Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-06 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищеназваним позовом та просить постановити рішення яким стягнути на її користь з відповідачки - 700.00 гривен матеріальної шкоди; - 1 300.00 гривен в рахунок відшкодування моральної шкоди; - 400.00 гривен витрати на правову допомогу та судовий збір. Свої вимоги мотивує тим, що 09.02.2014 року о 13:15 годині в с. Оксамитне на вулиці Північна, собака, належна [PERSON], вискочивши з двору через паркан, вкусила її за руку, чим спричинила фізичний біль. Згідно постанови Болградського районного суду Одеської області від 20.02.2014 року, відповідачка визнана винною у скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 154 ч.2 КУпАП, а саме за порушення правил утримання собак. В наслідок укусу собаки, вона позивачка вимушена була звертатися до Болградської ЦРБ для отримання медичної допомоги та подальшого лікування, в зв'язку з чим понесла затрати на лікування в розмірі 700.00 гривен. Крім того, вважає, що від таких дій вона притерпіла моральні страждання, перенесла психоемоційний розлад, погіршився її стан здоров'я, сон, з'явився страх, тривожать головні та серцеві болі. Моральну шкоду, спричинену їй, позивачка оцінює в 1 300.00 гривен. Добровільно відповідачка не бажає відшкодувати їй, позивачці спричинену шкоду, що стало наслідком звернення до суду. Позивачка підтримала свої позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні в повному обсязі. Пояснила, що вона є важко хворою людиною з діагнозом «Гепатит-С» та сахарний діабет. Після даної пригоди вона перенесла сильне душевне хвилювання, пережила страх, стрес, втратила сон, порушився її звичайний ритм життя, вимушена була звертатися до лікарів, однак в зв'язку з наявністю у неї таких захворювань, лікар не міг призначити необхідне лікування, щоб не погіршився і так вкрай важкий її стан здоров'я. Деякий час не могла виконувати хатню та домашню роботу, готувати собі їжу, прати білизну. Проте відповідачка, знаючи про обставини пригоди, не звернулася до неї та не запропонувала допомоги, навіть не вибачилася. В судове засідання 07.05.2014 року позивачка не прибула, повідомлена належним чином (а.с.46), подала заяву про продовження розгляду справи у її відсутність (а.с.47). Представник позивачки підтримав доводи позивачки, викладені в позові, просив задовольнити у повному обсязі. Відповідачка позов визнала частково. Пояснила, що 09 лютого 2014 року вона перебувала в пологовому будинку м. Болград, де їй було здійснено операцію кесариво-розтин, в зв'язку з народженням дитини. ЇЇ старші діти віком семи та п'яти років були дома самі та не догледіли собаку породи Ротвейлер, в паспорті значиться порода «Німецька», за кличкою «Цезарь». На її думку, позивачка сама спровокувала собаку, щоб та вискочила та вкусила її. На даний час, вона відповідачка собаку приспала, хоча жалкує про це, оскільки собака нікого ніколи не кусала, була гарним охоронцем. Щодо відшкодування шкоди, пояснила, що вона ніде не працює, матеріально не забезпечена, на утриманні має трьох малолітніх дітей, є матір'ю одинокою, згодна відшкодувати позивачці матеріальну шкоду в розмірі фактично понесених затрат - 226.00 грн., оскільки свою вину вона не заперечує, собака дійсно належала саме їй. Однак, не має фінансової можливості сплачувати позивачці моральну шкоду, яку на її думку позивачка навіть не довела. Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог за наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінює докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 212 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 1 ЦПК України. Судом встановлено, що 09 лютого 2014 року близько о 13:15 годині, позивачка [PERSON] проходила [ADDRESS], де собака, належна відповідачці [PERSON], перестрибнула через паркан, вискочила на вулицю і вкусила її за руку. Матеріалами справи про адміністративні правопорушення № 497/503/14-п вина [PERSON] в правопорушення, передбаченого ст. 154 ч.2 КК України повністю підтверджена та доведена. Постановою Болградського районного суду Одеської області від 20 лютого 2014 року відповідачка [PERSON] визнана винною за ст. 154 ч.2 КУпАП та на підставі санкції статті їй призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 51.00 гривня (а.с.5), який нею сплачений 25 лютого 2014 року. Постанова оскаржена не була та набрала законної сили. Відповідно до ст. 61 ч.4 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Положеннями ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з … утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Суб'єктом відповідальності за даною статтею, є володілець об'єкта, діяльність з яким створює підвищену небезпеку, під яким слід розуміти особу, що на відповідній правовій підставі володіє об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 01.02.2012 року, викладених в Узагальненні судової практики розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки у 2010-2011 роках» вбачається, що під час розгляду справ цієї категорії слід звертати увагу на те, що відповідальність за порушення правил тримання собак і котів встановлена ст. 154 КУпАП, а правила утримання домашніх тварин відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» від 30 грудня 2009 року встановлюються органами місцевого самоврядування. У разі виникнення сумнівів щодо питання, чи є собака службовим або його порода бійцівською, у випадках, коли ці обставини мають значення для правильного вирішення справи і є складовою предмету доказування, слід звертатися за відповідним роз'ясненням до фахівців у порядку, визначеному процесуальними нормами. Згідно довідки офіцера-кінолога [PERSON] від 14.04.2014 року, що собака зображена на фотокартці належить до службової породи «Ротвейлер» (а.с.36-37). Позивачка підтвердила, що саме ця собака, яка зображена на фотокартці вкусила її 09.02.2014 року [ADDRESS] Відповідачка не заперечувала в судовому засідання, що саме їй належала собака породи Ротвейлер, по кличці «Цезарь», що зображена на фотокартці, яку ще в березні місяці вона приспала за допомогою пігулок. Тому, вимоги позивачки до відповідачки [PERSON] як законного володільця службової собаки породи «Ротвейлер» за кличкою «Цезарь» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди є обґрунтованими. Згідно квитанцій, наявних в матеріалах даної цивільної справи, розмір матеріальної шкоди складає 226.00 гривен = 146.00 + 80.00 гривні (а.