Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, у якому просить здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя, виділити у власність [PERSON] 2/3 частини будинку по [ADDRESS] з надвірними будівлями, виділити у власність [PERSON] 1/3 частину зазначеного домоволодіння. Вимоги обгрунтовує тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 1969 року, у 1996 році шлюбні відносини припинені, а у 2002 році розірвано шлюб. У період шлюбу за спільні кошти було побудовано спірний будинок. Свідоцтво про право власності видано на ім'я відповідача. За висновком експерта вартість домоволодіння складає 167 947 грн. Посилаючись на вимоги ст.ст. 60,70 СК України та вказуючи, що з позивачкою проживає неповнолітня онука [PERSON], яка є напівсиротою, просить відступити від рівності часток подружжя та визнати за нею право власності на 2/3 часини спірного домоволодіння. Зазначає, що про порушення свого права дізналась взимку 2011 року. У подальшому збільшила позовні вимоги та просить визнати за [PERSON] право власності на весь будинок по [ADDRESS]. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. З урахуанням визнання позовних вимог відповідачем просила визнати за позивачем право власності на домоволодіння в цілому. Відповідач, враховуючи змінені позовні вимоги, позов визнав повністю. Підтвердив, що спірне домоволодіння є спільною власністю подружжя. Він залишив цей будинок дружині та проживає у батьківській хаті. Зазначив, що не заперечує свою частину домоволодіння оформити нотаріально на користь дружини чи онуки. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного . Судом встановлено, що 18 вересня 2002 року шлюб між сторонами розірвано. Із записів у паспорті [PERSON] на а.с. 10 вбачається, що у зареєстрованому шлюбі сторони перебували з 29 січня 1972 року. Згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок по [ADDRESS] з надвірними будівлями від 28 листопада 2011 року, виданого взамін загубленого 02 жовтня 1991 року, право власності на зазначене домоволодіння зареєстровано на [PERSON] ( а.с. 8), що підтверджується також відомостями із реєстру права власності на нерухоме майно від 07 листопада 2014 року. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку. Відповідно до ст.. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи викладене суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, оскільки зазначений будинок придбаний подружжям у період шлюбу, тобто згідно Сімейного законодавства є спільною сумісною власністю подружжя, частки подружжя у спільному майні є рівними, оскільки суду не надано доказів, що мають істотне значення, за яких суд мав би відступити від начала рівності часток. Тому, майно, набуте сторонами під час шлюбу підлягає поділу в рівних частках. У такому разі слід визнати право власності за кожним із подружжя на 1/2 частину зазначеного домоволодіння. За висновком спеціаліста № С-4283 від 03 вересня 2014 року ринкова вартість житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] становить 167 947 грн., тому вартістю 1/2 зазначеного домоволодіння складає 83 973 грн. 50 коп. Суд не приймає визнання позову відповідачем про визнання права власності на домолодіння в цілому за позивачкою з наступних підстав. Відповідно до вимог частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Суд виходить з положень ст. 361 ЦК України згідно якої співвласник має право самостійно розпоряджатись своєю часткою у праві спільної часткової власності, у тому числі і шляхом укладення цивільно -правових угод. До того ж згідно ст. 365 ЦК України для припинення права на частку у спільному майні за рішенням суду необхідне дотримання передбачених частиною першою цієї статті умов та за обов'язкового попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Таким чином, оскільки [PERSON] не позбавлений права самостійно розпоряджатись своєю часткою у спільному майні шляхом укладення цивільно- правових угод, суд не знаходить підстав для визнання права власності на спірне домоволодіння за позивачкою в цілому. У такому випадку у цій частині в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Судові витрати, сплачені позивачкою при зверненні до суду підлягають стягненню з відповідача на підставі ст.. 88 ЦПК України, пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial