Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що 18.03.2016р. між нею та відповідачкою було укладеного договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Право власності на вказане нерухоме майно було зареєстровано нею у встановленому законом порядку. Відповідно до умов даного договору відповідачка, як колишній власник житла, зобов'язувалась повністю звільнити квартиру, передати їй ключі до 30.04.2016р. та знятись з реєстрації в строк до 23.03.2016р. Після продажу квартири відповідачка виїхала з неї, забрала свої речі і фактично квартирою не користується, але в порушення своїх зобов'язань з реєстрації за вказаною адресою вона не знялася, чим чинить їй перешкоди в користуванні зазначеною квартирою, оскільки вона вимушена нести додаткові витрати по сплаті житлово-комунальних послуг за зареєстровану відповідачку, яка фактично в квартирі не мешкає і нею не користується. Оскільки відповідачка з власної волі відмовилась від свого права власності на вказане житло, в результаті відчуження квартири позбулася будь-яких прав на неї, фактично в ній не мешкає і нею не користується, вважає, що вона втратила право користування цим житловим приміщенням і підлягає зняттю з реєстрації. Просить усунути їй перешкоди в користуванні спірною квартирою та визнати відповідачку такою, що втратила право користування вказаним житловим приміщенням, зняти її з реєстрації за вказаною адресою. Позивачка в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує повністю, просить його задовольнити. Проти розгляду справи у заочному порядку не заперечує. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивачки за наявними у справі доказами. Відповідачка в судове засідання не з'явилася за невідомими суду причинами, про місце, день та час розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином в порядку ч.5 ст.74 ЦПК України. Суд, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим відповідно до ст.224 ЦПК України провести заочний розгляд справи у відсутність відповідачки. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, знаходить позов обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню за таких підстав. Судом встановлено, що 18.03.2016 року між позивачкою [PERSON] та відповідачкою [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом ЗМНО Буцикіною Л.О. за реєстровим №326, відповідно до якого [PERSON] продала, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] (арк. 6-8). Право власності позивачки на вказану квартиру зареєстровано у встановленому законом порядку (арк. 24). Відповідно до п.7 даного договору [PERSON] зобов'язалась повністю звільнити квартиру, передати [PERSON] ключі від квартири в строк до 30.04.2016р. та знятись з реєстрації в строк до 23.03.2016р. Згідно довідки Центру обслуговування абонентів №6 МКП «Основаніє» від 24.03.2016р. №703 в зазначеній квартирі на даний час зареєстрована одна особа - відповідачка по справі [PERSON] (арк. 13). Згідно акту Центру обслуговування абонентів №6 МКП «Основаніє» від 11.05.2016р. [PERSON] зареєстрована в зазначеній квартирі, але в квартирі не мешкає з березня 2016 року та по теперішній час (арк. 23). Встановлене ст.41 Конституції України право кожного володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю (даний принцип відповідно закріплений ст.317 ЦК України) передбачає право власності як абсолютне праве, яке надає власнику повноваження щодо повного, всебічного і комплексного використання трьох елементів права власності як такого. Непорушність права приватної власності означає проголошену Конституцією неможливість несанкціонованого втручання будь-кого у здійснення власником своїх повноважень, а також недопустимість дій всупереч інтересам власника, його волі тощо. Згідно з ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї родини, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно з ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оцінивши обставини справи та надані докази в їх сукупності, взаємозв'язку і достатності, суд вважає встановленим та доведеним, що відповідачка, здійснивши відчуження спірного житлового помешкання, втратила право власності на нього, і як наслідок, право користуватись ним на власний розсуд, в той час, коли позивачка навпаки в установленому законом порядку набула таке право. Після укладання договору купівлі-продажу квартири на користь позивачки, відповідачка добровільно виїхала на інше місце мешкання, звільнила спірне житло і фактично ним з березня 2016р. не користується, однак добровільно з реєстраційного обліку за зазначеною адресою в порушення узятих на себе за договором купівлі-продажу зобов'язань не знялась, чим чинить позивачці перешкоди в користуванні її власністю, оскільки вона вільно не може користуватись та розпоряджатись своїм майном, вимушена нести додаткові витрати по сплаті житлово-комунальних послуг. Суд вважає, що за вказаних обставин відповідачка втратила право користування спірним житловим приміщенням, у зв'язку з чим позов [PERSON] в цій частині слід задовольнити. Позовні вимоги в частині зняття відповідачки з реєстрації за вказаною адресою суд вважає безпідставними, оскільки відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Тобто рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, яке набрало законної сили, є самостійною правовою підставою для зняття відповідачки з реєстрації. Таким чином, підстав для задоволення позовних вимог в цій частині суд не знаходить, в їх задоволенні слід відмовити. На підставі вищевикладеного, позов слід задовольнити частково.

Outcome: partial