Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 04.12.2004 вона уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося у зв'язку з різними поглядами на сімейне життя та ведення спільного господарства. Примирення, подальше спільне проживання та збереження сім'ї не можливе, втрачені почуття любові та взаємоповаги. З наведених підстав просила розірвати шлюб. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, подала заяву з проханням розглядати справу у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав відзив, в якому висловив позицію про визнання позову, просив розглядати справу без його участі (а.с. 16). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 3 статті 200 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так, частиною четвертою статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, ЦПК допускає ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні і в правовідносинах, що виникли між сторонами відповідач позов визнав, таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, отже в даному випадку наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні. Суд встановив, що між сторонами 04.12.2004 зареєстровано шлюб, про що свідчить копія свідоцтва про одруження від 04.12.2004 серії [NUMBER], актовий запис № 160 (а.с. 7). Від шлюбу сторони мають двох дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження від 12.07.2005 серії [NUMBER] актовий запис № 77, від 12.06.2009 серії [NUMBER] актовий запис № 95 (а.с. 8, 9). Згідно статей 21, 24 Сімейного кодексу України (далі - СК України), шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до статті 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім'ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і може бути розірваним. Відповідно до вимог статей 141, 142 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином позивачці з державного бюджету підлягають поверненню 352,40 грн., що дорівнює 50-ти відсоткам судового збору, сплаченого нею при поданні позовної заяви (704,80 х 0,5 = 352,40). Інша частина понесених нею витрат зі сплати судового збору в розмірі 352,40 грн. відповідно до вимог статті 141 ЦПК України стягуються з відповідача на її користь. На підставі статей 105, 110, 112 СК України та

Outcome: approved