Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом та просила суд: усунути [PERSON] перешкоди у користуванні власністю, визнавши [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] та встановити порядок виконання рішення суду, згідно до якого дане рішення є підставою Центру надання адміністративних послуг Одеської міської ради для зняття з реєстраційного обліку [PERSON] за адресою: квартира [ADDRESS] , посилаючись на такі обставини. Згідно позовної заяви, [PERSON] , народилась [INFO] . З 27 вересня 1985 року, позивачка мешкає за місцем своєї реєстрації. 05 вересня 1992 року між [PERSON] та [PERSON] , було укладено шлюб, який був зареєстрований Іллічівським відділом РАЦС міста Одеси. Приблизно у 1994 року, [PERSON] зареєструвала [PERSON] за постійним місцем мешканням в квартирі [ADDRESS] . 18 грудня 1997 року відповідно до договору дарування серії ААК № 750636, [PERSON] , прийняла в дар квартиру під [ADDRESS] . У 2007 році рішенням по справі №2- 8518/06 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. 26 серпня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, було видано свідоцтво про розірвання шлюбу між сторонами, де складений відповідний актовий запис № 191. Позивачка стверджує, що після розірвання шлюбу, [PERSON] забрав всі свої речі та майно та з`їхав за невідомою адресою та з моменту розірвання шлюбу і по сьогоднішній день, сторони не спілкуються. Таким чином з 2007 року і по сьогоднішній день, тобто, 14 років, відповідач не проживає за місцем своєї реєстрації; не отримує кореспонденцію за даною адресою; особистих речей його в квартирі не має і взагалі квартирою він не цікавиться. Згідно позовної заяви, [PERSON] не сплачує комунальні платежі, звісно, не приймає ніякої участі в утриманні квартири, тобто не виконує покладених на нього, як на зареєстрованого, обов`язків передбачені законом. Таким чином, позивачка вважає, що відповідач втратив право користування квартирою [ADDRESS] . А тому звернулася до суду з відповідною заявою. В судове засідання позивачка не з`явилась, причини неявки суду суду не повідомила. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце судового засідання належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомив, відзиву не надав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, \~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. У разі зміни позивачем предмета або підстави позову, зміни розміру позовних вимог суд відкладає судовий розгляд для повідомлення про це відповідача. Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує, зокрема те, що відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне. 05 вересня 1992 року між [PERSON] та [PERSON] , було укладено шлюб, який був зареєстрований Іллічівським відділом РАЦС міста Одеси. У 2007 році рішенням по справі №2- 8518/06 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. 26 серпня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, було видано свідоцтво про розірвання шлюбу між сторонами, де складений відповідний актовий запис № 191 (а.с.10) Судом встановлено, 18 грудня 1997 року відповідно до договору дарування серії ААК № 750636, посвідченого державним нотаріусом П`ятої Одеської нотаріальної контори Толстих Н.Н., [PERSON] прийняла в дар квартиру під [ADDRESS] (а.с.11). Відповідно до відповіді Відділу адресно довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області (Вхід. № ЕП 10320 від 06.07.2020 року) на запит Малиновського районного суду м. Одеси відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 07.04.2000 року (а.с.17). Відповідно до змісту ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про припинення дії, яка порушує право. Як регламентує\~ст. 29 ч.1 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ст. 310 ЦК України, фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Згідно ч.\~ч.\~1,\~2\~ст.\~71\~ЖК УРСР,\~при тимчасовій\~відсутності наймача\~або членів\~його сім`ї\~за ними\~зберігається жиле\~приміщення протягом\~шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до\~ст. 72 ЖК УРСР\~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як зазначає\~ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку; зняття з реєстрації - внесення інформації про зняття з реєстрації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. За змістом Закону, місце проживання - це житло, у якому особа проживає строком більше шести місяців на рік (це єдине, чим відрізняє закон місце проживання від місця перебування). Суд звертає увагу позивачки, що норма про визнання особи такою, що втратила право користування житлом може бути реалізована за наявності двох обов`язкових складових, які повинні бути доведені під час судового розгляду, а саме: термін не проживання в житловому приміщенні понад один рік, особа не проживає за адресою своєї реєстрації саме без поважних причин. На ствердження вибуття особи з житлового приміщення, суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання, це, зокрема, \~акти про відсутність члена сім`ї протягом одного року за місцем проживання;\~ довідки відділення поштового зв`язку про те, що особа не отримувала поштові відправлення, які надходили на її ім`я чи особисте листування із якого вбачається, що особа дійсно змінила місце проживання; \~утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо. Такого ж висновку прийшов КЦС ВС у справі № 760/13113/14-ц, постанова від 22.11.2018 та нагадав, що у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.10.2018 у справі № 490/12384/16-ц зроблено висновок по застосуванню статей 71, 72 ЖК Української РСР, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин, що позивачка не довела. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених\~ст. 82 ЦПК України. Згідно ч.ч.1-2\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів та показанням свідків. У відповідності до\~ст. 88 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що позивачкою не було надано до суду ніяких належних та допустимих доказів того, що [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] , один рік. Суд роз`яснює позивачці, що рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях, а тому суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову [PERSON] . Європейський суд з прав людини вказує, що: «втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла» (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 41, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року). «Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві…» (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 42, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року). Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача в судове засідання, в порядку ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від представника позивача, вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача в судове засідання, в порядку ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивачки, вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). На підставі ст. 41 Конституції України, ст. 72 ЖК УРСР, ст. 3, 7, 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. 16, 29, 310, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 258, 259, 263-265, 267, 280, 282, 352 Цивільного процесуального кодексу України, СУД

Outcome: dismissed