Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-20 00:00:00

Позивачка звернулася до Верховинського районного суду Івано-Франківської області із позовом до відповідача про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 40 % усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Позовні вимоги мотивує тим, що 28.10.1995 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, від цього шлюбу у них народився син - [PERSON], [INFO]. На даний час вони проживають окремо, хоча шлюб не розривали. Син знаходиться на її вихованні та утриманні. Батько участі у вихованні дитини не приймає, коштів на його утримання в добровільному порядку не надає, хоча має змогу таку допомогу надавати, так як працює в ДПРЧ-12 у ДСНС України в Івано-Франківській області та отримує заробітну плату, інших аліментних зобов'язань у нього немає. Просила стягнути із відповідача аліменти на утримання сина у розмірі 40 % усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення ним повноліття. Позивачка в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій уточнила позовні вимоги, а саме: просить стягувати з [PERSON] аліменти на дитину в розмірі 1/3 від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно з дня подачі позову до суду до досягнення сином поноліття. Просить справу розглянути без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, просить справу розглянути за його відсутності. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Із свідоцтва про народження дитини [PERSON] видно, що його батьком є відповідач [PERSON], а матір'ю позивачка [PERSON]. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини/аліменти/ присуджуються у частці від доходу її матері , батька і /або/ у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Довідкою від 06.10.2014 року №1163/04-14 стверджується, що відповідач [PERSON] працює в ДПРЧ-12 УДСНС України в Івано-Франківській області та щомісячно отримує заробітну плату . Позивачка зазначила, що вона офіційно ніде не працює, на прожиття заробляє тимчасовими заробітками, син знаходиться на її вихованні та утриманні, відповідач на утримання сина ніякої матеріальної допомоги не надає, інших аліментних зобовязань не має . Враховуючи матеріальне становище позивачки, яка на даний час ніде не працює та реальну матеріальну спроможність відповідача, який фізично здоровий, працює, інших утриманців немає і згідний сплачувати аліменти на утримання сина, суд вважає, що вимоги позивачки про стягнення аліментів при визнанні позову відповідачем слід задовольнити та призначити стягнення із відповідача на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення ним повноліття. Виходячи з наведеного, на підставі ст.ст.84,91,180-184 СК України,

Outcome: approved