Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом. Після неодноразового уточнення позовних вимог просить визнати незаконним її звільнення з посади менеджера з надання кредитів ТОВ „ІЗІ КРЕДИТ, поновити її на цій посаді, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в розмірі 50000 грн.. Свої вимоги мотивує тим, що вона була прийнята на посаду менеджера з надання кредитів по трудовому договору № 8116 від 31.03.2014 року в ТОВ „ІЗІ КРЕДИТ на строк до 30.09.2014 року, договір було переукладено до 30.03.2015 року. Наказом директора ТОВ „ІЗІ КРЕДИТ № ЗП [NUMBER] від 13.03.2015 року була звільнена з роботи за ст. 40 п.4 КЗпП України за прогул. Вважає звільнення незаконним, прогулів не допускала, виконувала завдання керівника [PERSON], керівництво змушувало її до звільнення, що призвело до ситуативного неврозу, завдало моральних страждань. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала з зазначених підстав. Суду пояснила, що в лютому 2015 року Свинаренко, Рибчак та [PERSON] працівники головного офісу товариства, запропонували їй звільнитися за згодою сторін, погрожували, довели до нервового стресу, вона була на лікарняному та зверталася з цього приводу до прокуратури. В неї забрали всіх консультантів, вона набрала нових пять консультантів, відкрила два кредити. 4-5 березня приїхав працівник служби безпеки [PERSON], звинувативу привласнені кредитних коштів, робив перевірку, чинив тиск. 4, 5 та 6 березня 2015 року працювала цілий день, виконувала завдання керівника та розповсюджувала продукт товариства за межами офісу, зустрічалася з клієнтами. [PERSON] запропонував їй написати пояснення за ці дні 11 березня, вона написала три пояснення 11.03.2015 року, однак дату на його вимогу зазначила 4, 5 та 6 березня. 13.03.15 року також працювала, відкрила кредит, у вечорі [PERSON] повідомив про звільнення за прогули, надав повідомлення про звільнення, який вона не підписала, наказу про звільнення не надавали, трудову книжку не видали до цього часу. Представник відповідача [PERSON] пояснила, що про звільнення [PERSON] їй нічого невідомо. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечив з тих підстав, що позивачка була відсутня на робочому місці в офісі 4, 5 та 6 березня більше трьох годин, про що свідчать акти та пояснення свідків. Також суду надані письмові заперечення проти позову.(а.с.19-20,154-156) Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши надані докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. [PERSON] працювала на посаді менеджера з надання кредитів ТОВ „ІЗІ КРЕДИТ за трудовим договором без номера від 31.03.2014 року з 01.04.2014 року до 30.09.2014 року.(а.с.134-13) 16.09.2014 року з нею укладений трудовий договір без номера на строк з 01.10.2014 року до 30.03.2015 року.(а.с.84,129-132) Звільнена з посади з 13.03.2015 року наказом керівника підприємства [PERSON] № ЗП000000040 000001664 за ст.40 п.4 КЗпП України за прогул без поважних причин. (а.с.6) Наказ про звільнення не містить підпису працівника про ознайомлення з цим наказом. Відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно зясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Згідно з п.п.22,24 цієї постанови у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно зясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом для звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3,4,7,8 ст.40 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1,148,149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільнені ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин(наприклад, ...самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобовязаний відпрацювати після закінчення учбового закладу). За змістом наказу про звільнення підставою для звільнення позивачки за прогул є службова записка керівника філії № 3 [PERSON] від 13.03.2015 року, акти від 04.03.15 р., 05.03.15р., 06.03.15 р..(а.с.6) Згідно з актом про відсутність працівника на робочому місці від 04.03.2015 року зафіксований факт відсутності [PERSON] на робочому місці у філії № 3 ТОВ „ІЗІ КРЕДИТ з 14.30 по 18.30.; актом від 05.03.2015 року зафіксований факт відсутності [PERSON] на робочому місці у філії № 3 ТОВ „ІЗІ КРЕДИТ з 13.00 по 18.30.; актом від 06.03.2015 року зафіксований факт відсутності [PERSON] на робочому місці у філії № 3 ТОВ „ІЗІ КРЕДИТ з 11.00 по 18.30.(а.