с.6-7), яка полягає у витратах пов'язаних з лікуванням та придбанням ліків згідно призначень лікаря, про що свідчить довідка Болградської центральної районної лікарні від 28.02.2014 року за № 346 про те, що позивачка [PERSON] зверталася за медичною допомогою та отримала призначення лікування (а.с.8) Зазначені вище докази суд вважає належними та допустимими, а тому дійшов висновку про часткову доведеність розміру матеріальної шкоди у сумі 226.00 гривен, що підлягає стягненню у цьому обсязі з відповідачки. Загальні положення про відшкодування моральної шкоди як способу захисту суб'єктивних цивільних прав передбачені статтею 23 ЦК України, де зазначено що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її прав. Моральна шкода складається у фізичному болі і стражданнях, що фізична особа перетерпіла в зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у щиросердечних стражданнях, що фізична особа перетерпіла в зв'язку з протиправним поводженням щодо нього самого, членів його родини або близьких родичів; у щиросердечних стражданнях, що фізична особа перетерпіла в зв'язку зі знищенням або ушкодженням його майна; у приниженні честі, достоїнства, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. При цьому розмір компенсації моральної шкоди визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат, їх тривалості, можливості відновлення тощо. За змістом ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральною шкодою є втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Дані страждання викликають певні зміни у житті особи: неможливість реалізації своїх звичок і бажань, погіршення стосунків у колективі, сім'ї, тощо. Враховуючи вищевикладене та виходячи із принципів розумності та справедливості, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково, стягнувши із відповідачки на користь позивачки моральну шкоду, розмір якої визначається з урахуванням наступного: В судовому засіданні встановлена вина відповідачки [PERSON] у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 154 ч.2 КУпАП, а також те, що потерпілій [PERSON] спричинені моральні страждання, які полягають у душевних стражданнях та хвилюваннях, після події вона втратила сон, зазнала душевних хвилювань, що супроводжуються головними та серцевими болями, пережила страх, перенесла сильний психоемоційний розлад, погіршився стан здоров'я, деякий час не могла виконувати хатню та домашню роботу, готувати собі їжу, прати білизну. Судом досліджені в судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення № 497/503/14-п відносно [PERSON] за ч.2 ст. 154 КК України. Суд, з'ясувавши чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, за яких обставин вони заподіянні, в якій грошовій сумі позивачка оцінює заподіяну їй особисто шкоду та з чого вона при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору, дійшов висновку про законність вимог позивачки. Однак, з огляду на обставини справи, беручи до уваги принципи, які повинні враховуватись при стягненні моральної шкоди, а саме з урахуванням вимог розумності і справедливості, суд вважає, що розмір моральної шкоди, що вказаний позивачкою, є дещо завищеним. Розмір відшкодування має бути адекватним нанесеній моральній шкоді, при цьому відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходить з положень ст. ст. 23, 1167 ЦК України, урахувавши характер, обсяг і глибину душевних страждань, яких зазнала позивача, врахувавши вимоги розумності і справедливості та інші обставини, що відповідає роз'ясненням, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України N 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Враховуючи усі обставини і наявні докази, а саме пояснення позивачки, представлені письмові докази, суд вважає, що у даному випадку 1 000.00 грн. може бути відповідною і достатньою грошовою компенсацією за завдану моральну шкоду. Тож, позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню частково. Доводи відповідачки про те, що була відсутня в той час дома, має важке матеріальне становище та не в змозі відшкодовувати моральну шкоду, суд розцінює критично, як спосіб уникнути матеріальної відповідальності за скоєне нею суспільно-небезпечне діяння відносно позивачки [PERSON], крім того, матеріалами справи про адміністративне правопорушення № 497/503/14-п вина відповідачки в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 154 ч.2 КУпАП повністю підтверджена та доведена. Встановлено, що під час розгляду зазначеної справи судом, позивачкою понесені витрати на правову допомогу у розмірі 400.00 грн., що підтверджується угодою № 117/14 (а.с.19), свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с.20), квитанцією про сплату коштів у розмірі 400.00 грн. (а.с.18). Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до змісту положень ст.ст.79, 84, 88 ЦПК України, сторона, проти якої постановлено судове рішення, має відшкодувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, понесені нею і документально підтверджені витрати на правову допомогу. При цьому відповідно до ч.2 ст. 84 ЦПК України, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року № 4191-VІ затверджено граничні розміри компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною …. Не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. На підставі викладено, суд дійшов висновку про можливість стягнення з відповідачки на користь позивача витрати пов'язані з наданням правової допомоги при розгляді зазначеної справи у розмірі 400.00 грн., оскільки зазначена сума не перевищує граничного розміру компенсації витрати на правову допомогу (мінімальна заробітна плата з 01.01.2014 року становить 1 218.00 гривен х 40 % = 487.20 гривен). Частиною 1 ст.88 ЦПК України визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. В силу вимог цієї статті з відповідачки [PERSON] на користь позивачки [PERSON] слід стягнути судові витрати у розмірі 487.20 гривен судового збору, з яких: 243.60 гривен за позовні вимоги матеріального характеру, 243.60 гривен за позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Outcome: partial