overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом по тих підставах, що з відповідачем вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з 01 липня 2011 року. Від данного шлюбу в них не має спільних дітей. Спільне життя сторін не склалося, вони перестали розуміти одне одного, у звязку з цим припинили шлюбні стосунки. Зараз сторони не проживають разом, спільне господарство не ведуть. У звязку з цим позивачка просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. Позивачка в судове засідання не зявилась, на розгляд суду від неї надійшла заява з проханням розглянути справу у її відсутність (а.с.16). Відповідач у судове засідання не зявився. На адресу суду від нього надійшло електронне повідомлення, з якого вбачається, що відповідач згоден з позовними вимогами позивачки та просить розглядати справу без його участі (а.с.15), що відповідає вимогам ч.2 ст.158 ЦПК України. В звязку з цим в силу ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом не здійснюється. Згідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законих підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом достовірно встановлено, що [PERSON], [INFO] та [PERSON] , [INFO] уклали шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тарутинського районного управління юстиції Одеської області, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ЖД № 145820 виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тарутинського районного управління юстиції Одеської області 01 липня 2011 року за актовим записом № 33 (а.с. 7). Від даного шлюбу сторони дітей не мають. Сторони припинили шлюбні стосунки та ведення спільного господарства і не мають наміру їх поновлювати, тому їх сім`я носить виключно формальний характер. Шлюб у сторін перший, майновий спір у них відсутній. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] існує лише формально та позов підлягає задоволенню, оскільки ст. 112 Сімейного Кодексу України передбачено розірвання шлюбу, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка при укладанні шлюбу прізвище не змінювала. На підставі викладеного, ст.ст. 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом по тих підставах, що з відповідачем вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з 05 лютого 1998 року. Від даного шлюбу в них четверо неповнолітніх дітей: донька [PERSON], [INFO]; донька [PERSON], [INFO]; донька [PERSON], [INFO]; син [PERSON], [INFO]. Спільне життя сторін не склалося, вони перестали розуміти одне одного, у зв'язку з цим вони припинили шлюбні стосунки. Зараз сторони не проживають разом, спільне господарство не ведуть, спору про місце мешкання дітей немає. Відповідач відмовляється розірвати шлюб в органі РАЦС, у зв'язку з цим позивачка просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. Позивачка в судове засідання не з'явилась, на розгляд суду від неї надійшла заява з проханням розглянути справу за її відсутністю (а.с.20). Позов підтримує. Відповідач у судове засідання не з'явився. На адресу суду від відповідача надійшла телефонограма, з якої вбачається, що відповідач не згоден з позовними вимогами позивачки, просить розглядати справу без його участі (а.с.19), що відповідає вимогам ч.2 ст.158 ЦПК України. В зв'язку з цим в силу ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом не здійснюється. Дослідивши і оцінивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно встановлено, що [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], 05 лютого 1998 року уклали шлюб, який був зареєстрований Вознесенською ІІ сільською радою Тарутинського району Одеської області, про що зроблено актовий запис №2, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим Вознесенською ІІ сільською радою Тарутинського району Одеської області 05 лютого 1998 року (а.с.5). Від даного шлюбу сторони мають чотирьох дітей : сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.6); доньку [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.6); доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.7); доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.7). Сторони припинили шлюбні стосунки та ведення спільного господарства і не мають наміру їх поновлювати, тому їх сім`я носить виключно формальний характер. Шлюб у сторін перший, майновий спір чи спір про місце мешкання дітей у них відсутній. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], існує лише формально та позов підлягає задоволенню, оскільки ст. 112 Сімейного Кодексу України передбачено розірвання шлюбу, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На адресу суду надійшла заява позивачки, в якій вона просить залишити їй прізвище «[PERSON]» (а.с. 20). На підставі викладеного, ст.ст. 