с.21,25,29) По кожному факту відсутності на робочому місці [PERSON] написала пояснення на імя генерального директора ТОВ „ІЗІ КРЕДИТ [PERSON], де проінформувала про роботу 4, 5 та 6 березня 2015 року, зокрема, особисті зустрічі з людьми, реклама продукту „ІЗІ КРЕДИТ, відвідування Цегельник за місцем проживання тощо. (а.с.23-24,27-28,31) Свідок [PERSON] суду пояснила, що бачила позивачку біля магазину по вул.Ново-Іванівській в м.Бердичеві 04.03.2015 року біля 16 години, вона спілкувалася з людьми, роздавала реклами, 05.03.2015 року о 15.30 зустріла [PERSON], яка клеїла реклами на зупинці по вул.Трудовій. Свідок [PERSON] пояснив, що працює водієм таксі на вокзалі м.Козятин, [PERSON] неодноразово підвозив з пакунками реклами, 06.03.2015 року зустрів позивачку на вокзалі об 11-12 годині, вона клеїла реклами, в той самий день бачив [PERSON] на вокзалі десь о 17-18 годині, вона скаржилася, що її змушують звільнитися з роботи. Свідок [PERSON] показала, що з лютого 2015 року працює у філії № 3 менеджером, 4.03.15 р. приїхав Свинаренко перевірити показники роботи, [PERSON] телефонував [PERSON], але вона не відповідала, наступного дня 5.03.15 р. приїхав [PERSON]Є.(працівник служби безпеки), після розмови з ним [PERSON] сказала, що буде звертатися до міліції. [PERSON] телефонував їй щоб вона приїхала до офісу, але вона відмовилася. Були складені акти про відсутність на роботі [PERSON], в день звільнення складений акт про її відмову від ознайомлення з наказом про звільнення. Свідок [PERSON] суду пояснив, що 4.03.2015 року був у філії № 3 в м.Бердичеві, мав намір повторно зустрітися з [PERSON] з приводу її незадовільної роботи, з 13 години спілкувалися з нею на вулиці, зясовували обставини видачі кредиту Мусійчук, о 14.30 [PERSON] залишила офіс, він їй телефонував, але вона відмовилася зявитися та вимкнула телефон, був складений акт про відсутність на роботі. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. З урахуванням вимог КЗпП України у справах, в яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю. Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, у якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі достроково, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Як вбачається з матеріалів справи трудовий договір, укладений між ТОВ „ІЗІ КРЕДИТ та [PERSON] достроково розірваний з ініціативи уповноваженого органу за порушення трудової дисципліни прогул без поважних причин. Право на звільнення працівника за прогул передбачено п.8.3.6 трудового договору. Підставою звільнення зазначено службову записку [PERSON] від 13.03.2015 року та акти про відсутність позивачки на робочому місці 4, 5 та 6.03.15 року. Проте, відповідачем суду не надано службової записки [PERSON], у звязку з чим суд позбавлений можливості дослідити даний документ та надати оцінку як доказу у цивільній справі. Щодо актів про відсутність на робочому місці, слід зазначити наступне. Дані акти складені про відсутність позивачки не на роботі 4, 5 та 6 березня 2015 року, а на робочому місці в офісі філії № 3 по вул.Вінницькій, 12 в м.Бердичеві. Позивачка не заперечує, що працювала в ці дні також за межами офісу, про що детально виклала в письмових поясненнях на імя генерального директора, а також пояснила в судовому засіданні, також цей факт підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON]. Свідки [PERSON] та [PERSON] свідчили про відсутність позивачки в офісі № 3 в час, який вказаний в актах, однак їм не відомо чи працювала позивачка в цей час поза межами офісу. Згідно з Правилами внутрішнього трудового розпорядку ТОВ „ІЗІ КРЕДИТ робочий час менеджера з надання кредитів становить 40 годин/тиждень, робочий час з 9.30 до 18.30, обідня перерва з 13.00 до 14.00.(а.с.65-67) Згідно Переліку службових обовязків менеджера з надання кредитів він займається в тому числі рекламою фінансових продуктів Роботодавця; знаходить і залучає клієнтів для реалізації фінансових продуктів Роботодавця; пересвідчується у дотриманні клієнтами графіку погашення платежів по фінансовим продуктам роботодавця; приймає у клієнтів внески, що підлягають оплаті. Відповідно до п.8 Переліку менеджер з надання кредитів повинен рекламувати фінансові продукти роботодавця наступним чином: -розповсюдження рекламних матеріалів; - ініціювання особистої зустрічі з потенційними клієнтами та надання детальної інформації про фінансові продукти; -встановлення звязків з потенційними клієнтами по телефону та організація особистих зустрічей з ними з надання детальної інформації відносно фінансових продуктів; -відвідування потенційних клієнтів на роботі та вдома та ознайомлення з фінансовими продуктами роботодавця та інші.