Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-26 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом і просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: с. Дачне вул. Горіхова, 9 Біляївського району Одеської області. Свої вимоги мотивує тим, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON] 24 жовтня 2013 року їй належить зазначений будинок з надвірними спорудами. У будинку зареєстрований її батько [PERSON], однак він у ньому не проживає з червня 2014 року, його особистих речей у будинку немає, у звязку з чим вона звернулася з позовом до суду, посилаючись на ст.ст. 71, 72, 163 ЖК України. Позивачка та її представник у судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог з підстав, викладених в запереченні. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як встановлено у судовому засіданні, позивачці на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними спорудами по вул. Чапаєва, 9 в с. Дачне Біляївського району Одеської області, згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON] 24 жовтня 2013 року, зареєстрованого в реєстрі за № 905 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 11470889 від 04.10.2013 року (а.с. 5-6, 9-11). Відповідно до витягу з розпорядження «Про перейменування вулиць та провулків, назви яких містять символіку комуністичного тоталітарного режиму» від 25 грудня 2015 року, вулиця Чапаєва перейменована на вулицю Горіхову (а.с. 48). Відповідач по справі батько позивачки зареєстрований у зазначеному житловому будинку, але не проживає у ньому без поважних причини протягом двох років, його особистих речей у будинку немає. Викладене підтверджується актом обстеження житлового будинку, складеним депутатом Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області [PERSON] в присутності сусідів [PERSON] та [PERSON] 18 липня 2016 року (а.с. 20). Згідно довідки Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області № 1823 від 18 липня 2016 року позивачка [PERSON] зареєстрована у житловому будинку по вул. Горіховій, 9 в с. Дачне Біляївського району Одеської області з 1994 року, а відповідач [PERSON] з 1987 року (а.с. 21). Відповідно до довідки виконкому Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області № 2374 від 16 вересня 2016 року, за адресою: вул. Горіхова, 9 в с. Дачне Біляївського району Одеської області зареєстровані наступні громадяни: [PERSON], [INFO] власник будинку; [PERSON], [INFO] чоловік власника; [PERSON], [INFO] батько власника (а.с. 77). Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] наймав його для будівництва гаражу на вул. Центральній в с. Дачне Біляївського району. Він часто його бачить за даною адресою. 29 жовтня 2016 року бачив, як відповідач ремонтував свій автомобіль, розташований біля будинку по вул. Центральній. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] пояснили, що вони засвідчували факт не проживання [PERSON] у будинку по вул. Горіховій, 9 в с. Дачне Біляївського району і підтвердили у судовому засіданні ту обставину, що він протягом останніх двох років проживає в [INFO] за місцем проживання дружини. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили, що відповідач проживає в [INFO], але іноді залишається ночувати за місцем проживання дружини в с. Дачне по вул. Центральній. Показання вказаних свідків суд до уваги не приймає, оскільки вони протирічать іншим обєктивним доказам, дослідженим у судовому засіданні, а саме: акту про не проживання, довідок Дачненської сільської ради, які зазначені вище. Також суд виходить з того, що згідно даних паспорту відповідач у 2009 році зареєстрував шлюб з [PERSON], і як було встановлено у судовому засіданні, з того часу він проживає за місцем проживання дружини в с. Дачне Біляївського району Одеської області по вул. Центральній. Відповідач не надав суду переконливих доказів, які б свідчили про його проживання у спірному будинку. Само по собі зазначення у посвідченні мисливця, дозволі на носіння зброї та членському квитку УТМР його місця проживання с. Дачне Біляївського району вул. Горіхова (колишня Чапаєва), 9 не свідчить про його проживання у цьому будинку. Крім того, відповідач зазначає, що позивачка перешкоджає йому у проживанні у спірному будинку, внаслідок чого він змушений проживати в автомобілі, але будь-яких доказів на підтвердження цієї обставини він не надав. Показання допитаного у судовому засіданні свідка [PERSON] суд до уваги не приймає, оскільки вона була присутня у судовому засіданні 18 серпня 2016 року під час розгляду справи в іншому складі суду, про що зазначено в ухвалі суду від 14 вересня 2016 року (а.с. 55-56). Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Пунктом 39 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що члени сімї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сімї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сімї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сімї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. Помилкове посилання позивачки у позові на положення ст.ст. 71, 72 ЖК України, а не ст. 405 ЦК України, не має правового значення, оскільки підстави позову, які згідно зі ст. 31 ЦПК України може змінити лише позивач, це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Саме по собі посилання на певні норми закону, які суд може змінити, якщо вони не поширюються на спірні правовідносини, не є виходом за межі позову, а тому суд вважає, що в даному випадку підлягають застосуванню норми ст. 405 ЦК України. Враховуючи викладене, суд вважає, що оскільки у судовому засіданні встановлено, що відповідач не проживає у будинку понад один рік без поважних причин, позовна заява піддягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved