Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем з 04.08.2007 року. У них з відповідачем народилась донька [PERSON], [INFO]. За рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 20.08.2013 року шлюб було розірвано. [PERSON] проживає з нею. Її батьки проживають в Російській Федерації і бажают зустрічі з нею та онукою. Про це свідчить нотаріально оформлене запрошення її батька - [PERSON], який проживає в м. Жиздра Калужської області, Російської Федерації. Але для виїзду за кордон малолітньої дитини потрібна згода відповідача, який не бажає сіплкуватися з нею та надавати згоду. Відсутність такої згоди не може впливати на обсяг прав бабусі і дідуся спілкуватися з онукою. Просить надати дозвіл на короткочасний виїзд дитини за межі України без згоди другого з батьків до Російської Федерації разом з нею терміном на три місяці. Уточнивши позовні вимоги, просила надати дозвіл на короткочасний виїзд разом з нею дитни [PERSON], [INFO], до Російської Федерації з 01.06.2016 року по 01.09.2016 року. У судовому засіданні позивачка не була присутня, надавши заяву про розгляд справи за її відсутністю, відповідно до якої, підтримала позовні вимоги у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судовому засіданні не був присутнім, причин неявки суду не повідомив, про час і місце судового розгляду був сповіщений у встановленому законом порядку. Представник органу опіки і піклування державної адміністрації Заводського району в м. Миколаєві неодноразово викливася до судового засідання, але не з*явився без повідомлення причин своєї неявки. З урахуванням заяви позивача про відсутність заперечень щодо заочного розгляду справи, відповідно до вимог ст. 169 ч. 4, ст. 224 ЦПК України, суд вважає можливим прийняти заочне рішення на підставі доказів, що є у справі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Конвенцією ООН про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ч. 1 ст. 18 Конвенції). Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно зі ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, що проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримку з ними регулярних особистих відносин і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею. Статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України. Стаття 313 ЦК України передбачає, що особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Статтею 6 СК України визначено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України встановлено, зокрема, Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ (далі - Закон) та Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (далі - Правила). Відповідно до п. 3 Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів, піклувальників) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених батьками. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п. 4 Правил виїзду з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 20.08.2013 року за рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва. Сторони є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачкою і знаходиться на її утриманні. Батьком позивачки, і дідусем дитини - [PERSON] є [PERSON], [INFO], який зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] та має намір запросити на територію Російської Федерації свою онуку, про що свідчить заява-запрошення. Відповідно до ч. 1 ст. 257 СК України баба, дід мають право спілкуватися зі своїми внуками, брати участь у їх вихованні. Відповідач не спілкується з позивачкою, тому немає можливості отримати від нього дозвіл на виїзд доньки за кордон. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що надання дозволу на тимчасовий виїзд із України до Російської Федерації [PERSON], [INFO], у супроводі матері [PERSON], без згоди та супроводу батька [PERSON] строком на три місяці, а саме: з 01.06.2016 року до 01.09.2016 року, що відповідатиме інтересам дитини, оскільки здійснюється з метою спілкування дитини з бабусею та дідусем. Такий виїзд дитини до родичів носить тимчасовий характер, має на меті відпочинок та спілкування з рідними, і не пов'язаний з визначенням місця проживання дитини чи її еміграцією. Крім того, враховуючи тривале окреме проживання дитини з відповідачем, тимчасовий виїзд за межі країни не може негативно позначитися на відносинах батька із донькою. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивачки у сумі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved