Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про виселення без надання іншого житлового приміщення. Свої вимоги обґрунтовує тим, що їй має на праві власності належить квартира [ADDRESS], а відповідач, її колишній чоловік, систематично порушує правила співжиття, зловживає спиртними напоями, добровільно виселитися з квартири не бажає, порушуючи таким чином її права як власника. Посилаючись на зазначені обставини, [PERSON] просила виселити відповідача зі спірної квартири з підстав передбачених ч.1 ст.116 Житлового кодексу України. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, покликаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач позов не визнав. Зазначив що він є співвласником спірного житла, не порушує правила співжиття та не створює жодних обмежень у здійсненні позивачем свого права, як власника, володіти, користуватись та розпоряджатись вказаним житлом. Представник 3-ї особи до судового засідання не з'явився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню за наступним: згідно до вимог ч. 3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення в справі і щодо яких у сторін виникає спір. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 01 серпня 1998 року по 22 листопада 2012 р. (с.с.4). Судом встановлено, оскільки визнавалось сторонами і підтверджено копією технічного паспорту на квартиру що спірна квартира є власністю [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] ( с.с. 5). Таким чином відповідач є співвласником спірної квартири. Частки співвласників є рівними. Згідно до положень ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.. 1 Першого Протоколу до Європейської конвенції передбачається що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Стаття 116 Житлового кодексу України встановлює як умову виселення осіб, винних у руйнуванні або псуванні жилого приміщення, наявність фактів, які свідчать, що зазначені дії мали систематичний характер, а заходи попередження і громадського впливу щодо таких осіб виявилися безрезультатними. Відсутність хоча б одного з цих фактів є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення. В судовому засіданні не знайшли підтвердження посилання позивачки на систематичне порушення правил співжиття [PERSON] Суд вважає, що позивач не навела переконливих доводів на обґрунтування обставин, які б стали підставою для виселення відповідача зі спірної квартири, оскільки в судовому засіданні не встановлено фактів порушення правил співжиття, а навпаки встановлено що на зазначені правовідносин вимоги ст. 116 ЖК України не розповсюджуються. Позивач не позбавлена можливості оспорювати свідоцтво про право власності в частині її визнання за відповідачем, визначати порядок користування власністю або ставити питання про її виділ.

Outcome: dismissed