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом по тих підставах, що з відповідачем вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з 12 грудня 2005 року. Від даного шлюбу в них одна неповнолітня дитина - [PERSON], [INFO]. Спільне життя сторін не склалося, вони перестали розуміти одне одного, у звязку з цим припинили шлюбні стосунки. Зараз сторони не проживають разом, спільне господарство не ведуть. У звязку з цим позивачка просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. Позивачка в судове засідання не зявилась, на розгляд суду від неї надійшла заява з проханням розглянути справу у її відсутність (а.с.14). Відповідач у судове засідання не зявився. На адресу суду від нього надійшла заява, з якої вбачається, що відповідач згоден з позовними вимогами позивачки та просить розглядати справу без його участі (а.с.13), що відповідає вимогам ч.2 ст.158 ЦПК України. В звязку з цим в силу ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом не здійснюється. Згідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законих підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом достовірно встановлено, що [PERSON], [INFO] та [PERSON] / Кара / [PERSON], [INFO] 12 грудня 2005 року уклали шлюб, який був зареєстрований Надрічненською сільською радою Тарутинського району Одеської області за актовим записом № 7, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЖД № 019945, виданим Надрічненсьскою сільською радою Тарутинського району Одеської області 12 грудня 2005 року (а.с. 15) та свідоцтвом про шлюб серії І-ДЖ № 232798 ПОВТОРНО виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тарутинського районного управління юстиції в Одеській області 03 червня 2015 року (а.с. 7). Від даного шлюбу сторони мають одну неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖД №439457 (а.с.8). Сторони припинили шлюбні стосунки та ведення спільного господарства і не мають наміру їх поновлювати, тому їх сім`я носить виключно формальний характер. Шлюб у сторін перший, майновий спір чи спір щодо місця мешкання дітей у них відсутній. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON] / Кара / [PERSON], [INFO] існує лише формально та позов підлягає задоволенню, оскільки ст. 112 Сімейного Кодексу України передбачено розірвання шлюбу, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З матеріалів справи вбачається, що позивачка бажає після розірвання шлюбу іменуватися прізвищем «Кара», тому суд залишає їй прізвище Кара. На підставі викладеного, ст.ст. 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, при цьому наполягала на визнанні за нею,[PERSON], як за спадкоємицею за законом після смерті її бабусі [PERSON] померлої 22 лютого 2015 року, право приватної власності на земельну ділянку площею 4,51 га, розташованої на території Качурівської сільської ради Котовського району Одеської області, яка належала померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №491853 від 20 травня 2003 року та на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) у пайовому фонді майна колективного сільськогосподарського підприємства «Качурівське» села Качурівка Котовського району Одеської області в розмірі 4013 гривень або 0,563 відсотки відповідно до свідоцтва ОДХІV-V №000169 від 20 липня 2004 року. Позивачка в судовому засіданні позов підтримувала у повному обсязі, наполягала на його задоволенні. Представник відповідача в судове засідання не зявився, але надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Вислухавши позивачку та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22 лютого 2015 року померла бабуся позивачки, [PERSON], яка на день смерті проживала у [INFO]. Одеської області. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 4,51 га, розташованої на території Качурівської сільської ради Котовського району Одеської області, яка належала померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №491853 від 20 травня 2003 року та майнового паю члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) у пайовому фонді майна колективного сільськогосподарського підприємства «Качурівське» села Качурівка Котовського району Одеської області в розмірі 4013 гривень або 0,563 відсотки відповідно до свідоцтва ОДХІV-V №000169 від 20 липня 2004 року. В передбачений законом 6-ти місячний термін позивачка звернулась до Котовської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, була заведена спадкова справа. Однак, через відсутність оригіналу Державного акту на земельну ділянку позивачка позбавлена отримати відповідне свідоцтво про прийняття спадщини. Це надає позивачці право вимагати, а суду визнати за нею право приватної власності на майно померлої [PERSON] як за спадкоємицею за законом у розумінні положень ст. 1268 ЦК України, бо, позивачка прийняла спадщину та за цей період не відмовилась від її прийняття, але з зазначених вище підстав позбавлена можливості отримати свідоцтво про право власності на спадщину. Виходячи з наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-28 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, при цьому наполягала на визнанні за нею, як спадкоємицею за законом першої черги, право приватної власності на спадкове майно її матері [PERSON], померлої 17 травня 2003 року в вигляді земельної ділянки площею 6,38 га., яка розташована на території Мардарівської сільської ради Котовського району Одеської області (Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД №0106578). Позивачка в судовому засіданні на позовних вимогах наполягала. Представники відповідачів в судове засідання не зявилися, не надали цьому поважних підстав, хоча про розгляд справи повідомлялись, чому суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, вислухавши сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 17 травня 2003 року померла мати позивачки [PERSON] (свідоцтво про смерть серії 1-ЖД №345284), після її смерті, відкрилась спадщина на належну їй майно, зокрема у вигляді земельної ділянки площею 6,38 га., яка розташована на території Мардарівської сільської ради Котовського району Одеської області. За життя [PERSON] склала заповіт не складала, тому майно, що залишилось після її смерті має успадковуватись за законом в порядку черговості. Як вбачається з матеріалів справи та пояснень позивачки, інших спадкоємців на майно померлої [PERSON], окрім позивачки немає. Так, [PERSON] звернулась до нотаріальної контори із завою про прийняття спадщини після [PERSON]О, однак, в звязку з втратою оригіналу сертифікату на право приватної власності на земельну ділянку, позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадкове майно. Зазначені підстави і змусили позивачку звернутися до суду, надавши відповідні докази по справі. Це надає позивачу право вимагати, а суду визнати за ним право приватної власності на майно померлої [PERSON] як за спадкоємицею за заповітом у розумінні положень ст. 1268 ЦК України, бо, позивачка прийняла спадщину та за цей період не відмовилась від її прийняття, але з зазначених вище підстав позбавлена можливості отримати свідоцтво про право власності на спадщину. Виходячи з наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, при цьому наполягала на визнанні за нею, як спадкоємицею за заповітом, право приватної власності на спадкове майно її бабусі [PERSON], померлої 06 травня 2014 року в вигляді земельної ділянки площею 2,7022 га., кадастровий номер: 5122986900:01:001:0357, яка розташована на території Старокульнянської сільської ради Котовського району Одеської області, відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №945399, що виданий на підставі розпорядження райдержадміністрації Котовського району Одеської області від 10 липня 2006 року № 258/06. Позивачка в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, на позовних вимогах наполягала. Представник відповідача також в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнав у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, вислухавши сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 06 травня 2014 року померла бабуся позивачки [PERSON] (свідоцтво про смерть серії І-ЖД №395010), після її смерті, відкрилась спадщина на належну їй майно, зокрема у вигляді земельної ділянки площею 2,7022 га., кадастровий номер: 5122986900:01:001:0357, яка розташована на території Старокульнянської сільської Ради Котовського району Одеської області, відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №945399, що виданий на підставі розпорядження райдержадміністрації Котовського району Одеської області від 10 липня 2006 року № 258/06. За життя [PERSON] склала заповіт, де на випадок її смерті, яким усе її рухоме та нерухоме майно заповіла [PERSON], що посвідчено 06 вересня 2013 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 1919. Інших спадкоємців, які б зверталися до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON], не має. Так, 20 липня 2015 року [PERSON] звернулась до нотаріальної контори із завою про прийняття спадщини після [PERSON], однак, в звязку з втратою оригіналу державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадкове майно. Зазначені підстави і змусили позивачку звернутися до суду, надавши відповідні докази по справі. Це надає позивачу право вимагати, а суду визнати за ним право приватної власності на майно померлої [PERSON] як за спадкоємицею за заповітом у розумінні положень ст. 1268 ЦК України, бо, позивачка прийняла спадщину та за цей період не відмовилась від її прийняття, але з зазначених вище підстав позбавлена можливості отримати свідоцтво про право власності на спадщину. Виходячи з наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, при цьому наполягала на прийнятті до уваги відмову [PERSON] від спадкового майна за заповітом [PERSON], складеного 11 червня 2002 року приватним нотаріусом Котовського міського нотаріального округу Одеської області та на здійсненні розподілу спадкового майна, визнавши за нею, [PERSON], як за спадкоємицею [PERSON], померлої 22 травня 2014 року, право приватної власності на спадкове майно у вигляді цілого житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, загальною площею 62,8 кв.