Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-24 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання мирової угоди від 03.01.1996 року і акта на право власності та речові права на земельну ділянку від 12.04.2017 року недійсними, а також просить визнати за нею право власності на житловий будинок по [ADDRESS] та присадибну земельну ділянку площею 0,1704 га. В обгрунтування позову вказує, що рішенням Васильківського міськрайонного суду від 03.01.1996 року у справі №539 за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання свідоцтва про право особистої влансості на житловий будинок недійсним та визнання недійсним договору дарування житлового будинку, про встановлення факту прийняття спадщини, було затверджено сторонами мирову угоду на умовах, що позивачі, які діють в інтересах свої неповнолітніх дітей визнають договір дарування від 14.07.1995 року на 1/3 його частину, а також в цій же частині визнають дійсним свідоцтво про право власності на жилий будинок [ADDRESS] . В свою чергу, відповідачі визнають за позивачами та їхніми неповнолітніми дітьми право власності на 2/3 частини жилого будинку [ADDRESS] . Однак, позивач [PERSON] вважає, що мирова угода була укладена з порушенням законодавства України, так як судом не було з`ясовано чи є жилий будинок по [ADDRESS] сумісною власністю [PERSON] із Відповідачами. Крім того, Кодаківською сільською радою видана довідка №698 від 25.12.1995 року, згідно якої [PERSON] і [PERSON] отримали земельну ділянку по [ADDRESS] , як новоутворений колгоспний двір, що є підтвердженням того, що вони не були членами колгоспного двору [PERSON] по [ADDRESS] , а тому претендувати на вказану власність права не мали. Таким чином, мирова угода, завірена судом залишилася не реалізованою та формальною, а тому просить визнати вказану мирову угоду, затверджену судом 03.01.1996 року недійсною. Окрім того, позивач вважає, що згідно ст.30 ЗКУ право на присадибну земельну ділянку розміром, 0,1704 га перейшло до неї при переході права на житловий будинок, згідно договору дарування від 14.07.1995 року і зобов`язано бути посвідчено сільською радою. Натомість, сільська рада с.Кодаки рішенням №35-15/2017 від 16.02.2017 року присадибну земельну ділянку площею 0,118 га надала для ведення особистого селянського господарства [PERSON] , яка незаконно оформила на неї право власності від 12.04.2017 року. У зв`язку з чим, позивач просить визнати право власності та речові права на земельну ділянку, розміром 0,118 га від 12.04.2017 року недійним та визнати за нею право власності на житловий будинок по [ADDRESS] та присадибну ділянку площею 0,1704 га. 10.05.2019 року до Васильківського міськрайонного суду Київської області від представника відповідачів надійшов відзив, в якому останній вказав, що позовні вимоги відповідачі не визнають в повному обсязі, посилаючись на наступне. Щодо визнання мирової угоди недійсною, то Цивільним процесуальним кодексом України, що діяв станом на 1996 рік і чинним цивільним процесуальним кодексом не передбачено правових норм на підставі яких можна визнавати недійсним рішення чи ухвалу суду у порядку позовного провадження, а тому вказана позовна вимога позивача не може бути задоволена. Щодо визнання недійсним акту на право власноті на речові права на земельну ділянку, розміром 0,118 га, то позивачем не наведено жодних правових норм на підставі яких встановлено незаконність приватизації [PERSON] вказаної земельної ділянки. Крім того, позовні вимоги про визнання права власності на будинок та земельну ділянку позивачем жодним чином нормами цивільного, спадковго чи земельного законодавства не обгрунтовані. Враховуючи вищевикладене, представник відповідачів вважає, що [PERSON] вибраний спосіб захисту своїх майнових прав у даному провадженні є помилковим та не грунтується на закондавстві України, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Згідно відповіді на відзив від 20.05.2019 року, позивач [PERSON] вважає, що заперечення відповідачів є необгрунтованими і незаконними, а тому просить суд звернути увагу на наступне. Відповідачі по справі не були членами колгоспного двору [PERSON] по [ADDRESS] , а тому жодних прав на вказане майно вони не мали. Окрім того, представники із відповідачами припустилися обману суду і подали мирову угоду як згоду між спадкоємцями, хоча взагалі не мали права на спадщину. А тому просить визнати недійсною мирову угоду, затверджену 03.01.1996 року судом. Також вважає, що оскільки земельна ділянка по [ADDRESS] є частиною садиби, то при переході права власності на будинок переходить право власності на земельну ділянку. Таким чином, враховуючи вищевикладене вважає, що її вимоги є законними та пділягають повному задовленню. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтрима, дала пояснення аналогічні позовній заяві та просила позовну заяву задовольнити. Представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та з підстав вказаних у поданому до суду відзиві просив в позові відмовити в повному обсязі. Заслухавши покази позивача, представника відповідачів, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов не обґрунтований та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Васильківського районного суду Київської області від 03.01.1996 року у справі за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок недійсним і визнання недійсним договору дарування житлового будинку затверджено мирову угоду, відповідно до якої: 1) [PERSON] і [PERSON] , які діють в інтересах свої неповнолітніх дітей [PERSON] , 1985 р.н., [PERSON] і [PERSON] , 1988 р.н. визнають дійсним договір дарування від 14.07.1995 року здійснений від імені [PERSON] на користь [PERSON] на 1/3 його частину і засвідченого Васильківською нотаріальною конторою, а також в цій же частині визнають дійсним свідоцтво про право власності на жилий будинок [ADDRESS] , оформленого виконкомом Кодаківської сільської Ради 04.05.1995 року; 2) [PERSON] і [PERSON] визнають за [PERSON] і [PERSON] , а також їхніми неповнолітніми дітьми: дочкою [PERSON] , 1985 р.н., дочкою [PERSON] і сином [PERSON] , 1988 р.н. право власності на 2/3 частини жилого будинку [ADDRESS] . Вказане рішення суду оскаржене не було, і набрало чинності та відповідно виконане сторонами по справі. Статтею 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до статті 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. У зобов`язанні на стороні боржника або кредитора можуть бути одна або одночасно кілька осіб. Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Мирова угода - це письмова домовленість сторін судового процесу, що укладається з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і стосується прав та обов`язків сторін і предмету позову. Таким чином, мирова угода за своєю правовою природою є договором, який укладається сторонами з метою припинення спору, на умовах, погоджених сторонами. Згідно статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Тому, з урахуванням статті 11 Цивільного кодексу України, укладену між сторонами мирову угоду із вирішення спору у цивільній справі № 539 від 1995 року, слід розцінювати як багатостороннє договірне зобов`язання, за яким кожен із її підписантів набув певних прав та відповідних обов`язків перед іншою із сторін. Невиконання договірного зобов`язання будь-якою із сторін спричиняє цивільно-правову відповідальність, передбачену законом. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Outcome: dismissed