344\~ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Судом встановлено, що позивачка добросовісно заволоділа будинком № 9 по вул. Садова в смт. Димер, Вишгородського району, Київської області з господарськими будівлями та спорудами у якому проживала разом з спадкодавцем на момент смерті і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно володіти житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами за адресою вул. Садова, 9 смт. Димер, Вишгородського району Київської області. Таким чином, суд вважає можливим визнати за позивачем право власності на вказаний будинок за набувальною давністю на підставі ч. 1\~ст. 344 ЦК України. Вказаний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved