Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом до відповідачки, мотивуючи свої вимоги тим, що в лютому 2015 року вона вирішила придбати квартиру [ADDRESS], про продаж якої дізналася з мережі-інтернет на сайті «OLX», де був вказаний номер телефону продавця. Домовившись з відповідачкою [PERSON], яка проживала в цій квартирі в одному домі з нею, про продаж квартири за 11500 доларів США з виплатою в розстрочку, вона передала останній 3500 (чотири тисячі пятсот) доларів США в рахунок вартості квартири, через деякий час ( в липні 2015 року )віддала ще 1000 доларів США. В серпні 2015 року їй стало відомо, що зазначена квартира [ADDRESS] в м Лебедині передана в іпотеку ПАТ КБ «Приват Банку», а власницею вищевказаної квартири є мати відповідачки. У звязку з виявленими обставинами, вона відмовилася від купівлі вищевказаної квартири та звернулася до [PERSON] з вимогою повернення коштів, але грошей їй остання не повернула, мотивуючи тим, що їх вона витратила на придбання власного будинку в с. Куданівка Лебединського району. Тому вона вимушена звернутися до суду і просить визнати недійсним усний договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] укладений між нею та [PERSON]; стягнути з відповідачки кошти в сумі 4500 (чотири тисячі пятсот) доларів США, що еквівалентні 126000 грн. та моральну шкоду в сумі 10000 (десять тисяч) грн. В попередньому судовому засіданні позивачка та її представник уточнили позовні вимоги: просять стягнути з відповідачки кошти у сумі 4500 (чотири тисячі пятсот) доларів США, що еквівалентно 126000 (сто двадцять шість тисяч ) грн., моральну шкоду в розмірі 10000 (десять тисяч) грн., витрати, понесені позивачкою: за надання юридичної допомоги, в сумі 5000 (пять тисяч) грн. та сплату судового збору в розмірі 2860 грн. В судовому засіданні уточнені позовні вимоги позивачка та її представник підтримали в повному обсязі. Представник відповідачки в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що його довірителька не заперечує факту передачі позивачкою коштів в розмірі 4500 доларів США спочатку як позику, а потім домовились про купівлю-продажу спірної квартири [ADDRESS], достовірно знаючи, що вона перебуває в іпотеці «Приватбанку». Про це відповідачка написала розписку, але час виконання вимог, зазначений в борговій розписці, ще не настав, оскільки вона зобовязувалась повернути кошти в розмірі 4500 доларів США після продажу спірної квартири, від купівлі якої відмовилась позивачка, а інших грошей відповідачка не має. Крім того, вона не проти продати вищевказану квартиру позивачці, за ці грошові кошти вона сплатить борг Приват Банку, внаслідок цього буде скасований договір іпотеки, а право власності на вищевказану квартиру перейде до позивачки. Оскільки на ці пропозиції позивачка не погодилась, просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на необґрунтованість вимог та не доведеність обставин, зазначених в позовній заяві та умов, необхідних для укладення договору купівлі-продажу . Допитана в судовому засіданні, як свідок, [PERSON] пояснила, що влітку 2015 року вона дізналась про те, що [PERSON], яка проживає з нею в одному багатоквартирному будинку, продає свою квартиру, а купує її подруга [PERSON]. Знаючи, що ця квартира перебуває в заставі банку, повідомила про це подрузі та дізналась від неї про те, що вони з [PERSON] домовились про виплату вартості квартири частинами і що на той час [PERSON] сплатила останній 3500 американських доларів. Після цього [PERSON] відмовилась від покупки квартири [PERSON], але гроші [PERSON] не повернула, пояснивши, що вона вже їх витратила на покупку будинку в с. Куданівка. Восени 2015 року вона разом з подругою [PERSON] ходила до нотаріуса, щоб оформити боргову розписку [PERSON] і там побачили матір [PERSON], від якої дізнались, що саме вона є власницею квартири, що продається. Пізніше від [PERSON] вона дізналась, що [PERSON] взагалі відмовилась повертати їй гроші, тому вони звернулись до поліції з заявою про поведінку останньої, але після проведеної ними перевірки отримали листа від начальника поліції з рекомендацією звернутись до суду. Свідок [PERSON] ствердила, що влітку 2015 року від [PERSON], яка являється матірю її співмешканця, вона дізналась про намір останньої купити квартиру в її ж домі, що належить [PERSON] за 10 чи 11 тисяч доларів США. Через тиждень після цього в її присутності в квартирі [PERSON] остання передала [PERSON] 3500 доларів США, про що була складена розписка. Щоб сплатити решту коштів, [PERSON] збиратись їхати на заробітки до Росії. Пізніше вона дізналась, що квартира, яку мала намір купити [PERSON], перебуває в іпотеці банку. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухому мано, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна (а.с.22-25) вбачається, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON]. Дана квартира перебуває під іпотечним договором серії ВЕР № 180337 180340, виданий 30.05.2007 року, за реєстровим № 2403. Дана інформація також стверджується довідкою КП «Бюро технічної інвентаризації виконавчого комітету Лебединської міської ради» № 178 від 08.11.2016 року (а.с.31). З додаткової угоди № 1 до кредитного договору № su11g200000003 від 30.05.2007 року (а.с.33-35) вбачається, що між АППАТ «Приват Банк» та [PERSON] замінили валюту кредиту за договором з долара США на гривню. В звязку з чим станом на 23.05.2016 року заборгованість [PERSON] по вищевказаному кредитному договору складає 34745 грн. (тридцять чотири тисячі сімсот сорок пять) грн.. 57 коп. З витягу з кримінального провадження № 12016200090000583 від 05.10.2016 року (а.с.37) вбачається, що 06.10.201 року за заявою [PERSON] про вчинення відносно неї шахрайських дій [PERSON] слідчим Лебединського ВП ГУНП в Сумській області [PERSON] порушене кримінальне провадження по ч.1 ст.190 КК України. \~\~\~\~ Вислухавши сторони, свідків та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: В судовому засіданні встановлено, що в лютому 2015 року сторони домовились про купівлю-продаж квартири [ADDRESS], оговоривши ціну 11 тис. 500 доларів США з розстрочкою платежу. В підтвердження договірних відносин, 21.03.2015 року позивачка передала відповідачці грошові кошти в сумі 3500 доларів США, про що отримала розписку від останньої ( а.с.30). В липні 2015 року вона ще передала відповідачці 1000 доларів США. Ці обставини підтверджені показами свідків: [PERSON] та [PERSON] і не спростовані представником відповідача. В результаті укладення договору виникає договірний правочин, момент виникнення якого одночасно вважається моментом виникнення цивільних прав та обов'язків сторін цього правочину. З цього моменту на відносини сторін поширюється дія норм закону, інших актів цивільного законодавства, що стосуються даного виду договорів. Однак укладений договір не набув письмової форми та не зареєстрований, відповідно до ст. 657 ЦК України, в нотаріальній конторі. В серпні 2015 року позивачка дізналась, що зазначена квартира [ADDRESS] в м Лебедині передана в іпотеку ПАТ КБ «Приват Банку», а власницею вищевказаної квартири є мати відповідачки [PERSON]. З цих причин позивачка відмовилась від покупки спірної квартири та зажадала від відповідачки повернути їй сплачені нею кошти в розмірі 4500 доларів США, але та їй відмовила в поверненні коштів, мотивуючи тим, що вона вже витратила їх на купівлю будинку в с. Куданівка Лебединського району. Разом з тим, 26.08.2015 року вона написала розписку позивачці про зобовязання повернути кошти в сумі 4500 доларів США після продажу спірної квартири ( а.с. 10), яка до цього часу не продана. Відповідно до ч.1\~ст. 220 ЦК України,\~у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним. Відповідно до п. 13\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»\~з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Крім того, судом встановлено та не спростовано представником відповідача, що відповідачка не є власницею квартири і взагалі не може здійснювати дії по відчуженню не належної їй спірної квартири. \~\~\~\~ Нікчемним правочином є правочин, вчинення якого не породжує передбачених законом правових наслідків у зв'язку із протиправністю або іншими недоліками юридичного характеру. Він породжує лише наслідки, які пов'язані з його недійсністю. Такими наслідками, зокрема може бути відшкодування збитків, завданих другій стороні або третій особі внаслідок його вчинення. Таким чином, не будучи нотаріально посвідченим у встановленому законом порядку, договір не є укладеним, а тому в разі, якщо на виконання юридично ще не укладеного договору стороною передчасно передано майно, між сторонами виникають правовідносини внаслідок набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (ст.1212-1215 ЦК України). За ч.1\~ст.1212 ЦК України\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Як зазначено у ч. 3 згаданої статті, положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є\~відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених\~ст.11 ЦК України). Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Відповідно до змісту\~ст. 1212 ЦК України\~зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч. 1\~ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому. Разом з тим, правила\~ст. 1212 ЦК України\~застосовуються тоді, коли майно передано на виконання юридично ще не укладеного договору. До такого правового висновку прийшов Верховний Суд України в постанові від 24 вересня 2014 року у справі № 6-122цс14, яка в силу\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. За таких підстав суд вважає, що відповідачка [PERSON] безпідставно набула грошові кошти позивачки та зобов'язана повернути [PERSON] 4500 (чотири тисячі пятсот) доларів США, що еквівалентно 121185 грн.\~відповідно до довідки про офіційний курс\~гривні щодо американського долару станом на день прийняття рішення суду - 2693.3241 (а.с. ). \~\~\~\~ За приписами\~ст. 533 ЦК України\~грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. \~\~ Внаслідок неправомірних дій відповідачки [PERSON] позивачці спричинена моральна шкода, яка виражається у душевних стражданнях останньої, оскільки сплачені кошти в рахунок купівлі квартири вона заробляла своїми руками шляхом виїзду на будови за межі України для покращення своїх житлових умов; в порушенні усталених умов життя, оскільки за захистом своїх порушених прав вона протягом 2015-2016 років зверталась до юристів та органів поліції; в приниженні її честі перед родичами та знайомими, оскільки виявилась ошуканою від дій своєї подруги, з якою проживали кілька років в одному підїзді багатоквартирного будинку. Спричинену їй моральну шкоду позивачка оцінює в 10000 грн., але належних доказів спричинення саме такої шкоди вона не надала суду. Крім того, суд бере до уваги і необачні дії самої позивачки при вирішенні питання купівлі квартири, так як маючи намір на купівлю нерухомості, вона навіть не поцікавилась наявністю правоустановлюючих документів на неї, правовими питаннями оформлення договору купівлі-продажу та обставинами, що спонукали відповідачку на продаж не належної їй квартири. З огляду на норми ст.ст.\~23,\~1167 ЦК України, Постанову Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~, якими встановлено, що при розгляді позовів про відшкодування моральної шкоди, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п. 27\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», в судовому засіданні необхідно дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Враховуючи матеріали справи та добуті в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку, що позивачкою не надано обгрунтованих доказів на підтвердження визначеного нею розміру спричиненої їй моральної шкоди, тому вважає можливим задовольнити її вимоги в цій частині в розмірі 1000 грн. Задовольняючи позовні вимоги позивачки, на підставі ст.88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на її користь понесені нею і документально підтверджені судові витрати в сумі 2860 грн., повязані зі сплатою судового збору. За змістом ст.ст.79,84 ЦПК\~до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, в тому числі, і витрати на правову допомогу адвоката або іншого фахівця в галузі права. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу). У даній справі суду наданий тільки договір-доручення про надання юридичної допомоги, укладений між позивачкою [PERSON] та фахівцем в галузі права [PERSON] від 17.01.2017 року ( а.с. 9). Однак на теперішній час не прийнятий закон про фахівців у галузі права, тому підстав для визнання представника позивачки [PERSON] - фахівцем у галузі права у суду немає. Крім того, суду не надані докази сплати позивачкою на користь її представника коштів за надання правової допомоги. В звязку з цим, суд вважає безпідставною вимогу позивачки у відшкодуванні їй шкоди за надання правової допомоги її представником, тому в задоволенні позову в цій частині відмовляє. На підставі викладеного і

Outcome: partial