overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що вона з відповідачем зареєструвала шлюб 20.04.1985 року в Калінінському сільському ЗАГСі Тульчинського району за актовим записом № 2. Від даного шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Позивачка зрозуміла, що вона з відповідачем не можуть жити разом, так як в них різні погляди на спільне сімейне життя, між ними зникли взаєморозуміння та повага. Сім'я розпалась і подальше її збереження не можливе. За таких обставин вважає, що примирення між ними не можливе, а тому просить шлюб розірвати. В судове засідання позивачка не з'явилася. Направила суду заяву, в якій просить справу розглянути в її відсутність. Позовні вимоги підтримує і на розірванні шлюбу наполягає. Відповідач в судове засідання не з'явився, надавши суду письмову заяву про визнання позову та розгляду справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в зв'язку з визнанням відповідачем позову, відповідно до ст.174 ЦПК України є підстави для ухвалення рішення про задоволення позову, оскільки вимоги позивача є законними та достатньо вмотивованими і ґрунтуються на наявних у справі доказах, а визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб (а.с.7) сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі. Спільне життя не склалось. Фактичні взаємини сторін не відображають їхнього прагнення щодо збереження шлюбу та сім'ї. Причинами розірвання шлюбу є різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно з ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що сторони шлюбні відносини не підтримують, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує, миритися сторони не бажають, за таких обставин суд вважає, що подальше збереження їх сім'ї неможливе, а тому є підстави для розірвання шлюбу. Згідно ст.. 235 п. 8 ЦПК України, після реєстрації розірвання шлюбу залишити позивачці прізвище «[PERSON]». Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в прибуток держави в розмірі 243,60 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що вона з відповідачем зареєструвала шлюб 21.04.2003 року в відділі ДРАЦС РС Тульчинського районного управління юстиції Вінницької області за актовим записом № 29. Дітей від даного шлюбу не мають. Позивачка зрозуміла, що вона з відповідачем не можуть жити разом, так як в них різні погляди на спільне сімейне життя, між ними зникли взаєморозуміння та повага. Сім'я розпалась і подальше її збереження не можливе. В зв'язку з цим просить шлюб розірвати. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності позов підтримує, на його задоволенні наполягає. Відповідач в судове засідання не з'явився, надавши суду письмову заяву про визнання позову та розгляду справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд встановив: 21.04.2003 року в відділі ДРАЦС РС Тульчинського районного управління юстиції Вінницької області за актовим записом № 29, було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що свідчить свідоцтво про шлюб (а.с. 6). Дітей від даного шлюбу не має. Спільне життя не склалось. Фактичні взаємини сторін не відображають їхнього прагнення щодо збереження шлюбу та сім'ї. Причинами розірвання шлюбу є різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Суд вважає, що дійсними причинами розірвання шлюбу є різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги. За таких обставин суд дійшов до висновку, що позов слід задовольнити, оскільки вимоги позивачки обґрунтовані, підтверджені належними доказами та відповідають вимогам закону. Правовідносини, що виникли між сторонами регламентуються ст. ст. 110-112 СК України. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути сплачені нею судові витрати з оплати судового збору в розмірі 229,40. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що вона з відповідачем зареєструвала шлюб 24.09.1994 року в Тульчинському районному відділі РАГС Вінницької області за актовим записом № 118. Від даного шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO]. Позивачка зрозуміла, що вона з відповідачем не можуть жити разом, так як в них різні погляди на спільне сімейне життя, між ними зникли взаєморозуміння та повага. Сім'я розпалась і подальше її збереження не можливе. В зв'язку з цим просить шлюб розірвати. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності позов підтримує, на його задоволенні наполягає. Відповідач в судове засідання не з'явився, надавши суду письмову заяву про визнання позову та розгляду справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд встановив: 24.09.1994 року в Тульчинському районному відділі РАГС Вінницької області за актовим записом № 118, було зареєстровано шлюб між сторонами, про що свідчить свідоцтво про шлюб (а.с. 7). Від даного шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO], про що свідчить копія свідоцтва про народження ( а.с.6). Спільне життя не склалось. Фактичні взаємини сторін не відображають їхнього прагнення щодо збереження шлюбу та сім'ї. Причинами розірвання шлюбу є різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Суд вважає, що дійсними причинами розірвання шлюбу є різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги. За таких обставин суд дійшов до висновку, що позов слід задовольнити, оскільки вимоги позивачки обґрунтовані, підтверджені належними доказами та відповідають вимогам закону. Згідно ст.. 235 п.8 ЦПК України, після реєстрації розірвання шлюбу залишити позивачці прізвище «[PERSON]». Правовідносини, що виникли між сторонами регламентуються ст. ст. 110-112 СК України. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК Україниз відповідача на користь позивачки слід стягнути сплачені нею судові витрати з оплати судового збору в розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-17 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що вона з відповідачем зареєструвала шлюб 29.11.2001 року в виконкомі Ганнопільської сільської ради Тульчинського району за актовим записом № 6. Від даного шлюбу мають дочку [PERSON] - [INFO]. Позивачка зрозуміла, що вона з відповідачем не можуть жити разом, так як в них різні погляди на спільне сімейне життя, між ними зникли взаєморозуміння та повага.Сім'я розпалась і подальше її збереження не можливе. В зв'язку з цим просить шлюб розірвати. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує, на його задоволенні наполягає. Відповідач в судове засідання не з'явився, надавши суду письмову заяву про визнання позову та розгляду справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд встановив: 29.11.2001 року в виконкомі Ганнопільської сільської ради Тульчинського району за актовим записом № 6, було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що свідчить свідоцтво про шлюб (а.с. 3). Згідно копії свідоцтва про народження, подружжя має дочку [PERSON] - [INFO] (а.с. 6). Спільне життя не склалось. Фактичні взаємини сторін не відображають їхнього прагнення щодо збереження шлюбу та сім'ї. Причинами розірвання шлюбу є різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Суд вважає, що дійсними причинами розірвання шлюбу є різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги. За таких обставин суд дійшов до висновку, що позов слід задовольнити, оскільки вимоги позивачки обґрунтовані, підтверджені належними доказами та відповідають вимогам закону. Правовідносини, що виникли між сторонами регламентуються ст. ст. 110-112 СК України. Згідно ст.. 235 п.8 ЦПК України, після реєстрації розірвання шлюбу залишити позивачці прізвище « [PERSON]». Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати сплачені позивачкою підлягають зарахуванню в прибуток держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 03 жовтня 2002 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Івано-Франківського міського управління юстиції, зареєструвала шлюб з відповідачем, про що зроблено відповідний актовий запис за № 1366. В шлюбі народилось двоє дітей, син [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що відповідач більшу частину свого життя проводить за кордоном. Сторони спільного господарства не ведуть. Вважає що шлюб носить формальний характер, тому його слід розірвати, дітей залишити на проживанні з нею. Позивачка в судове засідання не зявилась, суду подала заяву, за змістом якої просить розглянути справу за її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений був належним чином, причину неявки суду не повідомив, а відтак, суд вважає за можливе ухвалити рішення по суті спору у відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити виходячи з наступного. Згідно свідоцтва про одруження серії І-НМ № 098543 виданого повторно від 03 липня 2003 року (а.с.7) сторони зареєстрували шлюб 03 жовтня 2002 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Івано-Франківського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис за № 1366. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. В судовому засіданні встановлено, що стосунки, які існують між сторонами виключають можливість збереження сімї, сторони миритись не бажають, шлюб їх існує формально, а тому зберігати його не доцільно. Щодо поділу майна спору у сторін немає. З огляду на викладене та з урахуванням положень ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд дійшов до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Сторони дійшли згоди про залишення малолітніх дітей проживати з матірю. І суд вважає доцільним залишити малолітніх [PERSON] та [PERSON] проживати з матірю [PERSON]. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.ст. 110 ч. 1, 112 ч. 2, 161 Сімейного кодексу України, п. 24 Постанови Пленум Верховного Суду України від 12 червня 1998 року N 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-11 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 06 вересня 2011 року в відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції, зареєструвала шлюб з відповідачем, про що зроблено відповідний актовий запис за № 1456. В шлюбі народилось двоє дітей, дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що спільне життя не склалось через те, що вони з відповідачем люди різного складу характеру, поглядів на життя. Шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть. Вважає що шлюб носить формальний характер, тому його слід розірвати, дітей залишити на проживанні з нею. Позивачка в судове засідання не зявилась, суду подала заяву, за змістом якої просить розглянути справу за її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений був належним чином, причину неявки суду не повідомив, а відтак, суд вважає за можливе ухвалити рішення по суті спору у відсутності відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити виходячи з наступного. Згідно свідоцтва про одруження серії І-НМ № 131066 виданого повторно від 27 березня 2014 року (а.с.5) сторони зареєстрували шлюб 06 вересня 2011 року в відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис за № 1456. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. В судовому засіданні встановлено, що стосунки, які існують між сторонами виключають можливість збереження сімї, сторони миритись не бажають, шлюб їх існує формально, а тому зберігати його не доцільно. Щодо поділу майна спору у сторін немає. З огляду на викладене та з урахуванням положень ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд дійшов до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Сторони дійшли згоди про залишення малолітніх дітей проживати з матірю. І суд вважає доцільним залишити малолітніх [PERSON] та [PERSON] проживати з матірю [PERSON]. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.ст. 110 ч. 1, 112 ч. 2, 161 Сімейного кодексу України, п. 24 Постанови Пленум Верховного Суду України від 12 червня 1998 року N 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 08 вересня 2006 року у виконавчому комітеті Загвіздянської сільської ради, зареєструвала шлюб з відповідачем, про що зроблено відповідний актовий запис за № 16. В шлюбі народилось двоє дітей, син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що вони з відповідачем люди різного складу характеру та поглядів на життя. З початку 2016 року сторони разом не проживають, та не ведуть спільного господарства. На даний час шлюбні відносини між ними фактично припинилися. Вважає що шлюб носить формальний характер, тому його слід розірвати, дітей залишити на проживанні з нею. Позивачка в судове засідання не зявилась, суду подала заяву, за змістом якої просить розглянути справу за її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений був належним чином, про що свідчить повідомлення про розгляд справи ( а.