Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом, який доповнила заявою про збільшення позовних вимог до відповідача про стягнення заборгованості в порядку суброгації, припинення права власності на частку в земельній ділянці, визнання права власності. Просить стягнути з [PERSON] на її користь заборгованість в сумі 468945 грн. в порядку суброгації; припинити право власності [PERSON] на частку в земельній ділянці площею 0,2 га по вул. Зеленій, 21 в с. Куликів Жовківського району Львівської області; зарахувати зустрічні вимоги [PERSON] та [PERSON] на суму 233780 грн. та зменшити розмір його компенсації в порядку суброгації на користь [PERSON] до 235165 грн.; визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,2 га по вул. Зеленій, 21 в с. Куликів Жовківського району Львівської області. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 14 липня 1990 року у відділі РАЦС Львівського міського управління юстиції був зареєстрований шлюб між позивачкою та [PERSON]. Шлюб розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 20 вересня 2012 року. За час спільного проживання у шлюбі на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 11 червня 2007 року, позивачка та відповідач набули право власності на житловий будинок загальною площею 70 кв.м. з господарськими спорудами на вул. Зеленій, 21 в смт. Куликів Жовківського району Львівської області та земельну ділянку площею 0,2 га, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Житловий будинок № 21 на вул. Зеленій в смт. Куликів Жовківського району загальною площею 70 кв.м. демонтований. Право власності на земельну ділянку площею 0,2 га на вул. Зеленій, 21 в с. Куликів Жовківського району Львівської області зареєстроване за [PERSON] Проте, згідно з вимогами ст. ст. 60, 69 - 71 СК України та ч. 2 ст. 372 ЦК України земельна ділянка площею 0,2 га на вул. Зеленій, 21 в с. Куликів Жовківського району Львівської області є спільною сумісною власністю подружжя, тобто належить позивачці та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. При поділі даної земельної ділянки їхні частки є рівними. Згідно з висновком проведеної судової будівельно-технічної експертизи від 29 липня 2016 року ринкова вартість 1/2 частини земельної ділянки на вул. Зеленій, 21 в с. Куликів Жовківського району Львівської області становить 233780 грн. Вважає, що має право вимагати припинення права власності [PERSON] на частку у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку на вул. Зеленій, 21 в с. Куликів Жовківського району Львівської області у звязку з наступним. 17 вересня 2008 року між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» був укладений кредитний договір № 1308/0908/55-007 про надання споживчого кредиту під заставу житлової нерухомості в сумі 50 000,00 доларів США, строком до 17 вересня 2018 року під 12,50 % річних. Кредитний договір [PERSON] уклав не в інтересах сім'ї, а кредитні кошти витратив виключно на власні потреби. На прохання [PERSON] позивачка поручилася перед банком за належне виконання ним зобов'язань за кредитним договором № 1308/0908/55-007. уклавши з Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» договір поруки № 1308/0908/55- 007-Р-1 від 17 вересня 2008 року. Крім того на забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 17 вересня 2008 року між позивачкою, як майновим поручителем, [PERSON] та банком був укладений договір іпотеки № 1308/0908/55-007-7-1, за яким позивачка та [PERSON] передали банку в іпотеку належну їм на праві спільної часткової власності квартиру [ADDRESS]. На початку 2012 року шлюб між позивачкою та [PERSON] розпався і відповідач переїхав проживати за іншою адресою. На адресу позивачки стали надходити листи від банку, з яких вона дізналася про те, ще [PERSON] не виплачує кредит і має прострочену заборгованість. Розуміючи, що банк може звернути стягнення на предмет іпотеки - належну їй квартиру, позивачка вимушена була сплачувати кошти банку в рахунок погашення заборгованості, оскільки існувала небезпека втратити право на майно. У період з травня 2012 року по липень 2014 року позивачка сплатила банку в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором кошти в сумі 18390 доларів США, що з врахуванням курсу