Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовними вимогами до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини обґрунтовуючи їх тим, що з 06.04.2010 року вона з відповідачем перебуває у шлюбі, від вказаного шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Вказує, що шлюб з відповідачем не склався, шлюбні відносини припинили в листопаді 2013 року. Продовжувати подружнє життя з відповідачем не бажає через втрату почуття любові та поваги до нього, оскільки останній роботи не має, а тимчасовий заробіток використовує на свої потреби, вихованням та утриманням дитини не займається, на цій підставі просить позовні вимоги задовольнити, розірвати шлюб укладений з відповідачем та стягнути з нього на її користь аліменти на утримання дочки. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та просить суд їх задовольнити посилаючись на обставини викладені у ньому. Вказала, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі у разі неявки відповідача. Відповідач в судове засідання не зявився по невідомій суду причині, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, від нього до суду не надійшло повідомлення про причини неявки в судове засідання, тому у відповідності до ст. 224 ЦПК України, суд, за згодою позивачки ухвалює у справі заочне рішення. Позивачка допитана в судовому засіданні у відповідності до ст. 62 ЦПК України, як свідок суду показала, що з 06 квітня 2010 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від вказаного шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає біля неї та знаходиться на її утриманні. Відповідач не займається вихованням та утриманням дочки з листопада 2013 року саме з того часу коли вона з відповідачем фактично припинили шлюбні стосунки. Суд, заслухавши учасників процесу та дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи із наступного. Відповідно до ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. За змістом ст. 112 цього Кодексу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що 06.04.2010 року між позивачкою та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано Кетрисанівською сільською радою Бобринецького району Кіровоградської області, актовий запис №2 ( а.с.4). Від шлюбу сторони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO] ( а.с.7), яку відповідач матеріально не утримує, та яка перебуває на утриманні позивачки. Після розірвання шлюбу позивачка бажає залишити собі дошлюбне прізвище «Семків». Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На цій підставі, суд вважає також можливим задовольнити вимогу, щодо відновлення дошлюбного прізвища позивачки. Оскільки шлюбні стосунки між сторонами припинилися з листопада 2013 року і їх відновлення суперечить інтересам позивачки, сторони не примирилися, суд враховуючи викладені обставини справи приходить до висновку, що позовні вимоги, щодо розірвання шлюбу підлягають повному задоволенню, також підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки сплачені нею та документально підтвердженні судові витрати в загальній сумі 551,20 грн., та судовий збір на користь держави в сумі 551,20 грн.

Outcome: approved