Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-07 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, уточнивши позовні вимоги просила, надати їй дозвіл, без згоди батька [PERSON], [INFO], на оформлення та виготовлення паспорту / проїзних документів на право виїзду за межі України неповнолітньої дитини, [PERSON], [INFO], уродженця м. Нетанія, Держава Ізраїль,громадянина України . Також просила надати дозвіл на виїзд за межі України неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], уродженця м. Нетанія, Держава Ізраїль,громадянина України, до Держави Ізраїль в період з 01.08.2016 року по 01.08.2017 року, без згоди та супроводу батька [PERSON], [INFO]. Позивачка просила суд розглядати справу без фіксації судового процесу. Відповідач в судове засідання не з'явився , надав до суду до суду заяву про розгляд справи за його відсуьністю Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що між сторонами був зареєстрований шлюб 04 вересня 2010 року Першим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 524. Сторони подружніх та сімейних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Родина розпалася, відновлена бути не може. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30.06.2016 року шлюб, зареєстрований 04 вересня 2010 року Першим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 524, між сторонами розірваний Від шлюбу є неповнолітній син [PERSON], [INFO]. З відповідачем сторони разом не проживають, малолітній син проживає разом з позивачкою та перебуває тільки на моєму утриманню. Позивачка тривалий час проживала в Ізраїлі в тому числі де народився її син. В Ізраїлі проживають її близькі родичі, а саме три рідних сестри, рідний брат, моя бабуся , племінники та інші родичі , які також і є ріднею мого сина . Підставою для звернення до суду з даним позовом стало те, що позивач бажає відвідати родичів друзів, які проживають в Державі Ізраїль в період з 01.08.2016 року по 10.08.2017 року . На час своєї подорожі за кордон я маю намір взяти з собою сина [PERSON], [INFO]. Позивач вважає, що така подорож піде на користь дитині, розширивши її світогляд та можливості. Відповідно до 2 принципу Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, дитині законом та іншим засобам повинні бути забезпечені спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б йому розвиватися фізично, розумово, морально та духовно. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя і праці. Пунктом 2 ст. 154 СК України передбачено, що батьки мають право звертатися за захистом прав та інтересів дітей. На думку суду, тимчасове перебування дитини в Державі Ізраїль ознайомлення її з іншою культурою, спілкування з рідними , огляд архітектурних та інших визначних пам'яток, буде сприяти його освітньому вихованню та культурному розвитку. Відповідно до Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого Постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків та в їх супроводі. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» для виготовлення проїзного документу дитини необхідно нотаріально посвідчене клопотання обох батьків, а за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п. 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженихпостановою Кабінету Міністрів України № 231 від 31.03.1995 року проїзний документи дитини (дитячий паспорт) може бути виготовлений на підставі рішення суду. Батьківські права, відповідно до ч.2, ч. 1 ст.155 СК України, не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Таким чином, враховуючи виключно інтереси дитини, , суд вважає вимоги позивачки законними та обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Outcome: approved