Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-18 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що вони з відповідачем перебували в шлюбі з 2001 року до грудня 2004 року, від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Син залишився проживати з нею. До досягнення сином повноліття відповідачем сплачувались аліменти на його утримання. Син сторін є інвалідом дитинства 2-ї групи і потребує сторонньої допомоги, яку позивачка не в силі самостійно здійснювати, отриманої соціальної допомоги не достатньо. У відповідача відсутні інші утриманці і він має змогу надавати матеріальну допомогу своєму повнолітньому сину який є інвалідом. Тому просила стягнути аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність та інвалідів. В судове засідання позивачка не з`явилася, від неї надійшла заява з проханням слухати справу у її відсутність, позов підтримала в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився, з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду був повідомлений належним чином, в тому числі шляхом подачи оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України( арк.с.28,29). \~ \~ \~ \~Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 2001 року по 30.03.2004 рік, що підтверджується копією рішення про розірвання шлюбу справа №2-2200/04 р. (а.с.10). Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] (арк.с.7). Відповідно до рішення Зарічного районного суду м.Суми по справі № 2-2200/04 від 30.03.2004 року з відповідача на користь позивачки було стягнуто аліменти на утримання сина до досягнення ним повноліття.( арк.с.10) Згідно довідки Зарічного відділу державної виконавчої служби міста Суми ГТУЮ у Сумській області, в їх відділі перебувало на виконанні виконавче провадження щодо стягнення аліментів з [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] . Стягнення припинено в зв`язку з повноліттям дитини. (арк.с.11). Згідно висновку лікарської комісії закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом 1 чи 2 групи внаслідок психічного розладу №80/1528, [PERSON] , [INFO] є інвалідом 2 групи внаслідок психічного розладу, встановленої 18.02.2019 року, за рівнем обстеження життєдіяльності наявні: обмеження самообслуговування, обмеження здатності до спілкування, обмеження здатності контролювати свою поведінку (арк.с.13). Син [PERSON] проживає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні. На даний час син [PERSON] досяг повноліття, однак в зв`язку з хворобою не може себе самостійно забезпечувати. [PERSON] проживає разом з позивачем, що підтверджується довідкою виконкому Битицької сільської ради від 09.12.2019 року та копією паспорта позивача з відбитком місця реєстрації (арк.с. 3-4,9) Згідно довідки №4060 від 20.11.2019 року позивач отримує соціальну допомогу на утримання дитини з інвалідністю в розмірі 1936 гривень(а.с.16). Позивачка потребує матеріальної допомоги на утримання дитини з інвалідністю, так як її доходу не достатньо, працювати вона не має можливості так як необхідно доглядати сина. Позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення на підставі ст.198 СК України з відповідача на її користь аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина , дитину з інвалідністю. З урахуванням п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № N 16 від 12.06.98р. «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» (Із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду N 3 від 15.05.2006р.), у частині, яка не суперечить Сімейному Кодексу України при вирішенні таких спорів суди повинні виходити не з формальних міркувань, а з фактичних інтересів дітей та умов їх нормального виховання. За змістом ст.198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Аналіз змісту ст.198 СК України дає підстави для висновку, що для виникнення обов`язку батька (матері) утримувати свою повнолітню дочку (сина) необхідні наявність трьох умов: дочка (син) є непрацездатними; дочка (син) потребує матеріальної допомоги; батько (мати) мають матеріальну можливість утримувати дочку (сина). При визначені розміру аліментів на повнолітніх дочку, сина з одного з батьків суд повинен взяти до уваги можливість надання утримання й другим із батьків і врахувати стан здоров`я чи матеріальне становище як дочки (сина), так і платника аліментів, інших дітей чи непрацездатних батьків, дружини, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (ст.ст.182, 200 СК України). Судом встановлено, що [PERSON] страждає на психічне захворювання, у є інвалідом 2 групи з дитинства в зв`язку з чим потребує вживання підтримуючої терапії, спеціального харчування, користується засобами гігієни, що свідчить про наявність у нього потреби в матеріальній допомозі. У ст. 141 СК України закріплено принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Суд вважає, що зазначений принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини відноситься в повній мірі і щодо рівності обов`язку обох батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги. Суд враховує стан здоров` я сина сторін [PERSON] , який є дитиною з інвалідністю 2 групи,, його матеріальне становище, факт отримання ним соціальної допомоги по інвалідності, відсутність можливості його працевлаштування, матеріальне становище та умови проживання сторін, розмір щомісячного доходу родин позивача та відповідача, не надання відповідачем добровільно будь-якої матеріальної допомоги повнолітньому синові з інвалідністю, те, що позивач фактично витрачає більше сил та засобів для утримання сина, дитну з інвалідністю. Виходячи із загальних засад цивільного судочинства, принципів рівності прав і обов`язків батьків, розумності та справедливості, суд вважає необхідним визначити розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на їхнього повнолітнього непрацездатного сина [PERSON] , дитину з інвалідністю в розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність та інвалідів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно із ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно із ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За такого, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768.40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved