Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом, в якому просить розірвати шлюб з [PERSON] та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина: [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня подачі позову до суду та до досягнення дитиною повноліття, стягнути з відповідача кошти на її утримання в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду, до досягнення сином трирічного віку, а також витрати повязані з розглядом справи судом у розмірі 837,20 гривень. Позивачка зазначає, що 15 вересня 2012 року вона уклала шлюб з відповідачем, який було зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Мелітополю реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 670. Від цього шлюбу вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Останнім часом їх сімейні стосунки значно погіршилися. Вже більше півроку вони не проживають однією родиною. Сімейні відносини фактично між ними припинені. Вона з сином переїхала на інше місце проживання та з того часу спільне господарство між ними не ведеться. Дитини проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Спільне життя з відповідачем не склалося за несумісністю характерів, відсутністю взаємної поваги один до одного. Вважає, що родина розпалася остаточно та подальше їх спільне життя, збереження родини та примирення є неможливим і суперечить її інтересам та інтересам їх дитини. Через її глибоке переконання подальшого сенсу підтримувати їх сімейні відносини немає, тому вона змушена звернутись до суду. Крім того, відповідач не бажає добровільно виділяти грошові кошти на утримання сина. Матеріальна допомога їй необхідна для забезпечення нормального фізичного і духовного розвитку дитини. Угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто, тому звертається з вимогами про стягнення аліментів на утримання дитини в судовому порядку. Як їй відомо, відповідач має дохід, інших утриманців немає. Інших осіб, які мали б можливість надавати їй матеріальну допомогу на утримання дитини в неї немає. Відрахування по іншим виконавчим документам с доходів відповідача не проводяться, тому він має можливість надавати їй матеріальну допомогу на утримання дитини та на її утримання. Позивачка в судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягала у повному обсязі, додавши, що вона проживає з дитиною в м.Мелітополі, у квартирі яку винаймає, іншого житла в неї немає. На даний час вона не працює та отримує лише допомогу по догляду за дитиною до досягнення 3-х років у розмірі 130 грн. Невелику допомогу їй надають її батьки та мати відповідача, однак, цих коштів недостатньо на винаймання житла, оплату комунальних послуг та утримання і розвиток дитини. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, уточнивши свої письмові заперечення. Так, відповідач повністю визнав вимоги позивачки про розірвання шлюбу, погодившись з тим, що примирення між ними неможливе, а також повністю визнав вимоги про стягнення аліментів на дитину. Однак, заперечував проти позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, обгрунтовуючи свої заперечення тим, що він не має можливості утримувати дружину, оскільки не має роботи, є інвалідом ІІІ групи і для підтримання свого здоровя в нормальному стані вимушений двічі на рік проходити курс лікування, що потребує значних витрат, а тому в цій частині позовних вимог просить відмовити. Крім того, відповідач просить відмовити у задоволенні вимог позивачки про стягнення з нього судових витрат та витрат на правову допомогу, посилаючись на те, що вона стала ініціатором їх розлучення, подавши позов про розірвання шлюбу, а тому сама повинна нести ці витрати. Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, що був зареєстрований 15 вересня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Мелітополю реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 670, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 7). В судовому засіданні сторони пояснили, що вони з вересня 2015 року разом не проживають та не підтримують подружні стосунки. Причинами розпаду сімї стало те, що між ними було втрачена повага та відчуття любові і пошани один до одного. Це виникло внаслідок зловживання відповідачем алкогольними напоями, сварок та образ в адресу дружини. Позивачка вважає, що сімя розпалася остаточно і примирення між ними є неможливим. Відповідач в судовому засіданні визнав це. Згідно ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Таким чином, суд встановив, що родина розпалася остаточно та примирення між сторонами неможливе, а тому шлюб підлягає розірванню. Також судом встановлено, що від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.6), який після розірвання між батьками відносин проживає разом з матірю та перебуває на її утриманні (а.с. 8). Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не укладено. В судовому засіданні відповідач визнав свій обовязок утримувати дитину та не заперечував проти позовних вимог про стягнення з нього аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця. Статтею 180 СК України передбачений обовязок батьків утримувати свою дитину. За рішенням суду кошти на утримання дітей присуджуються у частці від доходу матері або батька або у твердій грошовій сумі. Оскільки вимоги позивачки щодо розміру аліментів на утримання дитини не суперечать діючому законодавству та повністю визнані відповідачем, вони підлягають задоволенню в заявленому обсязі. Відповідно до ст. 84 СК дружина, з якою проживає дитина має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трирічного віку. На даний час неповнолітній [PERSON], [INFO], не досяг трирічного віку, позивачка здійснює за ним догляд та потребує матеріальної допомоги з боку чоловіка, батька дитини. Посилання відповідача на відсутність в нього матеріальної можливості утримувати дружину, суд сприймає критично, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що відповідач має встановлену інвалідність, яка не позбавляє його можливості працювати. Відповідач зазначає, що не може знайти собі роботу, але в той же час, він не звертався до центу зайнятості з метою підшукання відповідної роботи. Таким чином, суд вважає, що матеріальний стан відповідача залежить не від його можливостей, а від його зусиль у цьому напрямку. Тому, беручи до уваги, що відповідач не докладає всіх необхідних зусиль для поліпшення свого матеріального стану, суд вважає його заперечення безпідставними. В той же час, при визначенні розміру аліментів на утримання дружини, суд враховує ту обставину, що відповідач за станом свого здоровя двічі у рік проходить курс лікування, у звязку з чим несе додаткові витрати (ця обставина визнана позивачкою в судовому засіданні), а також враховує те, що позивачка на даний час отримує матеріальну допомогу з боку своїх батьків та матері відповідача. Таким чином, суд вважає, що розмір аліментів, які позивачка просить стягнути на своє утримання до досягнення дитиною трирічного віку, підлягає зменшенню з 1/4 до 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до 04 грудня 2016 року. Стягнення аліментів відповідно до ч.1 ст.191 ЦК України слід здійснювати з дня звернення позивачки до суду з даним позовом, тобто з 01 грудня 2015 року. Заперечення відповідача проти вимог позивачки щодо стягнення з нього витрат на правову допомогу та витрат по сплаті судового збору, суд визнає безпідставними, оскільки розірвання шлюбних стосунків між сторонами сталося саме з його вини і позивачка лише скористалася своїм правом на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Враховуючи, що витрати на правову допомогу у розмірі 350 грн. та по сплаті судового збору в розмірі 487,20 грн., підтверджені позивачкою, шляхом надання суду відповідних доказів (а.с.1, 9-12), тому вони підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі. Крім того, відповідно до вимог ст.88 ч.3 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у визначеному законом розмірі, який становить 487 гривень 20 копійок, а також судовий збір та витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 837,20 гривень, оскільки вказані суми підтверджені оригіналами квитанцій.

Outcome: partial