Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS], посилаючись на те, що вона є власницею вищезазначеної квартири, в якій зареєстровані відповідачі по справі як її сини. Старший син [PERSON] з 1989 року виїхав за межі України на заробітки до РФ і там створив сімю. Молодший син [PERSON] з липня 2001 року в квартирі не проживає, оскільки відбуває покарання у виправній колонії №39. На теперішній час вона не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належною їй квартирою, а тому, вимушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду\~\~Запорізької області від 07 вересня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та\~відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачі у встановлений судом строк не надали відзив на позовну заяву. Суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. Беручи до уваги, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Позивачка є власницею квартири [ADDRESS] (Дзержинського) в м. Мелітополі Запорізької області, про що свідчить свідоцтво про право власності на житло від 15.11.1999 р. /а.с.7/. Судом встановлено, що у вищезазначеній квартирі зареєстровані окрім позивачки з онукою також відповідачі, що підтверджується довідкою директора ТОВ «ПБК «АВІ-БУД» та відомостями відділу реєстрації виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області від 06.08.2018 /а.с.8,12/. Факт непроживання відповідачів у вищевказаній квартирі понад рік підтверджується довідками директора ТОВ «ПБК «АВІ-БУД» та начальника ДУ «Ладижська виправна колонія №39» Вінницької області /а.с.8,9/. В силу того, що відповідачі зареєстровані у квартирі позивачки, але в ній не проживають, вона не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. Крім того, комунальні послуги за проживання в квартирі нараховуються на усіх осіб, які зареєстровані в ній, а тому, позивачка повинна сплачувати їх за свій рахунок. Відповідачі є членами сімї позивачки, а саме: рідними синами позивачки, тому згідно з чинним законодавством у даному випадку слід застосовувати вимоги ч.2 ст.405 ЦК України, тобто, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Будь-якої домовленості між сторонами щодо строку відсутності [PERSON] та [PERSON] у квартирі судом не встановлено. Відповідно до абзацу 6 ч.1 ст.3\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні» реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто, правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Суд вважає, що позивачкою надано достатньо доказів на підтвердження того факту, що відповідачі понад рік не проживають за місцем реєстрації без поважної на те причини. Аналізуючи зібрані по справі докази суд приходить до висновку, що відповідачі без поважних причин не проживають в [INFO] понад рік, а тому, вони можуть бути визнані такими, що втратили право користування жилим приміщенням в ній. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved