Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-21 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом в обґрунтування якого зазначила, що вона, разом зі своїм рідним братом [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , по 1/2 частині. В даному домоволодінні також зареєстрований племінник позиваки, відповідач [PERSON] , який, починаючи з 2006 року в будинку не проживає та його особисті речі там відсутні. Фактичне місце проживання відповідача їй не відомо та добровільно він знятися з реєстрації не бажає. Разом з тим, позивачка зазначила, що несе додаткові витрати по комунальних послугах, та інші додаткові витрати на будинок через реєстрацію відповідача, тому позивачка була змушена звернутися до суду та просила суд визнати відповідача таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням. Ухвалою суду від 19.11.2018 року відкрито позовне провадження у даній справі та відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву. Позивачка у судове засідання надала письмову заяву у якій повністю підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити та проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав, а тому суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст. 223 ЦПК України. Крім того, відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, через оголошення на сайті, що підтверджується матеріалами справи, проте в судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, тому з урахуванням думки позивачки та положень ст.\~280\~ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомила, тому вважаю за можливе справу розглянути без їх участі на підставі доказів наявних в матеріалах справи. Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] є власниками житлового будинку за адресою: [ADDRESS] що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом виданим державним нотаріусом Дніпропетровської державної нотаріальної контори від 31.01.2008 року, реєстровий №747/2003. Відповідно до довідки №1217 від 23.07.2018 року, виданої за місцем проживання, а також акту про не проживання особи в домоволодінні від 06.08.2018 року за вищевказаною адресою зареєстрований відповідач [PERSON] , але фактично не проживає у ньому з грудня 2006 року і його особистих речей там немає. Відповідно до ст. ст. 316, 317 ЦК України,\~право власності\~є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до\~ч.1 ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Права власника житлового будинку чи квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпорядження своїм житлом на власний розсуд. Частиною 1 ст. 156 ч. 1 ст. 165\~ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Це дружина наймача, їх діти і батьки, членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Члени сімї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Фізична особа може мати кілька місць проживання ( ч.6 ст.29 ЦК України).\~Ніхто не\~може бути\~виселений із\~займаного жилого\~приміщення або\~обмежений у\~праві користування жилим приміщенням інакше, як з підстав і порядку передбачених законом (ч.4 ст.9 ЖК України). У п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання ,що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» за №2 від 12 квітня 1985 року зазначено, що судам, що у справах цієї категорії необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року зазначено, що оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України). Відповідно до ст.ст. 386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За таких підстав суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, як таких, що знайшли своє об`єктивне підтвердження, і тому вони підлягають до повного задоволення. Відповідно до вимог\~ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України\~з відповідача на користь позивачки повинно бути стягнено сплачений судовий збір в сумі 704,80 грн.

Outcome: approved