Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом мотивуючи тим, що [INFO] року помер її батько [PERSON], у зв'язку з чим відкрилася спадщина на належне йому майно, до складу якого ввійшла земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право власності на яку було посвідчено за спадкодавцем державним актом серії [NUMBER]. Спадщину вона прийняла фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном. Однак коли вона звернулася до органів нотаріату було встановлено, що оригінали вищевказаних державних актів на землю були втрачені, у зв'язку з чим вона не може отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі. Просила визнати за нею право власності на вказану земельну ділянки в порядку спадкування за законом. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлені вимоги підтримав, просив справу розглянути без його участі, про що повідомив суд письмовою заявою. Представник відповідача Хустянської сільської ради в задоволенні позовної заяви не заперечував, просив справу розглянути без його участі, про що повідомили суд письмово листом. Приймаючи до уваги, що сторони в судове засідання не явилися, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положень ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши представлені докази та давши їм оцінку, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] року в с. Хустянка, Буринського району Сумської області помер батько позивачки [PERSON], у зв'язку з чим відкрилася спадщина, до якої ввійшла земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,94 га, розташована на території Хустянської сільської ради, право власність на яку була посвідчено Державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER], що вбачається із свідоцтва про смерть, Державного акту, витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки(а.с.7-12). Спадщину після смерті останнього прийняла його дочка [PERSON], являючись спадкоємцем першої черги за законом в силу ст.529 ЦК УРСР, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном відповідно до вимог п.1) ч.1 ст.549 ЦК УРСР, положення якої діяли на час відкриття спадщини, що підтверджується, свідоцтвом про народження позивачки, свідоцтвом про укладення шлюбу, довідкою Хустянської сільської ради, (а.с.6,13). Разом з тим, позивачка не може отримати свідоцтво про право на спадщину в органах нотаріату, оскільки оригінал Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] був втрачений, що підтверджується письмовою відмовою нотаріуса (а.с.16) Статтею 131 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Згідно ч.1 ст.126 цього Кодексу, право власності, користування земельною ділянкою оформляється відповідно до закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку виданих до 1 січня 2013 року; рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Судом встановлено, що спадкодавцем за життя оригінали вищевказаних державних актів на право приватної власності на землю за невідомих обставин були втрачені, а їх дублікати отримати позивачка не спроможна, у зв'язку із змінами в законодавстві та смертю спадкодавця, що листом відділу Держземагенства у Буринському районі Сумської області (а.с.14). Однак, суд не має сумнівів щодо належності зазначеної земельної ділянки саме вказаній особі - спадкодавця, з врахуванням обставин наведених вище. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. При цьому ч. 2 ст.373 цього Кодексу встановлено, що право на землю гарантується Конституцією. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує його право власності. Відповідно до п.4.15. Глави 10 «Порядку про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Мінюсту України 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Таким чином з огляду на зміст зазначених норм матеріального права та їх аналізу, враховуючи, що позивачка прийняла спадщину, але не може скористатись в повному обсязі своїм правом власності на спадкове майно шляхом нотаріального оформлення спадщини, суд приходить до висновку про обґрунтованість її вимог, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved