Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-12 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тими обставинами, що [PERSON] має у приватній власності вищезазначений будинок. Місце реєстрації відповідача зареєстровано у житловому будинку [ADDRESS] . [PERSON] не проживає у належному позивачці будинку з 2015 року, місце перебування відповідача невідоме. На день подачі позовної заяви [PERSON] більше 4-х років без поважних причин не проживає у належному позивачу на праві власності будинку, комунальних послуг не сплачує, житлове приміщення не утримує в належному стані, своїх обов`язків за договором найму житлового приміщення не виконує. Реєстрація [PERSON] у приватній власності позивачки, а саме у житловому будинку [ADDRESS] , не дає можливості продати даний житловий будинок. Просила усунути перешкоди у користуванні власністю, а саме: житловим будинком [ADDRESS] , який належить їй - [PERSON] на підставі договору дарування від 02 липня 2013 року, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Харченко Ю.Г., зареєстрованого у реєстрі № 868 та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, реєстраційний номер об`єкта нерухомості 94006323209 та визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим будинком [ADDRESS] . [PERSON] та її представник, який діє на підставі Договору про надання правової допомоги від 10 травня 2019 року, [PERSON] у судове засідання не з`явилися, надали заяву, де просили розглянути справу у їх відсутність, позов підтримують та просять задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] , належно повідомлений про час і місце судового засіданнячерез електронний веб-сайт судової влади України, до суду не з`явився, відзив на позов не надав, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи Степногірської селищної ради Василівського району Запорізької області у судове засідання не з`явився, але до суду надійшло клопотання з проханням розглянути справу без його участі. Заперечень проти позову не має. 13.08.2019 року постановлено ухвалу про заочний розгляд даної справи. За таких обставин, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутність сторін, враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінюючи все у сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 6 ст 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 02 липня 2013 року гр. [PERSON] подарувала гр. [PERSON] 7/9 часток житлового будинку [ADDRESS] з відповідною часткою надвірних будівель і споруд і земельну ділянку площею 0,43 га, кадастровий номер якої [NUMBER] , на якій цей житловий будинок розташований у [ADDRESS] , що підтверджується копією Договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області Кириченко В.В., зареєстрованого у реєстрі за № 868 (а/с 7-8). Відповідно до витягу № 5549210 від 02.07.2013 року [PERSON] належить 7/9 часток житлового будинку [ADDRESS] ). Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку. [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 11.07.2014 р. по теперішній час, що підтверджується Довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 13.05.2019 р. вихідний № 968/06, виданої виконавчим комітетом Степногірської селищної ради Василівського району Запорізької області (а/с 20). Згідно копії Актів про реєстрацію, але не проживання гр. [PERSON] , посвідчених депутатом Степногірської селищної ради Василівського району Запорізької області, від 18 травня 2018 р., 01 листопада 2018 р. і 08 травня 2019 р., дійсно за адресою: [ADDRESS] гр. [PERSON] зареєстрований, але не мешкає з 2015 р. Місце його проживання невідоме (а/с 24-26). Статею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 41 Конституції України гарантовано право кожного володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання та проживання членів їх сімей та інших осіб. Ч. 1, ч. 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позову щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, тому його задовольняє. На підставі викладеного та

Outcome: approved