НБУ станом на 31 жовтня 2016 року (25,50 грн. за 1 долар США) становить 468945 грн. В даному випадку позивачка виконала обовязок боржника щодо сплати простроченої заборгованості за кредитним договором без його згоди з метою захисту своїх майнових прав та охоронюваних законом інтересів. Отже з підстав, передбачених ч. 3 ст. 528 ЦК України позивачка набула права кредитора у зобовязанні [PERSON] перед банком в обсязі, в якому нею було виконане та зобовязання боржника, отже має законні підстави вимагати від [PERSON] сплати боргу в сумі 468945 грн. в порядку суброгації. Предметом даного позову є земельна ділянка по вул. Зеленій, 21 в с. Куликів Жовківського р-ну Львівської області, яка на праві спільної сумісної власності належить позивачці та [PERSON] За правилами ст. 70 СК України при поділі даної земельної ділянки позивачка та [PERSON] претендують на виділ в натурі ? її частини. Вважає, що в даному випадку спір може бути вирішений шляхом припинення права власності [PERSON] у спірній земельній ділянці, оскільки таке припинення не завдасть істотної шкоди його правам та інтересам, а також буде мати своїм наслідком зменшення його боргу на суму, еквівалентну вартості його частки у спірній земельній ділянці. Щодо спірної земельної ділянки слід зазначити, що спільне володіння і користування нею неможливе через конфлікт та особисті неприязні стосунки між позивачкою та [PERSON], відсутність будь-якого спілкування між ними. Припинення права на частку у спірній земельній ділянці не завдасть істотної шкоди [PERSON] та членам його сім'ї, оскільки протягом тривалого часу, більше пяти років, він не використовує земельну ділянку, не проводить на ній будівництво, не використовує її для вирощування сільськогосподарської продукції, або в будь-яких інших цілях. Крім того [PERSON] є власником квартири № 1 в будинку № 46 на вул. Грінченка в м. Львові та 1/2 частини квартири № 69 в будинку № 1 на вул. Майорівка в м. Львові. Відповідно до ч. 2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Зважаючи на наявність непогашених боргових зобов'язань [PERSON]Б, перед нею, вважає, що невнесення нею вартості припинюваної частки на депозитний рахунок суду в даному випадку не буде суперечити вимогам ч. 2 ст. 365 ЦК України, не завдасть істотної шкоди інтересам [PERSON], тобто не відбудеться порушення вимог п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України. Отже сума зарахування є рівною вартості частки [PERSON] у спірній земельній ділянці, а розмір його заборгованості перед позивачкою підлягає зменшенню саме на цю суму. У зв»язку із чим позивачка звернулася до суду. Позивачка та її представник в судовому засіданні збільшені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені в заяві про збільшення позовних вимог. Просять позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з»явився, однак його представник в судовому засіданні позовні вимоги заперечив у повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені в поданому письмовому запереченні. Просить в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] належить відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, - кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. ст. 10, 60, 61 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що 14 липня 1990 року у відділі РАЦС Львівського міського управління юстиції був зареєстрований шлюб між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON]. Шлюб розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 20 вересня 2012 року. Із копії договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 11 червня 2007 року, посвідченого державним нотаріусом Жовківської ДНК [PERSON], вбачається що гр. [PERSON] продала, а [PERSON] купив житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в смт. Куликів, вул. Зелена, буд. 21 Жовківського району Львівської області, що складається з однієї кімнати житловою площею 15,9 кв. метри, загальною площею 70.0 кв. метри, при будинку є сарай; земельну ділянку площею 0,1997 га, що знаходиться в смт. Куликів Куликівської селищної ради, Жовківського району, Львівської області надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. / а.с. 5/. Житловий будинок № 21 на вул. Зеленій в с. Куликів Жовківського району загальною площею 70 кв.