Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року. Свої вимоги мотивує тим, що являється донькою покійної [PERSON], яка померла [INFO] року, якій за життя належали на праві приватної власності земельні ділянки (пай) площею 0,3808 га. у с. Жирівка, цільове призначення землі - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується державним актом від 31.12.2004 року та земельна ділянка площею 1,4176 га. у с. Жирівка, цільове призначення землі - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується державним актом від 31.12.2004 року. Після смерті матері, відкрилась спадщина за законом. Окрім неї, спадкоємцем першої черги за законом майна померлої є також, відповідачка [PERSON], яка є донькою померлої, а її рідною сестрою. Позивачка вказує, що встановлений законом термін на подачу заяви про прийняття спадщини пропустила, через погіршення стану здоров'я після смерті матері та свою правову необізнаність, вважаючи, що заяву про прийняття спадщини потрібно подавати після спливу 6-ти місяців після смерті спадкодавця. Тому після 6 - ти місяців після смерті матері звернулась до нотаріуса, де отримала відмову та повідомили про необхідність звернутись до суду із заявою про продовження терміну для подачі заяви про прийняття спадщини. Причини пропуску строку на прийняття спадщини, вважає поважними. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, дала пояснення аналогічні викладеним в позові, просить такий задоволити. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, однак від неї надійшла заява про слухання справи у її відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні правовідносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Обгрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. На підставі ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.ст. 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст. 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Тобто, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. В судовому засіданні встановлено що [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER]. Доказів місця проживання спадкодавця та проживання разом з нею спадкоємців на час смерті, суду не представлено. Отже, спадкоємці повинні були прийняти спадщину шляхом подання заяви про прийняття такої в шестимісячний строк з дня відкриття спадщини, тобто до 02.05.2016 року. Після смерті [PERSON] спадкоємцями першої черги по закону є позивачка [PERSON] та відповідачка [PERSON] Доказів звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON], сторонами не представлено. За змістом ч.2 ст.1272 ЦК України поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила цієї статті можуть бути застосовані, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви та ці обставини визнані судом поважними. Аналогічна правова позиція викладена міститься у постанові Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року (справа № 6-85цс12) та від 04 листопада 2015 року (6-1486цс15). Правова основа презумпції знання законодавства - обов'язок кожного неухильно додержуватися Конституції України та законів України. Цей обов'язок закріплений в частині 1 статті 68 Конституції України. Обов'язок додержання законів передбачає і обов'язок їх знання. Тому закони повинен знати кожний. З цього положення і випливає загальновідома формула: незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності, яка і міститься в частині 2 статті 68 Конституції України. Аналізуючи поважність причин пропуску позивачем шестимісячного строку, встановленого для прийняття спадщини, суд звертає увагу на те, що причинами пропущення строку на прийняття спадщини у позивача є незнання законів, інвалідність позивача, необхідність проходження лікування та погіршення стану здоров'я після смерті матері, належних доказів про період перебування на лікуванні позивачем суду не представлено, отже об'єктивних, непереборних, істотних труднощів, які б могли бути визнані судом поважними, у зверненні до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини у позивача не було. За таких обставин, правові підстави для задоволення позову відсутні.

Outcome: dismissed