Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом , в якому просить розірвати шлюб з відповідачем. В судовому засіданні позивачка повністю підтримав заявлені позовні вимоги і в обґрунтування їх пояснила, що 20 лютого 1982 року між нею та відповідачем, був укладений шлюб. За час перебування в шлюбі, мають спільних неповнолітніх дітей. Прожили у спільному шлюбі 32 роки та вели спільне господарство, останні роки вони не можуть як сім'я проживати разом виконувати сімейні обов'язки, постійно сперечаються та принижують один одного. В результаті чого вони прийшли до висновку, що розлучення це єдиний вихід для них. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про час і місце слухання справи був повідомлений належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню по наступних підставах. Суд вважає встановлені слідуючі факти і відповідні їм правовідносини. 20 лютого 1982 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Чаплинського районного управління юстиції Херсонської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження вчинено запис за №13, копія свідоцтва про шлюб [NUMBER]. За час перебування в шлюбі, сторони мають спільних неповнолітніх дітей: [PERSON] [INFO]; - [PERSON] [INFO]; [PERSON] [INFO]; [PERSON] [INFO]. Позивачка та відповідач прожили у спільному шлюбі 32 роки та вели спільне господарство, але останні роки вони не можуть як сім'я проживати разом, виконувати сімейні обов'язки, спокійно вирішувати навіть нескладні поточні проблеми, постійно сперечаються та принижують один одного. Постійні сварки та скандали неодноразово відбувались в присутності дітей. Позивачка неодноразово звертала увагу на це свого чоловіка, але відповідач повністю ігнорував та ніяк не реагувала на зауваження. В результаті позивачка прийшла до висновку, що розлучення це єдиний вихід для них продовжити життя та зберегти нормальне бачення про сім'ю та дітей, також відповідач особисто вирішав сам розірвати стосунки, матеріально не забезпечує та не приймає участі у вихованні дітей. З підстав наведених вище, збереження сім'ї і подальше спільне проживання з відповідачем є неможливим. Підстави, які б перешкоджали звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу, передбачених ст. 110 Сімейного кодексу України відсутні. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин, [PERSON] матеріально позивачці та їх дітям взагалі не допомагає, участі у їх вихованні не приймає, внаслідок чого вона не має можливості сама утримувати малолітніх дітей. Утримання дитини, надання їй матеріальної допомоги є обов'язком батьків, ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Всупереч зазначеним вимогам, відповідач ухиляється від свого обов'язку щодо утримання неповнолітніх дітей. Між позивачем та відповідачем на момент пред'явлення позову не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дітей. Таким чином, з положення ст. 181 Сімейного кодексу України випливає, що вразі відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той з подружжя, з ким вони проживають, має право звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів. У відповідності до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду аліменти на утримання дитини можуть бути присуджені у твердій грошовій сумі. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що є достатньо підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved