Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-18 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь суму вкладу у розмірі 45 000,00 гривень, зазначаючи, що 08 січня 2015 року вона розмістила вклад у Відділенні № 14 Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» (72309 Запорізька область, м. Мелітополь, пр.. Б Хмельницького, 48, про що уклала договір-заяву № 313731/5405/3-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» на 3 місяці в національній валюті в сумі 45 000,00 гривень ( квитанція № 1 від 08.01.2015 року) на строк з 08.04.2015 року по 08.04.2015 року, договір підписала вона та начальник відділення № 14 [PERSON]. Відповідно до умов договору відповідач повинен повернути позивачеві вклад після закінчення терміну дії вкладу. Після закінчення строку (08 квітня 2015 року) позивачка звернулась у Відділення банку про повернення вкладу, однак працівник банку відмовив їй у поверненні вкладу, та запропонував на нових умовах продовжити термін вкладу на шість місяців або рік. 15.04.2015 року позивачка знову звернулася у відділення банку про повернення вкладу, однак їй виплатили лише нараховані по 08.04.2015 року відсотки у сумі 2153,36 грн. 16.04.2015 року вона подала заяву у відділення банку № 14 , начальнику відділення про повернення вкладу, але ні вкладу ні відповіді вона не отримала. 07.05.2015 року позивачка знову звернулася до банку, але знову ні вкладу , ні відповіді не отримала, в зв'язку з чим і була вимушена звернутись до суду з відповідним позовом. В судове засідання позивачка не з'явилася, від неї надійшла заява з проханням розглянути справу за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, не повідомив суд про причини неявки, про час і дату судового засідання був повідомлений належним чином, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною, та вважає можливим ухвалити заочне рішення за його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно листа Верховного Суду України від 27.09.2010 року, направленого на ім'я голів Апеляційного суду АРК, областей міст Києва та Севастополя, ч.1 ст. 224 ЦК України урегульовує питання ухвалення заочного рішення. При цьому, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату судового засідання не з'явився до суду та від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або повідомлені ним причини визнані неповажними, незалежно від того це його перша чи повторна неявка, суд має право на ухвалення заочного рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви позивача про слухання справи за її відсутності та в зв'язку з неявкою представника відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступними підставами. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» в особі начальника відділення № 14 ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» був укладений договір-заява №313731/5405/3-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» на 3 міс. в національній валюті від 08 січня 2015 року на суму вкладу 45 000 грн. на строк з 08 січня 2015 року до 08 квітня 2015 року з процентною ставкою 25,00% річних /а.с.6/. Пунктом 6 договору встановлено, що після закінчення строку, визначеного п. 1 цього договору-заяви вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п. 5.2. Основних умов. Судом встановлено, що позивачка зверталася до установи банку з заявами про повернення грошових коштів по банківському строковому вкладу, однак до моменту звернення до суду грошові кошти повернуто не було. Стаття 41 Конституції України наголошує, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч.1 ст. 1058, ч.1 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму(вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За положеннями ст. 2 Закону України „Про банки та банківську діяльність» вклад(депозит)- це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ч.5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу в банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунку вкладника з інших підстав. Таким чином, позовні вимоги щодо повернення позивачу грошових коштів по банківському строковому вкладу у розмірі 45 000,00 гривень підлягають задоволенню в повному обсязі. До правовідносин між сторонами, які виникли з приводу депозитних договорів, Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується лише в частині, не врегульованій нормами ЦК України та іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності. Згідно з вимогами ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до п. 6 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: звернення до суду та уповноважених органів державної влади за захистом порушених прав. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються споживачі - за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п.п. 1.1 п. 1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за розгляд позовної заяви майнового характеру судовий збір справляється у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менш 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Розмір мінімальної заробітної плати, встановлюється Законом України «Про державний бюджет» на відповідний календарний рік та станом на 01 січня 2015 року згідно Закону України «Про державний бюджет на 2015 рік» розмір мінімальної заробітної плати складає 1 218 гривень. Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь держави судового збору у розмірі 450 гривень.

Outcome: approved