Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просила зобовязати відповідача усунути перешкоди в користуванні нею житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], - шляхом надання позивачці вільного доступу до квартири і передання дублікату ключів від квартири. Також позивач просила встановити порядок користування цією квартирою, виділивши їй в користування житлові кімнати площею 12,4кв.м та 12,9кв.м, а інші допоміжні приміщення - кухня, ванна кімната, вбиральня, коридори, комора, - залишити у спільному користуванні співвласників. В обґрунтування позову зазначено, що спірна квартира є обєктом спільної часткової власності сторін в рівних частках. Натомість відповідач не дозволяє позивачу користуватися даною квартирою, що обумовило її звернення до суду. Відповідач в судове засідання вдруге не з'явився. В обґрунтування причини неявки посилався на особливості своєї трудової діяльності (вантажні перевезення), що обумовлює необхідність постійного перебування у відрядженнях. Надав суду клопотання, в якому просив вже вдруге відкласти розгляд справи. Відповідно до ст.ст.169, 224 ЦПК України судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши надані суду письмові докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Квартира за адресою: [ADDRESS] (далі спірна квартира), - є обєктом спільної часткової власності сторін в рівних частках внаслідок її поділу судом при вирішенні питання поділу спільного майна подружжя, що підтверджується рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14.07.2016р. /а.с.11-14/, яке в частині поділу квартири набрало законної сили 12.05.2017р., що підтверджується рішенням Апеляційного суду Черкаської області /а.с.15-20/. Згідно даних технічного паспорту спірна квартира складається з трьох окремих кімнат загальною житловою площею 42,4кв.м (12,4кв.м, 12,9кв.м, 17,1кв.м) та інших приміщень (кухня, ванна кімната, вбиральня, два коридори, комора) /а.с.21-23/. У спірній квартирі сторони проживали разом з їх сином [PERSON], 2002р.н., під час перебування у шлюбі, який було розірвано рішенням суду від 07.10.2015р.. Після розірвання шлюбу позивач разом з сином стали проживати окремо. Після розірвання шлюбу відповідач змінив замки та не дозволяє позивачу користуватися спірною квартирою. Окрім сторін в квартирі зареєстрований батько відповідача, але фактично не проживає в ній. На теперішній час позивач бажає користуватися спірною квартирою для особистого в ній проживання разом з сином, але відповідач забороняє їй це робити, внаслідок чого вона звернулась до суду з зазначеним позовом. За таких обставин між сторонами вбачається спір, щодо порядку користування спільним майном, який регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК) та Житлового кодексу України (далі ЖК). Відповідно до ст.321 ЦК право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст.150 ЖК громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. На підставі ст.358 ЦК право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Згідно зі ст.391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як вбачається з матеріалів справи, між співвласниками квартири не досягнуто згоди щодо порядку користування квартирою, належною їм на праві спільної часткової власності. До того ж відповідач створює перешкоди позивачу у користуванні спірною квартирою, оскільки змінив замки та не допускає її до помешкання квартири. Беручи до уваги, що позивач має рівне з відповідачем право на користування спірною квартирою, то вимоги в частині зобовязання відповідача усунути перешкоди у користуванні квартирою підлягають задоволенню. Натомість стосовно обраного позивачем способу усунення таких перешкод (надання вільного доступу та зобовязання надати дублікат ключів) суд зауважує, що покладання на відповідача обов'язку не створювати перешкод у користуванні спірною квартирою за своїм змістом включає обовязок надання вільного доступу і обов'язок надання засобів, за допомогою яких здійснюється доступ до квартири. Проте це не має обовязком саме передання ключів від замків чи їх дублікатів, а може виражатися шляхом надання можливості зробити дублікат таких ключів. Тож з огляду на положення ч.2 ст.14, ст.16 ЦК вимога про передання дублікатів ключів не підлягає задоволенню. Стосовно визначення порядку користування спірною квартирою суд зауважує наступне. Відповідно до ч.3 ст.358 ЦК кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частки спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Беручи до уваги, що частки сторін у праві власності на спірну квартиру є рівними і становлять по 1/2 від цілого, то на кожного з них припадає по 21,2кв.м житлової площі. Натомість в позові позивач просить виділити їй у користування дві кімнати загальна житлова площа яких становить 25,3кв.м, оскільки разом з нею проживає дитина. Визначаючи обґрунтованість таких вимог суд бере до уваги, що батьками дитини є позивач та відповідач, а отже з огляду на положення ст.ст.141, 176 Сімейного кодексу України сторони зобовязані в рівній мірі забезпечити належні умови існування та проживання своє дитини, а дитина має право користуватися житлом своїх батьків. На теперішній час спір між сторонами щодо визначення місця проживання дитини не вирішувався і після розірвання шлюбу дитина проживає разом з позивачем. Ця обставина підтверджується і тим, що за рішенням суду від 07.10.2015р. з відповідача на користь позивача стягнуті аліменти на утримання їх дитини. Отже забезпечення умов проживання дитини в більшій мірі покладається на позивача. Беручи до уваги вік і стать дитини суд вважає обґрунтованими твердження сторони позивача про те, що дитину необхідно забезпечити окремою кімнатою для проживання. За таких обставин суд вважає за можливе відступити від засад рівності у здійсненні сторонами права користування спірною квартирою і, враховуючи інтереси їх спільної дитини, виділити у користування позивача дві кімнати загальною житловою площею 25,3кв.м, щоб однією з кімнат користувалася дитина, а відповідачу одну кімнату житловою площею 17,1кв.м. Інші допоміжні приміщення спірної квартири - кухня, ванна кімната, вбиральня, коридори, комора, - необхідно залишити у спільному користуванні співвласників. За таких обставин позов підлягає до задоволення. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує положення ч.1 ст.88 ЦПК, яким передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 1280грн /а.с.1, 2/, який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial