Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-05 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON], в якій просила визнати дійсною біржову угоду купівлі-продажу нерухомості, укладену 01 жовтня 1998 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], зареєстровану товарною біржею «Українська» за № 22182, згідно якого [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON] придбала двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] загальною площею 43,9 кв.м, житловою площею 26,6 кв.м. та визнати за нею право власності на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS], яка належить їй на підставі угоди купівлі-продажу нерухомості укладеної на товарній біржі «Українська» від 01.10.1998 року реєстраційний номер № 22182, зареєстрований в бюро технічної інвентаризації за номером 8389. В обґрунтування позову зазначила, що 01 жовтня 1998 року між позивачкою та відповідачами було укладено угоду купівлі продажу нерухомості, відповідно до п. 1 якої [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] продали, а позивачка придбала квартиру [ADDRESS], яка складається з кімнати 15, 8 м. кв., кімнати 10,8 м. кв., кухні 5,8 м. кв., шафи 2,3 м. кв., санвузлу 2,8 м. кв., коридору - 6,4 м. кв., загальною площею 43,9 м. кв., житловою площею 26,6 м. кв. придбано в особисту власність. Вартість нерухомого майна складала 3927 грн. 00 коп.. Дану угоду купівлі продажу було укладено на товарній біржі «Українська» 01.10.1998 року № 22182, яка була зареєстрована в КП «»Абрис» за реєстраційним номером 8389. Позивачкою та відповідачами були виконані всі умови договору купівлі продажу. [PERSON] з 01.10.1998 року по теперішній час проживає та утримує квартиру, але в звязку з сімейними обставинами у неї виникла необхідність продати належну їй квартиру, в звязку з чим вона звернулася до нотаріальної контори з метою оформлення договору купівлі продажу, але листом від 17.07.2017 року № 880/01-16 їй було відмовлено, оскільки договір купівлі продажу квартири нотаріально не посвідчений, а також вчинений без дозволу органів опіки та піклування. Однак, положення Закону України «Про товарну біржу», який діяв на час укладення договору купівлі-продажу не вимагали нотаріального посвідчення договорів, які укладалися та реєструвалися на товарних біржах. Також вказала, що на момент укладення угоди купівлі продажу нерухомості дозвіл органу опіки та піклування на продаж квартири неповнолітньою [PERSON] було надано її батьку [PERSON], а реєстрація бюро технічної інвентаризації за нею права власності на спірну квартиру на підставі договору купівлі продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, станом на жовтень 1998 року не суперечила чинному законодавству. Зазначила, що 27.07.2006 року один із продавців [PERSON] помер, єдиним спадкоємцем залишився його син [PERSON]. На сьогоднішній час, позивачка не має можливості повноцінно, як власниця квартири, володіти, користуватися та розпоряджатися квартирою, яка розташована за адресою: Запорізька область, м. Токмак, вул. Гагаріна, 15/2, в звязку з чим змушена була звернутися до суду з вказаним позовом. В судове засідання позивачка та її представник не зявилися, до суду надали заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просили задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов визнала, проти винесення рішення не заперечувала. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини не явки суду не повідомили. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не зявились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 01 жовтня 1998 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] було укладено угоду купівлі продажу нерухомості, відповідно до п. 1 якої [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] продали, а [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS], яка складається з кімнати 15, 8 м. кв., кімнати 10,8 м. кв., кухні 5,8 м. кв., шафи 2,3 м. кв., санвузлу 2,8 м. кв., коридору - 6,4 м. кв., загальною площею 43,9 м. кв., житловою площею 26,6 м. кв. придбано в особисту власність. Вартість нерухомого майна складала 3927 грн. 00 коп.. Дану угоду купівлі продажу було укладено на товарній біржі «Українська» 01.10.1998 року № 22182, яка була зареєстрована в КП «»Абрис» за реєстраційним номером 8389, про що видане реєстраційне посвідчення. [PERSON] звернулася до Токмацької державної нотаріальної контори з метою посвідчення договору купівлі продажу квартири [ADDRESS], але листом від 17.07.2017 року № 880/01-16 їй було відмовлено, так як згідно цивільного законодавства, що діяло на 1998 рік, договори купівлі продажу нерухомого майна, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, підлягали нотаріальному посвідченню, оскільки договір купівлі продажу квартири нотаріально не посвідчений, а також вчинений без дозволу органів опіки та піклування, якщо хоч одна із учасниць правочину була неповнолітньою, він є недійсним. Згідно до рішення виконавчого комітету Токмацької міської ради народних депутатів Запорізької області № 267/2 від 21 вересня 1998 року, було дозволено [PERSON] продати частину квартири [ADDRESS] від імені неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], яка належала їй на праві приватної власності. [PERSON] один із продавців по договору, помер 27.07.2006 року, після смерті якого спадкова справа в Токмацькій державній нотаріальній конторі не заводилась, відповідно до листа Токмацької державної нотаріальної контори Головного територіального управління у Запорізькій області № 1634/01-16 від 14.12.2017 року. Відповідно до звіту про проведення оцінки нерухомого майна квартири [ADDRESS] загальною площею 43,90 м. кв., станом на дату оцінки 2017 року, становить 105352,00 грн.. Згідно ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття право власності не встановлена судом. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 1 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Пунктом 2 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 р. регламентовано, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Відповідно до ст.12 Закону України «Про власність», в редакції чинній на момент укладення договору купівлі-продажу, громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. При цьому ч. 1 ст. 13 Закону України «Про власність» квартира відносилась до обєкта власності, ч. 4 цієї ж статті визначалось, що законодавчими актами України може бути встановлено спеціальний порядок набуття права власності громадянами на окремі види майна, а також види майна, що не може перебувати у власності громадян, а відповідно до вимог статті 49 цього ж закону щодо правомірності володіння майном передбачалось, що володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Згідно ст. 1 Закону України «Про товарну біржу», в редакції Закону № 1206-18 від 06.11.2014 року, товарна біржа є організацією, що об'єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов'язаних з ним торговельних операцій. Статтею 15 Закону України «Про товарні біржі» визначено, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржовий договір з моменту його реєстрації на біржі є вчиненим правочином. Водночас, відповідно до ст. 227 ЦК УРСР, який діяв на час укладення договору купівлі-продажу, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Аналогічні положення містить чинний на теперішній час Цивільний кодекс України, згідно ст. 657 якого, договір купівлі-продажу житлового будинку, квартири чи іншого нерухомого майна укладається в письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно ст. 219 ЦК України у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним. Суд може визнати такий правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Усі умови визначені в цій статті позивачкою та відповідачами виконані, тобто останні передали їй у власність квартиру, а [PERSON] прийняла та сплатила за неї визначену грошову суму. Усі істотні умови договору купівлі - продажу були погоджені сторонами. Таким чином, суд вважає, що позивачка та відповідачі дійшли згоди з усіх істотних умов щодо продажу квартири розташованої за адресою: [ADDRESS],про що свідчать їх особисті підписи в договорі купівлі-продажу від 01 жовтня 1998 року, який укладено та зареєстровано на товарній біржі «Українська» за № 22182, укладення договору відповідало їх волі, а тому такий договір підлягає визнанню дійсним, на підставі якого квартира за адресою: [ADDRESS]належить на праві власності [PERSON]. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення. Згідно до Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.09.2015\~року № 10 питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується судом за результатами розгляду справи за клопотанням особи, яка його сплатила, що відповідає принципу диспозитивності цивільного судочинства (частина перша статті 7 Закону № 3674-VI «Про судовий збір»), в звязку з відсутністю клопотання позивача щодо стягнення з відповідача сплаченого судового збору, судом дане питання не вирішується. На підставі ст. 12 ЗУ «Про власність», ст.ст. 1, 15 ЗУ «Про товарну біржу», ст. 227 ЦК УРСР, ст. 219 ЦК України,

Outcome: approved