Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-08 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом мотивуючи тим, що 26.05.2009 року померла її мати [PERSON], у звязку з чим відкрилася спадщина на належне їй майно, яку вона прийняла, оскільки проживала із спадкодавцем. До складу спадкового майна ввійшла земельна ділянка загальною площею 4,125 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право власності на яку за спадкодавцем було посвідчено державним актом серії СМ №062831, в якому були зроблені незастережні виправлення у році видачі, а також є виправлення у кадастрових номерах земельної ділянки. При вказаних обставинах вона не може отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі, у звязку з чим просила визнати за нею право власності на цю земельну ділянку. Ухвалою Буринського районного суду від 29.07.2016 року до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача був залучений відділ Держгеокадастру у Буринському районі Сумської області. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлені вимоги підтримав і в своїх поясненнях підтвердив обставини викладені в позовній заяві, доповнивши, що спадщину після смерті матері позивачка прийняла, оскільки проживала з нею, однак нотаріус не може видати їй свідоцтво про право на спадщину, у звязку з вищевказаними виправленнями у правовстановлюючому документі на земельну ділянку. Представник відповідача про розгляд справи повідомлений належним чином в судове засідання на явився, клопотання про відкладення розгляду справи не надав. Суд визнав можливим розглянути справу без його участі за наявними доказами. Представник третьої особи [PERSON] повідомив, що дійсно 25.01.2006 року [PERSON] отримувала державний акт на земельну ділянку, яка складається з двох частин площею 3,6229 га та 0,5024 га. В цьому документі невідомо ким та при яких обставинах зроблені виправлення у кадастрових номерах та даті його видачі. У звязку із змінами в законодавстві видати новий державний акт можливості немає. Вислухавши пояснення представника позивачки, представника третьої особи дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26 травня 2009 року померла мати позивачки [PERSON], у звязку з чим відкрилася спадщина на його майно, що підтверджується свідоцтвом про смерть останньої, свідоцтвом про народження та свідоцтвом про шлюб позивачки (а.с.5,7,8). До складу спадкового майна ввійшла земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 4,1253 га, з кадастровими номерами 5920986000:01:005:0434 та 5920986000:01:006:0535, розташована на території Слобідської сільської ради Буринського району Сумської області, що належала [PERSON] відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії СМ №062831, виданого на підставі розпорядження голови Буринської районної державної адміністрації від 23.07.2003 року №209 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010662700067, що підтверджується витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, копією державного акта, звітом про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (а.с.6,10-21,23-34). Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадщину після смерті останньої, прийняла її донька позивачка по справі [PERSON] відповідно до положень ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини і являючись спадкоємцем першої черги за законом, що вбачається також довідки Слобідської сільської ради (а.с.35). Однак нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину, оскільки державний акт серії СМ №062831, який посвідчує право власності спадкодавця на земельну ділянку, містить незастережні виправлення у році видачі державного акта та кадастрових номерів земельної ділянки, що вбачається з письмового розяснення нотаріуса №388/01-16. Разом з тим, як видно з витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, а також дослідженої судом Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди, Державний акт серії СМ №062831 був виданий спадкодавцю на підставі розпорядження голови Буринської районної державної адміністрації від 23.07.2003 року №209 та фактично отриманий 25.01.2006 року і вірні кадастрові номери земельної ділянки значаться: 5920986000:01:005:0434 земельна ділянка площею 3,6229 га та 5920986000:01:006:0535 - земельна ділянка площею 0,5024 га.. В силу ч.1 ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак наявність вищевказаних виправлень в кадастрових номерах земельних ділянок та року видачі державного акту унеможливили отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину на це нерухоме майно, оскільки в силу п.4.15 Глави 10 Розділу ІІ «Порядку про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Мінюсту України 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. При цьому відповідно до ст. 47 Закону «Про нотаріат» нотаріус не приймає для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам законодавства. З повідомлення відділу Держгеокадастру у Буринському районі (а.с.22) вбачається, що усунути зазначені недоліки в позасудовому порядку позивач також не спроможний. Разом з тим, дослідженими судом доказами беззаперечно встановлено, що зазначена земельна ділянка належала її матері [PERSON], а помилки у правовстановлюючому документі, що підтверджують право власності останньої на неї, мають технічний характер, однак не можуть бути виправлені у звязку зі смертю спадкодавця. Відповідно до п. «г» ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, а ч.1 ст.131 цього Кодексу передбачено, що громадяни та юридичні особи, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Згідно ч.1 ст.126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформляється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Статтею 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 01.01.2016 року) передбачено, документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим законом та іншим нормативно-правовим актам. Не розглядаються документи з підчищеннями, або дописками, закресленими словами та іншими не обумовленими виправленнями, заповнені олівцем, з пошкодженнями, що не дають змоги однозначно тлумачити зміст, а також оформлені з порушенням вимог законодавства. Згідно ст.27 цього Закону, державна реєстрація права власності проводиться, в тому числі, на підставі свідоцтва про право на спадщину, державного акту на право приватної власності на землю, державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року та рішення суду, що набрали законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. При цьому, в силу ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Право на землю гарантується Конституцією (ч.2 ст. ст.373 ЦК). Частиною 3 статті 1296 ЦК України визначено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує його право власності. Таким чином, з огляду на зміст зазначених норм матеріального права та їх аналізу, враховуючи, що позивачка прийняла спадщину, але не може скористатись в повному обсязі своїм правом власності на спадкове майно шляхом нотаріального оформлення спадщини, суд приходить до висновку про обґрунтованість її вимог та необхідності захисту її права.

Outcome: approved