(а.с.95-96) З письмових пояснень [PERSON] на імя генерального директора від 5.03, 06.03. та 07.03.15 року [PERSON] за його розпорядженням займалась розповсюдженням рекламної продукції за межами офісу.(а.с.22,26,30). Отже, з пояснень сторін, письмових доказів, зокрема, письмових пояснень [PERSON], змісту посадових обовязків менеджера з надання кредитів вбачається, що позивачка з метою виконання своїх трудових обовязків та з метою реалізації розпоряджень керівника [PERSON] працювала не лише в офісі філії № 3, а також за його межами, в різних районах міста, в м.Козятин Вінницької області. В поясненнях [PERSON] погодинно зазначена робота, яку вона виконувала 4, 5 та 6 березня в той час, який відповідач вважає прогулом без поважних причин. Дана інформація роботодавцем не перевірялася, пояснення позички не спростовані відповідачем у судовому засіданні. Крім того, надані відповідачем судові докази є суперечливими. Зокрема, в акті про відсутність на робочому місці від 05.03.15 року зафіксований факт відсутності позивачки з 13.00 до 18.30, проте в письмових поясненнях [PERSON] зазначено, що в 14.20 він дав завдання [PERSON] займатися залученням максимальної кількості клієнтів.(а.с.25,26) [PERSON] самі завдання були надані [PERSON] позивачці в ті дні та години, за які складені акти про її відсутність на робочому місці. Наданий відповідачем акт № 1(а.с.97) не містить достовірної інформації про ознайомлення позивачки з наказом про її звільнення. В даному акті йдеться про відмову від підписання наказу № ЗП0000000-000001664 від 06.02.2014 року про припинення трудового договору, вказано, що [PERSON] відмовилася від письмового ознайомлення з наказом № 1. Представник відповідача пояснює невідповідність цих документів дійсним обставинам технічними помилками. З аналізу досліджених доказів суд дійшов висновку про те, що [PERSON] як менеджер з надання кредитів о 9.30 розпочинала робочий день в офісі філії № 3, де проводилася нарада керівництвом, потім виконувала завдання керівника та обовязки, передбачені Переліком службових обовязків менеджера з надання кредитів: роботу по розповсюдженню реклами фінансового продукту товариства, залученню клієнтів, відвідування їх вдома, тобто за межами робочого місця та іншу. У позовному провадженні сторони зобовязані надати суду докази на підтвердження обставин, якими вони обґрунтовують позовні вимоги або заперечення. Відповідно до ст.ст.58,59 ЦПК України докази мають бути належними та допустимими. Суд вважає, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів про те, що 4, 5 та 6 березня 2015 року позивачка допустила прогул без поважних причин, зокрема, перебуваючи за межами філії не виконувала своїх службових обовязків. Отже, звільнення позивачки за прогул без поважних причин є незаконним, тому вона підлягає поновленню на роботі. Згідно із ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення працівника на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік. Час вимушеного прогулу з 14.03.2015 року по день ухвалення судового рішення становить 214 робочих днів. Відповідно до чинного законодавства розрахунок оплати за час вимушеного прогулу здійснюється виходячи із заробітку за два останні календарні місяці роботи відповідно до постанови Кабміну України № 100. Суду надано довідку про середньоденний заробіток [PERSON] в розмірі 152,67 грн.(а.с.68) Таким чином, розмір середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу становить 32671,38 грн. ( 152,67 грн. х 214 роб/дн. = 32671,38грн.) Зазначена сума підлягає стягненню з відповідача. Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди в сумі 50000 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Позивачка стверджує, що зазнала моральних страждань внаслідок неправомірних дій відповідача, примушування її до звільнення, доведення до нервового стресу. В судовому засіданні пояснила, що медична довідка від 17.03.2015 року містить невірну інформацію, а саме: швидку їй викликали ні 05.03.15 року, а в лютому 2015 року. Отже, зазначені події не стосуються її звільнення за прогул 13.03.2015 року. Позивачкою не надано жодного доказу на підтвердження обставин, передбачених ст.237-1 КЗпП України, тому суд вважає позов в частині відшкодування моральної шкоди безпідставним.

Outcome: partial