Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-02 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що у них різні погляди на життя, зникло взаєморозуміння та взаємоповага, немає згоди у вирішенні спільних сімейних питань. Сім`я фактично розпалася, а шлюб носить формальний характер. Позивачка та її представник позов підтримали, з підстав наведених в заяві. Відповідач в судове засідання не з `явився, хоч належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, тому суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши позивачку, її представника, дослідивши матеріали справи та оцінивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 28 вересня 1998 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] відділом реєстрації актів громадянського стану Бучацької райдержадміністрації Тернопільської області, актовий запис №70, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Бучацької райдержадміністрації Тернопільської області. У даному шлюбі мають двоє дітей: син [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження [NUMBER], видане Трибухівською сільською радою Бучацького району Тернопільської області) на даний час повнолітній, та син [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження [NUMBER], видане Трибухівською сільською радою Бучацького району Тернопільської області). Сторони по справі спільного господарства не ведуть, спільно не проживають протягом чотирьох років, шлюб носить формальний характер, позивачка миритись не бажає. В Постанові Пленуму Верховного суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначається, що при розгляді справ, які виникають у зв'язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року, а також інших нормативно - правових актів, що регулюють сімейні відносини. Також, згідно з роз'ясненнями, викладеними у п.п.10,11 даної постанови, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ст.24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. У силу ст. 56 СК України кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України) Відповідно до п.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги інші обставини життя подружжя, суд прийшов до переконання, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки.

Outcome: approved