Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-09 00:00:00

Позивачка звернулася до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з позовом до [PERSON] та [PERSON], мотивуючи свої вимоги тим, що він є власником будинку № 76 по вул. Дзеркальна в м. Маріуполі на підставі договору купівлі-продажу від 03.11.2000р. В будинку залишилися зареєстрованими його син [PERSON] та син його дружини [PERSON], які протягом тривалого часу фактично в ньому не проживають. Всі обов'язки по утриманню жилого приміщення покладені на позивача, відповідачі будинком не користуються, не цікавляться, особистих речей в ньому не мають. На підставі викладеного, просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування спірним жилим приміщенням. Позивач та його представник [PERSON] в судове засідання не зявилися, в письмових заявах просили розглядати справу без їх участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідачі до судового засідання не зявилися, від них на адресу суду надійшла заява, в якій вони позовні вимоги визнали у повному обсязі та просили розглядати справу без їх участі. Відповідно до ч.2 ст.197 Цивільно-процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року №1618-IV (зі змінами та доповненнями) (далі за текстом ЦПК України) у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до договору купівлі-продажу від 03.11.2000р., посвідченого державним нотаріусом Четвертої Маріупольської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 1-1789, [PERSON] придбав у [PERSON] та [PERSON] будинок № 76 по вул. Дзеркальній в м. Маріуполі. Судом встановлено, що в будинку № 76 по вул. Дзеркальній в м. Маріуполі зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON], що підтверджується довідкою № 8 від 05.01.2017р., виданою КСН «Азовець». Наявним у справі актом, складеним головою КСН «Азовець» 05.01.2017 року, підтверджується відсутність відповідача [PERSON] у спірному будинку з грудня 2012 року, а відповідача [PERSON] з серпня 2014 року. \~Відповідно до ч.2\~ст. 405 ЦК України\~член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Згідно\~ст. 316 ЦК України\~правом власності є право особи на майно яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно\~ст. 317 ЦК України\~власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до\~ст. 386 ЦК України\~позивач, як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні його права користування та розпорядження своїм майном. З огляду на викладене, на підставі аналізу зібраних по справі доказів, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, а відповідачі - визнанню такими, що втратили право користування житловим приміщенням, оскільки, як встановлено судом, понад рік відсутні в спірному будинку без поважних причин. Відповідно до\~ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~зняття з реєстрації місця проживання здійснюється органами державної міграційної служби на підставі рішення суду в тому числі про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved