Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-11 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: будинком, розташованим за адресою: Запорізька область, м. Токмак, вул. Нєкрасова, 48. В обґрунтування свого позову зазначила, що вона є власницею житлового будинку, який знаходиться за адресою: Запорізька область, м. Токмак, вул. Нєкрасова, 48, відповідно до свідоцтва на право на спадщину за законом від 01.08.2007 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2435, від 25.05.2016 року, зареєстрованого в реєстрі за № 873 та від 25.05.2016 року, зареєстрованого в реєстрі за № 871, інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 25.05.2016 року. Разом з позивачкою в будинку зареєстрований її син [PERSON] - відповідач по справі. [PERSON] зареєстрований в будинку позивачки, але фактично, з 2012 року там не проживає. Добровільно знятися з реєстраційного обліку відповідач не бажає, у зв'язку з чим позивачка змушена нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг та не може розпоряджатися належним їй майном у повному обсязі, оформити субсидію, через що змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Позивачка в судове засідання не зявилася, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на позові наполягала, просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідач в судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки не повідомив, відзив на позов не надав. Суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ст. 223 ЦПК України та ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не зявились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] є власницею житлового будинку, який знаходиться за адресою: Запорізька область, м. Токмак, вул. Нєкрасова, 48, відповідно до свідоцтва на право на спадщину за законом від 01.08.2007 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2435, від 25.05.2016 року, зареєстрованого в реєстрі за № 873 та від 25.05.2016 року, зареєстрованого в реєстрі за № 871, інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 25.05.2016 року. Відповідно до довідки про склад сімї № 180 від 25 липня 2018 року за адресою: Запорізька область, м. Токмак, вул. Нєкрасова, 48 разом з позивачкою зареєстрований її син [PERSON], але фактично там з 2012 року не проживає. Родинні відносини сторін підтверджуються свідоцтвом про народження серії ІІІ-ЖД № 376168 від 03 серпня 1982 року, актовий запис № 1092. Факт реєстрації відповідача [PERSON] за адресою: Запорізька область, м. Токмак, вул. Нєкрасова, 48, також підтверджується даними відділу реєстрації виконавчого комітету Токмацької міської ради від 06 серпня 2018 року № 10-06/2873. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. [PERSON] являється повнолітньою особою, договір найму житла між позивачем та відповідачем не укладався. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до положень\~ст. 405 ЦК України\~члени сім'ї\~власника житла,\~які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відсутність члена сімї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що призводить до втрати членів сімї права користування помешканням. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житлом за адресою: Запорізька область, м. Токмак, вул. Нєкрасова, 48. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрація місця проживання особи здійснюється органом реєстрації на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Згідно п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014\~року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується судом за результатами розгляду справи за клопотанням особи, яка його сплатила, що відповідає принципу диспозитивності цивільного судочинства (частина перша статті 7 Закону № 3674-VI «Про судовий збір»), в звязку з відсутністю клопотання позивачки щодо стягнення з відповідачки сплаченого судового збору, судом дане питання не вирішується.

Outcome: approved