Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-16 00:00:00

Позивачка звернулась з позовною заявою в інтересах малолітньої дочки [PERSON] до [PERSON] з вимогою про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач понад дев»ять років не приділяє належної уваги вихованню, здоров'ю та розвитку малолітньої дочки [PERSON], стосунки з дочкою не підтримує, має заборгованість по сплаті аліментів у сумі 53608, 47 грн., іншої матеріальної допомоги не надає. Вцілому відповідач вихованням дитини не займається, не виконує своїх батьківських обов'язків, і таким чином ухиляється від них. У зв'язку із чим позивач просила позбавити відповідача батьківських прав щодо їх малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача в судове засідання не з»явилася, але попередньо надала заяву в якій просить розглянути справу без їхньої участі, щодо вирішення справи посилається на розсуд суду. Вислухавши сторони та дослідивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків. Так судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER](а.с.4). 24 квітня 2007 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №125(а.с.5) 16 грудня 2011 року [PERSON] змінила ім»я на [PERSON] , про що в Книзі реєстрації зміни імені зроблено відповідний актовий запис №30(а.с.18) Відповідно до довідки виконавчого комітету Ладанської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області від 28.11.2017 року №2848, [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS], має на утриманні дочку [PERSON], 2005 року народження, яка проживає разом з матір»ю(а.с.8). Згідно з довідкою виконавчого комітету Ладанської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області від 28.11.2017 року №2849, [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS](а.с.98). Відповідно до довідки Ладанської амбулаторії загальної практики сімейної медицини від 28 листопада 2017 року, під час хвороби [PERSON] чи проведення їй профілактичних щеплень до медичних працівників зверталася тільки [PERSON](а.с.10) Характеристикою наданою Ладанською гімназією № 581 від 28.11.2017 року підтверджується, що [PERSON] проживає разом з матір»ю, яка цікавиться навчанням дочки, відповідально ставиться до її виховання, турбується про її здоров»я. Батько дитини жодного разу не з»являвся, не цікавився навчанням та оточенням дочки(а.с.7) 03 квітня 2007 року Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області видав виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO] у розмірі 1 / 4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку(а.с.12) Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах проведеного відділом державної виконавчої служби Прилуцького міськрайонного управління юстиції, за період з травня 2017 по листопад 2017 року, заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої дитини на користь [PERSON] становить 53608 грн. 47 коп.(а.с.12-1) 28 листопада 2017 року [PERSON], надав згоду на позбавлення його батьківських прав щодо його малолітньої дочки [PERSON], [INFO], яка проживає в [ADDRESS], у зв»язку з невиконанням своїх обов»язків по вихованню дитини(а.с.11). Відповідно до висновку Прилуцької районної державної адміністрації Чернігівської області № 2.3-10/4584 від 15.12.2017 року, Прилуцька районна державна адміністрація вважає доцільним в інтересах дитини позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], мешканця [ADDRESS] щодо малолітньої дочки [PERSON], [INFO].(а.с.6) Під час судового розгляду відповідно до статті 12 Конвенції про права дитини на виконання права дитини бути заслуханою з питань, що її торкаються, реалізуючи приписи статті 171 Сімейного кодексу України (далі СК) судом була заслухана думка дитини. Зокрема, малолітня [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона проживає разом з матір»ю, яка здійснює за нею піклування, з батьком вона не зустрічається, останній не цікавиться її здоров»ям та навчанням, матеріальної допомоги не надає. В даній ситуації Суд звертає увагу, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»). Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у їх право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Крім того, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. А в силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов'язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів). Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами суд вважає за необхідне з однієї сторони розглянути правомірність втручання в право відповідачів на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції. З іншої сторони обов'язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції про права дитини). Отже, статтею 8 Конвенції гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя. Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»). Досліджуючи питання чи «передбачено втручання у право відповідачів законом» Суд враховує, що процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК (статті 164-167). Зокрема, відповідно до статті 164 СК батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (пункт 2 частини першої). Тому, для Суду є беззаперечним те, що втручання у право відповідача має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається. Обговорюючи питання чи відповідало втручання у право відповідача «цілям», про які йдеться в пункті 2 статті 8 Конвенції (інтереси національної та громадської безпеки; економічний добробут країни; запобігання заворушенням чи злочинам; захист здоров'я чи моралі, захист прав і свобод інших осіб) