Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому вказала, що вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] [INFO] вона народила доньку [PERSON], батьком якої є відповідач. Спільно мешкали до 2011 р. Після цього у 2013 р. відповідач та його мати відпочивали разом з дитиною на морі, поводив з нею свята. Відповідач надавав гроші на її прохання на потреби дитини. Проте, добровільно аліментів на утримання дитини не надає. Для стягнення аліментів необхідно визнати відповідача батьком дитини. Просила встановити, що [PERSON], 1985 року народження, є батьком дитини [PERSON], [INFO], уродженки м.Селидове, м.гірник Донецької області; стягнути з [PERSON], 1985 року народження аліменти на її користь на доньку [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини всіх видів заробітної плати (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини; стягнути судовий збір. Позивачка в судове засідання не з'явилася, про день слухання справи повідомлялася належним чином. Надала заяву, в якій просила розглянути справу в її відсутності, підтримала заявлені вимоги. Відповідач у судове засідання не з'явився. Про день слухання справи повідомлявся належним чином. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, у випадку неявки до судового засідання відповідача, належним чином повідомленого та такого, що не повідомив про причини неявки, суд може прийняти заочне рішення на підставі доказів, що маються в справі, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає можливим розглянути справу з постановленням заочного рішення в порядку ст.ст.224-225 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у фактичних шлюбних відносинах. [INFO] [PERSON] народила доньку [PERSON], батьком якої записаний [PERSON] (а.с.4). 25.07.2015 р. [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] та взяла прізвище чоловіка (а.с.7). Відповідно до ст.135 СК, при народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків, заяви батька, або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Згідно ч. 1 ст.128 СК України - за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст.126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Відповідно до ч. 2 ст. 128 СК України - підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. В силу ч. 3 ст.128 СК України - позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття; позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою собою, а утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Врахоуюч вищевикладене суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо визнання відповідача батьком дитини. Обов'язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття, закріплений в ч. 2 ст. 51 Конституції України і в ст. 180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов'язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька й (або) у твердій грошовій сумі (ст. 181 СК України). Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальний стан як дитини, так і платника аліментів, та інші обставини, що мають істотне значення. Передбачених законом підстав для звільнення відповідача від обов'язку утримання неповнолітньої дитини судом не встановлено. Домовленості між батьками щодо способу їх утримання не досягнуто. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Оцінивши надані по справі докази, суд дійшов висновку, що відповідач не виконує у відношенні своєї неповнолітньої дитини передбачені сімейним законодавством обов'язки з її утримання, чим порушує право на достатній рівень життя, а тому позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Суд вважає, що слід стягнути з відповідача аліменти на дитину у частковому співвідношенні до його заробітку у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ними повноліття. При вирішенні питань щодо судових витрат суд керується нормами ст.79, 88 ЦПК України. У відповідності зі ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. В судовому засіданні документально підтверджені витрати позивача на сплату судового збору у розмірі 551,20 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved