Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про видачу дозволу на виїзд дітей за кордон. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. До укладення шлюбу у них народився син, [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами розірвано 22.09.2020 року. Дитина проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. З моменту припинення шлюбних відносин відповідач зовсім не приймає участь у житті дитини, повністю самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Позивачка вказує, що має родичів за кордоном, а саме у м. Краків, Республіка Польща, хотіла б , щоб її син частіше бачив своїх рідних, але відповідач не надає дозвіл на виїзд дитини за кордон. Ухвалою від 23.11.2020 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивачка в судове засідання не з`явилась, надала свої повноваження представнику, яка подала заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач повідомлений про розгляд справи належним чином, поштовою кореспонденцією (ухвала, копія позовної заяви) з штриховим ідентифікатором №7300309542486,7302501359540 які повернулись до суду не врученими та оголошеннями розміщеному на офіційному веб-порталі судової влади від 01.12.2020 року та 15.12.2020 року. Відзиву на позовну заяву у строкЮ встановлений в ухвалі суду про відкриття провадження у справі, відповідач не надав, про причини своєї неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без його участі, інших заяв та клопотань не подавав. Представник третьої особи Виконавчий комітет Суворовської районної у м.Херсоні ради орган опіки та піклування, надав заяву до суду, що не заперечує щодо задоволення позову, позовні вимоги просив задовольнити. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Довідкою про склад сім`ї №4 від 01.10.2020 року. Відповідно до Довідки від 30.09.2020 року №02-22/40 [PERSON] відвідує Херсонський ясла-садок №9 комбінованого типу для дітей з вадами мови Херсонської міської ради. Батько [PERSON] до ясла-садка не з`являвся, життям сина не цікавився. Згідно матеріалів справи двоюрідна сестра позивачки [PERSON] проживає в Республіці Польща. [PERSON] звернулась до консула з листом-запрошенням [PERSON] та її сина [PERSON] , [INFO] . Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Отже, чинним законодавством не встановлене обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише визначений певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або з дозволу суду за відсутності згоди одного з батьків. У разі відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд неповнолітнього за кордон вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з`ясуванням питання про державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування дитини у цій державі, строку і мети виїзду. Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Враховуючи встановлені обставини, зокрема те, що дитина проживає з матір`ю, яка забезпечує їй повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також рівень життя, необхідний для такого розвитку, та те, що позивачка з сином відвідують своїх родичів в Республіці Польща, суд дійшов обґрунтованого висновку, що надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини з матір`ю до Польщі із зазначенням певного періоду, на який видається такий дозвіл, відповідатиме найкращим інтересам дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Таким з чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 840,80 грн., понесені останнім при зверненні до суду з позовом. На підставі викладеного,

Outcome: approved