м. та житловою площею 57,0 кв.м., по вул. Піщаній, 23 в м. Котовську Одеської області, при цьому стягнувши з неї на користь [PERSON] грошову компенсацію у розмірі 1/2 частини вартості спадкового майна. Позивачка в судовому засіданні позов підтримувала у повному обсязі, наполягала на його задоволенні. Відповідач, [PERSON], в судовому засіданні позов визнав у повному обсязі. Вислухавши сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22 травня 2014 року померла бабуся сторін по справі [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді цілого житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, загальною площею 62,8 кв.м. та житловою площею 57,0 кв.м., по вул. Піщаній, 23 в м. Котовську Одеської області. Спадкоємцями першої черги за законом після померлої є позивачка [PERSON] по справі та її брат [PERSON] Як вбачається з матеріалів справи, померла [PERSON] за життя склала заповіт серії АЕК №612628 від 11 червня 2002 року, де на випадок її смерті розпорядилась про те, що усе її майно, що буде їй належати на день її смерті, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, а також все те, на що вона за законом матиме право заповіла [PERSON]. Однак, [PERSON] не скористався протягом 6-тимісячного строку вказаним заповітом, оскільки він взагалі не мав уявлення про його існування. Також, із пояснень відповідача по справі, вбачається, що він жодним чином не буде перешкоджатиме позивачці по справі користуватися вказаним житловим приміщенням та готовий на розподіл між ним та позивачкою спадку, якщо позивачка [PERSON] сплатить йому певну грошову суму відступних спадкового майна (житлового будинку), що є одним із способів вирішення спору. Оскільки сторони, зокрема позивачка за вищевказаних підстав позбавлена можливості провести розподіл та оформити спадок в передбаченому законом нотаріальному порядку, змушена звернутися до суду з дійсним позовом, надавши відповідні докази по справі. Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Це надає позивачці право вимагати, а суду визнати за нею право приватної власності на майно померлої [PERSON] як за спадкоємицею за законом у розумінні положень ст. 1268 ЦК України, бо, позивачка прийняла спадщину та за цей період не відмовилась від її прийняття, але з зазначених вище підстав позбавлена можливості отримати свідоцтво про право власності на спадщину. Виходячи з наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-07 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, мотивуючи позовні вимоги тим, що являється наймачем кімнати [ADDRESS], в якій зареєстрований її колишній чоловік [PERSON], щлюб з яким розірваний в 2009 році. Відповідач по справі близько 10 років в зазначеному житловому помешканні не проживає, даним житлом не користується, участі в оплаті комунальних послуг не бере, всі обов'язки, що випливають з договору найму житлового приміщення покладені лише на позивача, а тому просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням кімнатою [ADDRESS]. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задоволити. Відповідач до судового засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, з заявами до суду не звертався. Заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлені факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного та житлового законодавства. Відповідно до ордеру № 658 Серія 000658 від 05.10.1999року на право зайняття житлової площі в гуртожитку [PERSON] отримала кімнату [ADDRESS]. Як вбачається з довідки КП ЧЗТА-Житлобуд від 03.03.2014року , № 18, яка видана [PERSON], остання являється наймачем в [ADDRESS] і разом з нею зареєстровані [PERSON] - донька, [PERSON] - мати, [PERSON] - чоловік. Судом встановлено, що відповідач понад 6 місяців без поважних причин не користується та не проживає в [ADDRESS], його майна в кімнаті немає, що підтверджено показами свідків [PERSON] [PERSON], також не бере участі у витратах по оплаті комунальних послуг та утриманні житлового приміщення, чим порушуються права та законні інтереси позивачки. Відповідно до ст.71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.

Outcome: approved