Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-12 00:00:00

Позивачка звернулася до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області із позовною заявою до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про визначення місця проживання дитини про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю. У судове засідання позивачка не з`явилася надавши письмову заяву у якій свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити у повному обсязі. У свою чергу, відповідач також надав суду письмову заяву у якій просив розгляд справи проводити без його часті, щодо позовних вимог не заперечував, але заперечував проти обґрунтування підстав позову, зокрема посилань позивачки щодо невиконання ним батьківських обов`язків по вихованню та утримання доньки [PERSON] , оскільки це не відповідає дійсності, тому просив суд виключити дані підстави при обґрунтовуванні рішення. Представник третьої особи у судове засідання надали органу відповідний висновок про доцільність визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю, позивачкою - [PERSON] . Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі (актовий запис № 42 від 29 липня 2006 року Виконавчого комітету Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області) з [PERSON] , який за рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2012 року був розірваний. Від даного шлюбу, [INFO] , у сторін народилася дитина - донька [PERSON] , що підтверджується актовим записом № 216 від 11 грудня 2006 року. Проте, починаючи з жовтня 2012 року позивачка з відповідачем разом не проживає, сімейні відносини між ними припинені та у кожного з них сформувалися нові сім`ї, а їхня спільна дитина залишилась проживати разом з матір`ю. Разом з тим, у зв`язку з не наданням відповідачем матеріальної допомоги на утримання дитини, позивачка зверталася до суду з позовом про стягнення аліментів та на підставі рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області №410/5861/13 від 06 лютого 2013 року з відповідача стягуються аліменти у розмірі 700 грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак на даний час виконавчий лист повернутий з виконання оскільки відповідач звільнився з роботи, і на території Печерського району м. Києва не працює. Крім того встановлено, що на даний час відповідач має заборгованість по не сплаті аліментів у розмірі 19413,98 грн., що підтверджується повідомленням про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників від 24.01.2019 року виданого Дніпровським районним відділом ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області. У свою чергу, позивачка офіційно працюю в Акціонерному товаристві «ДТЕК Дніпровські електромережі», і займаю посаду - начальник центру, отримує стабільний дохід, достатній для забезпечення нормального життєвого рівня для дитини. Також встановлено, що дитина [PERSON] проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] разом з позивачкою та її родиною, про що свідчить довідка про склад сім`ї №173 від 24.01.2019 року видана Підгородненською міською радою Дніпровського району Дніпропетровської області. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що позивачкою створені всі умови для комфортного проживання дитини і вона забезпечую її навчання, додатковим розвитком, лікуванням та відпочинком. Згідно вимог ч.1 ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Статтями 15, 16 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Як встановлено у судовому засіданні, позивачка має постійне місце роботи, отримує стабільний дохід та має можливість належним чином забезпечити необхідні умови для проживання доньки. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як вбачається з матеріалів справи, орган опіки та піклування Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області склав відповідний висновок «Про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] », згідно якого вважає доцільним визначення місця проживання дитини разом з матір`ю - [PERSON] , 1986 р.н., що забезпечить повноцінний фізичний та духовний розвиток дитини, сприятиме найкращому забезпеченню її інтересів. Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Так, згідно прецедентної практики Європейського Суду з прав людини об`єктом статті 8 указаної Конвенції є, в основному, захист людини від будь-якого втручання з боку державних органів. Однак це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання. Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов`язань, існують позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною повагою до приватного або сімейної життя. Ці зобов`язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «М. Є. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13). Ухвалюючи рішення в справі «М.Є. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. Разом з тим, суд враховує ті обставини, що позивачем створено належні умови для проживання, виховання та матеріального забезпечення доньки [PERSON] , що знайшло своє відображення у відповідному висновку органу опіки наявного в матеріалах справи, а також приймаючи той факт що відповідач не заперечував проти визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, тому приходить до висновку про доцільність та обґрунтованість пред`явленого позову та необхідності задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до вимог ст.ст. 141,142 ЦПК України, з відповідача на користь позиваки підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 704,80 грн. сплачена нею при зверненні до суду.

Outcome: approved