Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав, вказуючи, що з відповідачем [PERSON] вона проживала у фактичних шлюбних відносинах, від яких у них народилась Донька [PERSON], [INFO]. В свідоцтві про нарожження батьком дитини записано відповідача. Батько дитини з часу її народження не спілкується з донькою, участі у її вихованні не приймає і взагалі не цікавиться її життям. Позивачка звернулась до служби у справах дітей Новоукраїнської РДА про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Новоукраїнської міської ради було розглянуто питання доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] та надано висновок про доцільності позбавлення батьківських прав відповідача, тому позивач звернувся з даним позовом до суду. Ухвалою суду від 20.11.2018 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 14.12.2018 року. 14.12.2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті на 15.01.2019 року. 15.01.2019 року судове засідання відкладено на 30.01.2019 року на в зв'язку з неявкою відповідача та представника третьої особи. Розміщено оголошення про виклик відповідача на офіційному веб- сайті «Судова влада». 30.01.2019 року судове засідання відкладено на 18.02.2019 року на в зв'язку з неявкою відповідача та представника третьої особи. Розміщено оголошення про виклик відповідача на офіційному веб- сайті «Судова влада» 18.02.2019 року судове засідання відкладено на 28.02.2019 року для належного повідомлення відповідача за місцем його роботи. Також розміщено оголошення про виклик відповідача на офіційному веб- сайті «Судова влада». 28.02.2019 року судове засідання відкладено на 12.03.2019 року через неявку відповідача, до суду не повернулось поштове повідомлення на підтвердження повідомлення відповідача. В судове засідання позивачка та її представник не з'явились Представник позивача надіслала заяву про розгляд справи у відсутність. Позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити позов. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин. Про день та час розгляду справи неодноразово повідомлявся повістками про виклик до суду, як за місцем проживання та і за місцем роботи, але до суду повернулись поштові повідомлення з відміткою «за закінченням терміну зберігання», також неодноразово був повідомлений про дату та час розгялду справи шляхом розміщено оголошення на офіційному веб- сайті «Судова влада». Станом на 12.03.2019 року відзив до суду не позав. Жодних пояснень, заперечень та клопотань до суду від відповідача не надходило. Представник представник третьої особи Служба у справах дітей Новоукраїнської РДА в судове засідання не з'явився, попередньо 11.02.2019 року надіслав до суду заяву про розгляд справи у відсутність. Позовні вимоги підтримують. Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні обставини та відповідні правовідносини. Відповідно до ч.1 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із ч.1 ст.152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 ст.155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуататції дитини, засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] доводиться батьком малолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 9). На даний час позивачка перебуває в шлюбі з іншим чоловіком та її малолітня донька [PERSON] проживає разом з ними, остання має достатнє матеріальне забезпечення та належні умови проживання що підтверджується (а.с. 10, 11, 12). Згідно довідки №01/02-15 виданої 10.08.2018 року Новоукраїнським комунальним дошкільним навчальним закладом №5 «Берізка» куди було зараховано малолітню [PERSON] з червня 2018 року. Дитиною опікується лише мама, цікавиться її вихованням, розвитком та здоров'ям. Тато дитини до дошкільного закладу не з'являвся (а.с.14). Відповідач офіційно працевлаштований та на виконання рішення суду, щомісячно сплачує аліменти на утримання малолітньої доньки, що підтверджується довідкою Регіонального центру професійної освіти ім.О.С.Єгорова (а.с. 44). Згідно висновку комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Новоукраїнської міської ради №1218/02-24 від 03.10.2018 року, вважають доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої доньки [PERSON] так як він самоусунувся від виховання та утримання дитини (а.с. 15). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов'язків по вихованню, а також встановити, що він ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов'язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Натомість з матеріалів справи вбачається, що відповідач приймає участь в матеріальному забезпеченні дитини, шляхом сплати аліментів. Умовою по ухиленню від обов'язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов'язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідача відносно малолітньої доньки в матеріалах справи відсутні. Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. ВССУ у справі №211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. В даній постанові суд касаційної інстанції підкреслив наступне, що при позбавленні батьківських прав суду слід не тільки встановити ухилення батька від виконання батьківських обов'язків, а також чи попереджувався батько офіційно про необхідність змінити ставлення до дитини. При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та вплив, продовжує не виконувати свої батьківські обов'язки, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про таке попередження відповідача. Позивачем та представником не доведено, що поведінка відповідача відносно доньки є свідомим нехтуванням своїми батьківськими обов'язками та наявність в його діях вини, а в матеріалах справи відсутні. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно малолітньої доньки не забезпечуватиме інтересів самої дитини дитини. Також, Верховний Суд в своїй постанові від 24.10.2018 року по спарві №761/2855/17, зазначив, що висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, меє рекомендаційний характер та не є обов'язковим для суду (ч.ч. 5, 6 ст. 19 СК України). Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позові відмовити за необгрунтованістю та безпідставністю позовних вимог, та вважає, що відповідача слід попередити, що у разі в подальшому неналежного виконання ним батьківських обов'язків відносно малолітньої доньки [PERSON], він буде позбавлений батьківських прав. Відповідно до ст. 141 ЦПК України понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору, слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed