Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», мотивуючи тим, що в порушення умов договору добровільного страхування наземного транспортного засобу серії ДК № 177/000/150001256 від 21.07.2015 року, укладеного між нею та ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», відповідач після настання страхового випадку - викрадення її автомобіля 06.03.2016 року за місцем її проживання, не здійснив їй виплату страхового відшкодування. Зазначила, що після виявлення крадіжки її автомобіля викликала працівників поліції, та після відібрання відповідних пояснень у неї та оформлення протоколів огляду місця події, зателефонувала до страхової компанії з метою повідомити про настання страхового випадку. Мотивує вимоги тим, що 10.03.2016 року, у перший робочий день після святкових днів, написала заяву ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про настання страхового випадку, однак 09.09.2016 року отримала письмову відмову у виплаті страхового відшкодування з тих підстав, що повідомила страхову компанію про страховий випадок із запізненням, тоді як договором передбачений обов'язок повідомляти страховика протягом 60 хвилин з моменту настання страхового випадку, а також з тих підстав, що при укладенні договору страхування не повідомила страховика про істотні обставини, а саме факт викрадення у неї другого ключа від автомобіля та пульту керування сигналізацією. Посилаючись на те, що ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» не виконало своїх зобов'язань за договором страхування, звернулася до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь 126 000 грн. страхового відшкодування та 50 000 грн. моральної шкоди. В судовому засіданні представник позивачка позовні вимоги підтримав з вищевикладених підстав, обґрунтувавши поясненнями, просив вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти вимог позивачки заперечував, обґрунтувавши поясненнями, просив відмовити у задоволені позову, посилаючись на його необґрунтованість та наявність принаймні двох підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування позивачці а також відсутності в неї повноважень на звернення до суду з вказаним позовом відповідно до норм чинного законодавства. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у установленому законом порядку. Причини неявки суду невідомі. Суд вважає можливим слухати справу у відсутності 3-ї особи, відповідно до вимог ст.169 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши в сукупності надані матеріали справи, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки не підлягають задоволенню, виходячи з настуних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 21 липня 2015 року між [PERSON] та ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» було укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу серії ДК № 177/000/150001256. Вигодонабувачем за вказаним договором є Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (а.с. 9-12). Згідно умов вищевказаного договору страховою компанією було прийнято під свій страховий захист транспортний засіб Hyundai Аccent, д.н.з. [NUMBER], власником якого є позивачка. За даними Єдиного реєстру досудових розслідувань, в проміжку часу з 20.00 години 5 березня 2016 року по 01.00 годину 6 березня 2016 невстановлені слідством особи викрали автомобіль [NUMBER] (а.с.17-19). Як не було спростовано у судовому засіданні, орієнтовно о 5 годині 6 березня 2016 року позивачка повідомила відповідача про викрадення її автомобіля та 10 березня 2016 року подала письмову заяву - повідомлення про настання страхового випадку (а.с.13). 12 серпня 2016 року позивачка звернулася до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.16). Як вбачається з наданих суду матеріалів, листом від 09.09.2016 року відповідач відмовив [PERSON] у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на те, що відповідно до п.20.3.10 договору страхування Страхувальник зобов'язаний був повідомити страховика про настання страхового випадку протягом 1 години, в той час, коли [PERSON] зателефонувала до диспетчерської служби через 4 години, а також зважаючи на те, що [PERSON] при укладенні договору надала відповідачу неправдиві відомості, зазначивши про наявність у неї 2 ключів від автомобіля, в той час, коли один з ключів та пульт сигналізації був викрадений у неї у квітні 2015 року (а.с.15). Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 991 ЦК України страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про страхування» підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування, зокрема, є несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин. Також слід зазначити, що відповідно до 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Зі змісту ст. 990 ЦК України, ст. 25 Закону України «Про страхування», вбачається, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування або законодавством на підставі заяви страхувальника. Статтею 985 ЦК України, передбачено, що страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи (вигодонабувача), якій страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату у разі настання страхового випадку. Відповідно до умов договору добровільного страхування наземного транспортного засобу серії ДК № 177/000/150001256 від 21.07.2015 року, вигодонабувачем за цим договором є Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк». Як встановлено судом та не спростовано представником позивача та наданими в суді поясненнями представника 3-ї особи, вигодонабувач не надавав позивачці згоду на отримання страхового відшкодування, про що свідчать і заявлені у даному провадженні позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» про стягнення з відповідача страхового відшкодування на користь банку, провадження за якими було закрито ухвалою суду від 06.06.2017 року. Відсутність уповноваження позивачки на отримання страхового відшкодування від банку, а також повідомлення Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» про наявність самостійних вимог про стягнення страхового відшкодування на користь вигодонабувача, спростовує законність вимог позивачки про стягнення страхового відшкодування на її користь. За наведених обставин, не вдаючись до оцінки правомірності чи неправомірності відмови ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» виплачувати страхове відшкодування [PERSON] з підстав несвоєчасного повідомлення нею про настання страхового випадку та з підстав надання нею недостовірної інформації під час укладення договору страхування, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з підстав відсутності у неї взагалі права на отримання страхування відшкодування. Не підлягають задоволенню також і позовні вимоги позивачки про стягнення з відповідача на її користь 50 000 грн. моральної шкоди, оскільки такі вимоги не ґрунтуються на вимогах Закону України «Про страхування» та є недоведеними в силу вимог ст.60 ЦПК України. Стаття 11 ЦПК України визначає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки не знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому не підлягають задоволенню. На підставі викладеного. ст.ст. 979, 989, 991 ЦК України, ст.ст. 20, 25, 26 Закону України «Про страхування»,

Outcome: dismissed