м. демонтований, що підтверджується довідкою ОКП «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» № 2/13364 від 27 вересня 2016 року, виданою за наслідками проведеної інвентаризації даного будинковолодіння./а.с. 137/. Право власності на земельну ділянку площею 0,1997 га на вул. Зеленій, 21 в смт. Куликів Жовківського району Львівської області зареєстровано за [PERSON], що стверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 482805. /а.с. 6/. Із висновку № 9-16 судової оціночно-земельної експертизи по цивільній справі № 444/323/16-ц від 29.07.2016 року та фототаблиці до висновку експертизи № 9-16 вбачається, що ринкова вартість земельної ділянки площею 0,1997 га, що знаходиться по вул. Зеленій, 21 в смт. Куликів Жовківського району Львівської області, станом на час проведення дослідження 28.07.2016 року становить: 467560,0 грн. Ринкова вартість ? частини земельної ділянки площею 0,1997 га, що знаходиться по вул. Зеленій, 21 в смт. Куликів Жовківського району Львівської області становить: 233780,0. /а.с. 69-73/. Судом встановлено, що 17 вересня 2008 року між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» був укладений кредитний договір № 1308/0908/55-007 про надання споживчого кредиту під заставу житлової нерухомості в сумі 50 000,00 доларів США, строком до 17 вересня 2018 року під 12,50 % річних. /а.с. 11-15/. [PERSON] поручилася перед банком за належне виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором № 1308/0908/55-007, уклавши з Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» договір поруки № 1308/0908/55- 007-Р-1 від 17 вересня 2008 року./ а. с. 20/. На забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 17 вересня 2008 року між позивачкою [PERSON], як майновим поручителем, відповідачем [PERSON] та відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» був укладений договір іпотеки № 1308/0908/55-007-Z-1, за яким [PERSON] та [PERSON] передали банку в іпотеку належну їм на праві приватної спільної часткової власності квартиру [ADDRESS]./ а.с. 16-19/. В судовому засіданні позивачка пояснила, що на її адресу надходили листи від банку, з яких вона дізналася про те, ще [PERSON] не виплачує кредит і має прострочену заборгованість, що стверджується повідомленням про заборгованість. /а.с. 113/. У період з травня 2012 року по липень 2014 року позивачка сплатила банку в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором кошти в сумі 18390 доларів США, що з врахуванням курсу НБУ станом на 31 жовтня 2016 року (25,50 грн. за 1 долар США) становить 468945 грн., що стверджується квитанціями про здійснення касових операцій. / а.с. 21-27/. Предмет спору, земельна ділянка площею 0,2 га на вулиці Зеленій під номером 21 у селі Куликів Жовківського р-ну, Львівської області, належить на даний час на праві спільної сумісної власності Позивачу та Відповідачу. Таке право спільної сумісної власності на земельну ділянку виникло у них на підставі закону, а саме ч. 1 ст. 60 СК України, у відповідності до якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) та ч. 3 ст. 368 ЦК України, у відповідності до якої, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок набуття, припинення та порядок володіння, користування, розпоряджання обєктами спільної власності, як частковою та і сумісною регулюються нормами цивільного законодавства, зокрема главою 26 ЦК України. У відповідності до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно ч. 2 ст. 355 ЦК України майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно ч. 4 ст. 355 ЦК України спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Таким чином, законодавець розрізняє дві правові форми спільної власності - часткову та сумісну і відповідно встановлює різний правовий режим щодо кожної з цих форм. Зокрема, ст. 365 ЦК України може бути застосована тільки до спільної часткової власності, оскільки диспозицією вказаної норми передбачено припинення частки на спільне майно, а не припинення спільної сумісної власності одного з співвласників. Земельна ділянка належить позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності, як майно подружжя, яке набуто ними під час шлюбу. Жодного договору, рішення