Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, де також просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище - [PERSON]. Позов мотивує тим, що 16.06.2014 року зареєстрували шлюб. Від спільного життя неповнолітніх дітей не мають. Відповідач не бажає подати заяву про розірвання шлюбу до органу ДРАЦС, а тому вона вимушена звернутись з даним позовом до суду. Зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося, через те, що відповідач нехтує сімейними цінностями, він є ініціатором сварок, які постійно виникають між ними, що спричиняє їй душевні страждання. На підставі цього вони втратили взаєморозуміння з питань ведення домашнього господарства. Шлюбні відносини між ними припинені з жовтня 2015 року та з цього часу вони проживають окремо. Позивачка та відповідач про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Позивачка подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, примирення вважає неможливим та в разі неявки відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач на розгляд справи не явився повторно, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать зворотні повідомлення про отримання судових повісток (а.с. 21, 27). Суд ухвалив провести заочний розгляд справи відповідно до вимог ст., ст. 224-226 ЦПК України та ухвалити заочне рішення на підставі наявних в справі доказів. За таких обставин, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дані правовідносини регулюються ст., ст.110, 112 Сімейного кодексу України. При розгляді справ про розірвання шлюбу, суд за правилами 112 Сімейного кодексу України з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення Судом з позовної заяви та матеріалів справи встановлено наступне. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 16 червня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.5). Від спільного життя неповнолітніх дітей не мають. Відповідач не бажає подати заяву про розірвання шлюбу до органів ДРАЦС, а тому позивачка вимушена звернутись з даним позовом до суду. Згідно позовної заяви, підставою припинення сімейних відносин між сторонами стало те, що відповідач нехтує сімейними цінностями та він є ініціатором сварок, які постійно виникають між ними. На підставі цього вони втратили взаєморозуміння з питань ведення домашнього господарства. Сімейне життя фактично між ними припинено з жовтня 2015 року, сторони проживають окремо, спільного господарства вони не ведуть. Відповідач на розгляд справи не з'явився, заперечень по суті позовних вимог не надав. Позивачка просить заходів щодо збереження шлюбу не вживати. Суд також не вбачає підстав для застосування ст.111 СК України, так як згідно позову, сторони припинили шлюбні стосунки та проживають окремо. Суд вважає, що при даних обставинах шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, суперечить інтересам сторін. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила прізвище при державній реєстрації шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно свідоцтва про шлюб, прізвище позивачки до державної реєстрації шлюбу - [PERSON], тому суд вважає за доцільне, вимоги позивачки задовольнити та після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище - [PERSON].

Outcome: approved