с. 22), причину неявки суду не повідомив, а відтак, суд вважає за можливе ухвалити рішення по суті спору у відсутності Відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити виходячи з наступного. Згідно свідоцтва про одруження серії І-НМ № 026705 від 12 вересня 2006 року (а.с.4) сторони зареєстрували шлюб 08 вересня 2006 року у виконавчому комітеті Загвіздянської сільської ради, зареєструвала шлюб з відповідачем, про що зроблено відповідний актовий запис за № 16. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. В судовому засіданні встановлено, що стосунки, які існують між сторонами виключають можливість збереження сімї, сторони миритись не бажають, шлюб їх існує формально, а тому зберігати його не доцільно. З огляду на викладене та з урахуванням положень ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд дійшов до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Сторони дійшли згоди про залишення малолітніх дітей проживати з матірю. І суд вважає доцільним залишити дітей [PERSON] та [PERSON] проживати з матірю [PERSON]. Після розірвання шлюбу прізвище позивачки, Ватащук, не змінювати на дошлюбне. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.ст. 110 ч. 1, 112 ч. 2, 161 Сімейного кодексу України, п. 24 Постанови Пленум Верховного Суду України від 12 червня 1998 року N 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 12 серпня 1999 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, зареєструвала шлюб з відповідачем, про що зроблено відповідний актовий запис за № 934. В шлюбі народилось двоє дітей, син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що на даний час шлюбні відносини між ними фактично припинилися. Сторони разом не проживають. Відповідач у вихованні дітей участі не приймає. Шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть. Вважає що шлюб носить формальний характер, тому його слід розірвати, дітей залишити на проживанні з нею. Позивачка в судове засідання не зявилась, суду подала заяву, за змістом якої просить розглянути справу за її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений був належним чином, про що свідчить повідомлення про розгляд справи ( а.с. 26), причину неявки суду не повідомив, а відтак, суд вважає за можливе ухвалити рішення по суті спору у відсутності Відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити виходячи з наступного. Згідно свідоцтва про одруження серії І-НМ № 118327 виданого повторно від 30 січня 2013 року (а.с.6) сторони зареєстрували шлюб 12 серпня 1999 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис за № 934. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. В судовому засіданні встановлено, що стосунки, які існують між сторонами виключають можливість збереження сімї, сторони миритись не бажають, шлюб їх існує формально, а тому зберігати його не доцільно. Щодо поділу майна спору у сторін немає. З огляду на викладене та з урахуванням положень ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд дійшов до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Сторони дійшли згоди про залишення малолітніх дітей проживати з матірю. І суд вважає доцільним залишити малолітніх [PERSON] та [PERSON] проживати з матірю [PERSON]. Після розірвання шлюбу прізвище позивачки, Приймак , не змінювати на дошлюбне. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.ст. 110 ч. 1, 112 ч. 2, 161 Сімейного кодексу України, п. 24 Постанови Пленум Верховного Суду України від 12 червня 1998 року N 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 14 лютого 2001 року у відділі РАГС Івано-Франківського міського управління юстиції, зареєструвала шлюб з відповідачем, про що зроблено відповідний актовий запис за № 140. В шлюбі народилось двоє дітей, дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що основною причиною розпаду сімї стало те, що відповідач зловживає спиртними напоями. Сторони близько трьох років разом не проживають. Шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть. Вважає що шлюб носить формальний характер, тому його слід розірвати, дітей залишити на проживанні з нею. Позивачка в судове засідання не зявилась, суду подала заяву, за змістом якої просить розглянути справу за її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений був належним чином, про що свідчить телефонограма ( а.с. 17), причину неявки суду не повідомив, а відтак, суд вважає за можливе ухвалити рішення по суті спору у відсутності відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити виходячи з наступного. Згідно свідоцтва про одруження серії І-НМ № 049998 від 14 лютого 2001 року (а.с.3) сторони зареєстрували шлюб 14 лютого 2001 року у відділі РАГС Івано-Франківського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис за № 140. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. В судовому засіданні встановлено, що стосунки, які існують між сторонами виключають можливість збереження сімї, сторони миритись не бажають, шлюб їх існує формально, а тому зберігати його не доцільно. Щодо поділу майна спору у сторін немає. З огляду на викладене та з урахуванням положень ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд дійшов до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Сторони дійшли згоди про залишення неповнолітніх дітей проживати з матірю. І суд вважає доцільним залишити неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] проживати з матірю [PERSON]. Після розірвання шлюбу прізвище позивачки Павликівська не змінювати на дошлюбне . На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.ст. 110 ч. 1, 112 ч. 2, 161 Сімейного кодексу України, п. 24 Постанови Пленум Верховного Суду України від 12 червня 1998 року N 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року,

Outcome: approved