Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-11 00:00:00

позивачка звернулась з позовом про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди батька до повноліття дитини та надання дозволу на оформлення проїзних документів для виїзду дитини за кордон. В обгрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що перебувала у шлюбі з [PERSON] з 25.06.2005р. В шлюбі народився син [PERSON],[INFO]. 17.10.2013р. рішенням Франківського районного суду м. Львова шлюб між позивачем [PERSON] та відповідчем [PERSON] розірвано. Позивачка вважає за потрібне провести оздоровлення дитини у морській кліматичній зоні закордонном, оскільки дитина протягом останніх років часто хворіла, а в грудні 2013 року була зроблена операція по видаленню адиноїдів. На неоноразові звернення позивачки з проханням надати нотаріально засвідчену згоду на виготовлення проїзного документу та дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон відповідач відповів відмовою. Просить позов задоволити. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, просять його задоволити. Відповідач в судовому засіданні позов заперечив, вказав, що позивачка зверталась до нього з проханням надати згоду на виготовлення проїзного документу та дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон, однак від відмовив їй, оскільки позивачка не надала інформацію коли саме та куди має намір везти сина на оздоровлення. Просить в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи органу опіки і піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради в судовому засіданні позов підтримав, просить його задоволити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 25.06.2005 року у Франківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 182. У шлюбі народився син [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER]. Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 17.10.2013р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. В даний час позивачка має намір поїхати з дитиною відпочивати за кордон, однак не може оформити проїзні документи на дочку без згоди відповідача. Відповідно до ст.4 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно ст.313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі. Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожому, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за вийнятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно ч. 7, ч. 8 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Відповідно до п. 2 ст.2 Протоколу №4 Конвенції «Про права людини», кожен має право вільно залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням. Статтею 3 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно ч. 2, ч. 4 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов'язані поважати дитину. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 1, ч. 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги про надання дозволу позивачці на оформлення проїзних документів для виїзду дитини за кордон сина [PERSON] без згоди батька [PERSON] грунтуються на вимогах закону та підлягають до задоволення. Щодо позовних вимог позивачки про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди батька до повноліття дитини, то такі до задоволення не підлягають оскільки позивачкою не зазначено куди саме вона має намір везти сина [PERSON] на оздоровлення та не вказані часові межі.

Outcome: dismissed