Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-03 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому зазначає, що вона перебувала у шлюбі з [PERSON], під час якого разом з ним придбали житловий будинок і земельну ділянку за адресою: Запорізька обл., м. Камянка-Дніпровська, вул. Енгельса, буд. 25. 27 липня 2010 року [PERSON] помер. В Камянсько-Дніпровський державній нотаріальній конторі їй пояснили, що видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, який знаходиться за вищевказаною та земельну ділянку не можливо, в звязку із відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів, про що було винесено відповідну постанову. Окрім неї спадкоємцем за законом є їхня спільна з чоловіком донька [PERSON], [INFO] Позивачка просила суд, визнати за нею право власності на зазначені житловий будинок з прибудинковими спорудами та земельну ділянку. В судове засідання сторони не зявилися, позивачка надала до суду заяву в якій просила справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримала. Відповідачка направила лист в якому не заперечує проти позову, просила справу розглядати без її участі. Треті особи в судове засідання не зявилися, просили справу розглядати без їх участі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що 15 вересня 1989 року [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований у відділі РАЦС Камянсько-Дніпровського РУЮ Запорізької області за а/з № 99. 09 січня 1990 року у них народилася донька [PERSON] (свідоцтво про народження серії IV № 264165 видане 29.01. 1990 р.). 29 січня 2001 року [PERSON] уклав договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,12 га по вул. Енгельса 25 у м. Камянка-Дніпровська. 05 березня 2001 року [PERSON] уклав договір купівлі-продажу житлового будинку розташованого на земельній ділянці за вищевказаною адресою. 27 липня 2010 року [PERSON] помер. Разом з ним на день смерті також була зареєстрована і позивачка. До спадкового майна яке залишилося після смерті спадкодавця увійшов житловий будинок з прибудинковими спорудами та земельна ділянка за вищевказаною адресою. В установлений законом строк, 24.01.2011 року, [PERSON] звернулася з заявою про прийняття спадщини. Однак через скрутне матеріальне становище оформити спадщину не могла. У грудні 2015 року позивачка звернулася до Камянсько-Дніпровської державної нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Постановою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину її було відмовлено, у звязку із відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів. Згідно ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. На підстав ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. В силу приписів ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Пунктом 5 цієї статті передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1270 цього Кодексу для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно роз'яснень, що містяться в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством; за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають; у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до ст. 182 ЦК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено, що об'єкти нерухомого майна підлягають спеціальній реєстрації відповідним органом. Згідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. В силу приписів ст. 19 зазначеного Закону, підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, є зокрема рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі: рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у звязку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення. Як вбачається з технічного паспорту на житловий будинок, та усі обєкти, що розташовані на вищевказаній земельній ділянці були зведені до 1977 року. Житловий будинок був побудований в 1953 році, а правовідносини з забудови будинку в зазначений час були врегульовані Цивільним Кодексом УРСР, а отже цей будинок був побудований у відповідності до діючих на вказаний час норм матеріального права та інших нормативно-правових актів загальної дії, та введення в експлуатацію і державної реєстрації не потребував. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд повинен враховувати положення ч. 2 ст. 328 ЦК України, якою встановлюється презумпція правомірності набуття права власності. Правомірність набуття права власності включає законність та добросовісність такого набуття. [PERSON] набув право власності на вищезазначені обєкти нерухомості правомірно на підставі договору купівлі-продажу. Таким чином, вимоги щодо визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 25, 182, 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1223, 1258, 1262, 1267 ЦК України, ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,

Outcome: approved