Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому посилається на те, що перебуває з 17.06.2011 року у шлюбі з відповідачем, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції , зроблено актовий запис №068963. Від данного шлюбу народився син - [PERSON] ( [INFO] ), що підтверджується свідоцтвом про народження № [NUMBER] . Стверджує, що вже тривалий час стосунки з чоловіком розладились, спільне життя із відповідачем не склалось внаслідок різних поглядів на сімейне життя, несумісність характерів. Стосунки між нею та відповідачем припинились та подальше збереження шлюбу неможливе. Вказує, що згоди щодо місця проживання дитини з матір`ю досягнуто, що підтверджується довідкою про склад сім`ї. Посилаючись на норми матеріального права, просить суд, шлюб між нею та відповідачем розірвати. Ухвалою суду від 02 червня 2020 року прийнято відмову позивачки [PERSON] від позову до [PERSON] в частині позовних вимог щодо стягнення з нього аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] ( [INFO] ) та провадження у справі в цій частині закрито. В судове засідання позивач не з`явилася, від неї до суду надійшла заява, в якій просить розгляд справи провести за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В судове засідання відповідач не з`явився, від нього до суду надійшла заява, в якій просить розгляд справи провести за його відсутності, позовні вимоги визнає. Суд приймає до уваги визнання позову відповідачем, оскільки це не суперечить Закону, а також правам та інтересам сторін та відповідає вимогам ч. 4 ст. 174 ЦПК України, яка передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В наслідок чого суд вважає, що можливо розглянути справу за відсутності сторін, оскільки у справі наявні достатні матеріали про їх права та взаємовідносини. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України -у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку: Згідно ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ч.ч.1,4 ст. 206 цього ж Кодексу - позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено , що 17 червня 2011 року між позивачкою та відповідачем зареєстровано шлюб (а/с.5). Матеріали справи не містять відомостей про те, що сторони підтримують між собою подружні стосунки. Відповідно до ст.ст. 110-112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно із роз`ясненнями п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. На підставі наведеного вище, шлюб між позивачкою та відповідачем слід розірвати. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено повністю, з відповідача на підставі ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути на користь держави судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved