Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом, в якому просить суд постановити рішення, яким визнати незаконним та скасувати рішення Мшанецької сільської ради Зборівського району Тернопільської області №182 від 17 лютого 2017 року про відмову в затвердженні технічної документації із землеустрою та зобов'язати Мшанецьку сільську раду затвердити технічну документацію із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність та передати їй землю у приватну власність. В мотивування позовних вимог посилається на те, що вона є власником житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS], що підтверджує витяг №14061930 від 29.03.2007 року про реєстрацію права власності. За її заявою рішенням Мшанецької сільської ради №69 від 27.04.2016 року надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) з подальшою передачею у власність земельної ділянки площею 0,7321 га. в с. Мшанець, Зборівського району.Позивачка посилається на те, що на підставі вказаного рішення вона виготовила технічну документацію із землеустрою, під час здійснення обмірів в натурі (на місцевості) був присутній сільський голова, який вказував, що межа земельних ділянок повинна проходити по фундаменту будівель сусіднього землекористувача [PERSON]Після цього вона звернулась із заявою до сільської ради про затвердження технічної документації, проте їй рішенням сесії Мшанецької сільської ради Зборівського району Тернопільської області №182 від 17 лютого 2017 року відмовлено в затвердженні технічної документації із землеустрою, тому просить рішення про відмову в затвердженні технічної документації із землеустрою скасувати та зобов'язати Мшанецьку сільську раду затвердити технічну документацію із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність за адресою: [ADDRESS], загальною площею 0,7321 га. з яких для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд площею 0,25 га.; для ведення особистого селянського господарства (рілля) площею 0,3595 га.; для ведення особистого селянського господарства (рілля) площею 0,1226 га. і передати їй землю у приватну власність. Представник позивача позов підтримав повністю та послався на обставини, викладені у позові, просить позовні вимоги задоволити в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Приймаючи до уваги вимоги ст.ст. 169, 224 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Представник третьої особи заперечив щодо задоволення позовних вимог, так як вважає позовні вимоги безпідставними, рішення сесії Мшанецької сільської ради №182 від 17.02.2017 року про відмову в затвердженні технічної документації із землеустрою є правомірним, оскільки межові знаки між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] не встановлювались, а тому площі та конфігурації відповідних ділянок є орієнтовані. У зв'язку з чим не може бути погоджена технічна документація без визначення і встановлення меж ділянки в натурі, що в цілому впливає на площу та конфігурацію землі, яка передається у власність. Третя особа [PERSON], як суміжний землекористувач згідний провести встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та закріпити їх межовими знаками у встановленому законом порядку. Суд заслухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з таких підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Правовідносини регулюються ст. 14 Конституції України, ст.ст. 116, 118, 119, 125, 126, 140, 149, 152, 158 ЗК України, ст. 373 ЦК України. Право власності громадян та юридичних осіб на землю гарантується ст.14 Конституції України. Відповідно до положень ч.2 ст.14 Конституції України це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Підстави набуття права на землю передбачені ст.116 Земельного кодексу України. Відповідно до положень ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначається ст.118 ЗК України, відповідно до вимог якої сільська рада розглядає клопотання громадян про надання їм безоплатно у власність земельних ділянок для певного цільового використання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Відповідно до ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю ( земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Поняття, зміст права власності на землю та підстави його набуття визначено в нормах ст.ст. 78, 81 і 116 цього Кодексу. Частиною 2 та 3 ст. 116 ЗК України визначено, що набуття права на землю громадянами і юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. При цьому безоплатна передача земельних ділянок у власність провадиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначається ст.118 ЗК України, відповідно до вимог якої сільська рада розглядає клопотання громадян про надання їм безоплатно у власність земельних ділянок для певного цільового використання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Згідно зі ст.152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Статтею 158 ЗК України передбачено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян. Відповідно до ст. 11 ЦПК України цивільні справи розглядаються судом в межах заявлених фізичними чи юридичними особами вимог. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу ( ч.1 ст. 60 ЦПК України). Із пояснень представника позивача вбачається, що позивач правомірно користується земельною ділянкою площею 0,7321 га. і так як вказав сільський голова під час виготовлення технічної документації землевпорядною організацією для передачі у приватну власність в такому розмірі її межа має проходити по фундаменту житлового будинку [PERSON] Рішенням Зборівського районного суду від 26 жовтня 2016 року в цивільній справі 599/968/16-ц 2/599/593/2016 за позовом [PERSON] до [PERSON], Мшанецької сільської ради та відділу Держгеокадастру у Зборівському районі, приватного підприємства «Фірма «Матек» про визнання права на приватизацію земельної ділянки без погодження меж із суміжним землекористувачем, відмовлено в задоволенні позовних вимог. Дане рішення ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 14 грудня 2016 року залишено без змін. Враховуючи те, що між суміжними землекористувачами [PERSON] та [PERSON] існує спір щодо межі земельних ділянок та [PERSON] технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) з подальшою передачею у власність земельної ділянки площею 0,7321 га. виготовлена без дотримання вимог земельного законодавства, тому дії відповідача суд вважає правомірними, а позов безпідставним і таким, що задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed