Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

Позивачка звернулася в суд із даним позовом, де свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником житлового будинку, що в с.Конюшків вул.Головна,71 Бродівський район Львівська область. Право власності на даний житловий будинок позивачка набула на підставі договору дарування №76 даного житлового будинку з господарськими спорудами та земельної ділянки площею 0.25 га, на якій знаходиться даний житловий будинок, посвідченого приватним нотаріусом Бродівського районного нотаріального округу Львівської області [PERSON] 7 лютого 2017 року і отримала витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 79799465 від 07.02.2017 року на житловий будинок. Відповідач по справі був зареєстрований в даному житловому будинку, як член сімї батьків позивачки. Проте від дня реєстрації і по даний час відповідач не проживає за місцем своєї реєстрації без поважних причин. Де на даний час проживає відповідач позивачці невідомо. На неодноразові усні звернення матері - [PERSON], як колишнього власника даного будинку до відповідача з приводу зняття його з реєстрації за адресою належного позивачці на праві особистої власності житлового будинку, він не реагував, добровільно виписуватися не бажав. Протягом двох останніх років їй нічого не відомо про його місце перебування. Вважає, що в даному випадку грубо порушуються її законні права як власника будинку, оскільки факт реєстрації у належному будинку відповідача створює ряд проблем і зайвих витрат та має намір продати цей будинок в с.Конюшків, але так як в ньому зареєстрований і не проживає її брат [PERSON], цього зробити не може, а тому порушення цього права повинно бути усунено в судовому порядку, з підстав ст.405 ЦК України. В подальшому позивачка подала заяву в порядку ст.31 ЦПК України в якій просить на підставі ст.391 ЦК України постановити рішення, яким усунути перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном, а саме житловим будинком, що знаходиться за адресою Львівська область Бродівський район с.Конюшків вул.Головна,71, шляхом визнання відповідача по справі [PERSON], [INFO], таким, що втратив право на користування жилим приміщенням - житловим будинком у Львівській області Бродівському районі с.Конюшків вул.Головна,71, без надання іншого житлового приміщення. 01.06.2017 року третьою особою на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] було подано заперечення в якому він просить у задоволенні позову відмовити із посиланням на рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2014 від 11 лютого 2014 року та ст.203 ч.6 Цивільного кодексу України, які передбачають, що правочини що вчиняються батьками не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи не працездатних дітей. Обставини через які [PERSON] не проживає в будинку, де зареєстрований, були встановленні рішенням суду Бродівського районного суду від 31.03.2016 р. справа № 439/23/16 та ухвалою апеляційного суду від 21.07.2016р., якими було встановлено, що причина не проживання є погрози, фізичні розправи та не допуск до будинку. Зі зміною власника нічого не змінилось по відношенню до відповідача, оскільки він приїздив до місця своєї реєстрації на початку лютого 2017 р., але потрапити до будинку не зміг. Враховуючи характер його захворювання, він подався у невідомому напрямку, шукати притулок, бо будинок в якому він зареєстрований являється його єдиним місцем проживання. В судовому засіданні позивачка та її представник адвокат [PERSON] позов підтримали, пояснили, що відповідач не являється членом сімї позивачки. Він був зареєстрований у житловому будинку за згодою попереднього власника, тому вона як новий власник вимагає усунення перешкод у розпорядженні своєю власністю. Відповідач поводить себе неадекватно, влаштовує погроми, у 2015 році здійснив підпал будинку, пошкодив майно сусідів, яке зберігалося на подвірї. Крім цього у батька [PERSON] [PERSON] є у власності житловий будинок в с.Завишень Сокальського району Львівської області, тому він може свого сина зареєструвати у цьому будинку, оскільки син перебуває саме на утриманні батька це підтверджено тою обставиною, що при розгляді кримінальної справи до [PERSON] була застосована амністія. Сам відповідач після вчинення неправомірних дій та порушення відносно нього кримінального провадження почав переховуватися від органів досудового розслідування. Відповідач в судове засідання 12.05.2017 р. та 01.06.2017 р., повторно, не зявився, хоча в установленому порядку був повідомлений про час та місце розгляду справи, причину неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи суду не направляв. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову з підстав наведених у письмових запереченнях на позов та доповнив, що спірний будинок належав [PERSON] діду відповідача і дід хотів, щоб після його смерті будинок перейшов внуку [PERSON] Заповіт він написав на дочку [PERSON], оскільки [PERSON] в силу свого захворювання не міг вчиняти жодних дій по відношенню до будинку. Однак при цьому, щоб була хоча б якась гарантія, що [PERSON] не позбавлять права на будинок, дід його зареєстрував у цьому житлі. [PERSON] не погоджується із договором дарування, вважає його таким, що укладений з порушенням закону, тому не вважає свою дочку [PERSON] повноправним власником даного будинку. Щодо реєстрації сина [PERSON] у житловому будинку, в с. с.Завишень Сокальського району Львівської області, то вказав, що в даний час у нього є інша сімя і він не визначився кому передасть даний будинок. Суд, заслухавши пояснення позивачки її представника, третьої особи, зясувавши обставини по справі, перевіривши їх поданими доказами, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до\~\~положень ст.ст.10,11,60 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №79799465 від 07.02.2017 р. на підставі договору дарування від 07.02.2017 р. на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: с.Конюшків вул.Головна,71 Бродівського району Львівської області (а.с.7-8). За вищевказаною вказаною адресою 30.07.2014 р. був зареєстрований відповідач по даній справі [PERSON], [INFO] (а.с.12-13). Відповідно до ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Вiдповiдно до\~ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Вiдповiдно до ч. 1\~ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до правової позиції висловленої ВСУ під час розгляду справи 6-158цс14 05.11.2014 р. зазначено, згідно частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. У відповідності до\~ст.360-7 ЦПК України викладена правова позиція Верховного Суду України є обов'язковою для всіх судів. Згідно доводів сторін відповідач - [PERSON] був зареєстрований у спірному приміщенні як член сімї - внук [PERSON] за згоди останнього (а.с.5-6). Після смерті [PERSON] житловий будинок успадкувала за заповітом його дочка [PERSON], яка в подальшому подарувала його своїй дочці [PERSON]. Доводи третьої особи [PERSON] про те, що договір дарування укладений з порушенням вимог ст.203 ч.6 ЦК України, оскільки відповідач [PERSON] стоїть на обліку у лікаря психіатра та являється інвалідом ІІ групи (а.с.41,42) суд до уваги не приймає, оскільки дане не стосується предмету позову. Крім цього рішення Конституційного Суду України від 11.02.2014 р. №1-рп/2014, на яке посилається [PERSON] стосується розяснення положення частини першої статті 1241 ЦК України щодо права повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця на обовязкову частку у спадщин,і яке необхідно розуміти так, що таке право мають, зокрема, повнолітні діти спадкодавця, визнані інвалідами в установленому законом порядку, незалежно від групи інвалідності. Однак в судому засіданні встановлено, що [PERSON], який являється інвалідом ІІ групи не є спадкоємцем в розумінні ст.1241 ч.1 ЦК України, оскільки являється внуком спадкодавця [PERSON]. А тому, оскільки [PERSON] був членом сімї попереднього власника житлового будинку, то суд приходить до висновку, що є всі правові підстави для задоволення позову. На підставі ст.ст.316,319,383,391 ЦК України,

Outcome: approved