суду чи іншого правовстановлюючого документу, який би вказував на те, що частки співвласників на земельну ділянку виділені - судом не здобуто. Відтак застосовувати до земельної ділянки, як до спільного майна, вимоги ст. 365 ЦК України не можна, позаяк частки позивача та відповідача у цьому майні (земельній ділянці) не визначено і спільної часткової власності на земельну ділянку у позивача та відповідача не виникало. З цих підстав слід відмовити у задоволенні вимоги позивачки, оскільки не встановлено частку відповідача, бо земельна ділянка і досі перебуває у спільній сумісній власності сторін. У відповідності до ч. 2 ст. 556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. Також підстави припинення зобовязання викладені в Главі 50 ЦК України, однак, жодна із визначених законом підстав не підтверджена позивачем належними доказами, оскільки з матеріалів справи не вбачається, що позивач виплатив повністю увесь борг за кредитним договором № 1308/0908/55-007, а тому жодних прав кредитора до позивачки не перейшло. Вимога позивача до відповідача виплатити їй кошти (позовна вимога стягнути на користь позивача 468945 грн. в порядку суброгації), які вона внесла на рахунок кредитора (Відкритого акціонерного товариства «Сведбанк»), як поручитель за кредитним зобовязанням відповідача є також безпідставною. Свою вимогу позивач обґрунтовує нормою, що міститься в ч. 3 ст. 583 ЦК України, яка регулює правовідносини між кредитором та поручителем та ч. 2 ст. 556 ЦК України, яка регулює правовідносини між боржником та поручителем у випадку виникнення права регресної вимоги в останнього. Спосіб захисту порушеного права в даному випадку є зобовязально - правовим, оскільки виникає з зобовязань, що встановлені договорами поруки, договором іпотеки та кредитним договором. Сторонами в такому спорі є не тільки поручитель та боржник, а й кредитор, оскільки на даний момент поручитель не виконав зобовязань перед кредитором за боржника. Позивач в обґрунтування своїх вимог покликається на ч. 5 ст. 528 ЦК України, у відповідності до якої інша особа може задовольнити вимогу кредитора без згоди боржника у разі небезпеки втратити право на майно боржника (право оренди, право застави тощо) внаслідок звернення кредитором стягнення на це майно. У цьому разі до іншої особи переходять права кредитора у зобов'язанні і застосовуються положення статей 512-519 цього Кодексу. Вказана норма є відсилочна. У відповідності до ст. 512 ЦК України існує перелік підстав коли відбувається заміна кредитора у зобов'язанні, зокрема згідно п. 4 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: виконання обов'язку боржника третьою особою, що знову ж таки, передбачає погашення позивачем кредиту повністю, а не частково. Окрім того позивачем не надано жодних доказів, що його майну загрожує небезпека у звязку з невиконанням відповідачем своїх зобовязань перед банком, оскільки жодного рішення суду з даного приводу немає, банк на даний час не звертався з позовом про стягнення коштів. Окрім того, перехід права власності на обєкт нерухомості, як форма стягнення за простороченими борговими зобовязаннями, у цивільному праві регулюється виключно інститутом іпотеки. Норми, що безпосередньо регулюють вказані суспільні відносини викладені в Параграфі 6 Глави 48 ЦК України та в Законі України «Про іпотеку». Вказаними нормами передбачене укладення договору іпотеки з подальшим його нотаріальним посвідченням та державною реєстрацією. Однією із суттєвих умов такого договору є чітке визначення обєкту нерухомого майна, на яке може бути звернено стягнення у випадку невиконання боржником своїх зобовязань. Також вказаним договором регулюється і механізм реалізації права кредитора задовольнити свої вимоги за рахунок такого майна. Щодо земельної ділянки, то договору іпотеки між позивачем та відповідачем не укладалось, а тому позивач не може вимагати від відповідача виконання ним боргового зобовязання, навіть якщо таке існує, шляхом звернення стягнення на нерухоме майно (земельну ділянку), або визнавати на нього своє право власності. За таких обставин суд прийшов до переконання що позовні вимоги [PERSON] є безпідставними. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON]

Outcome: dismissed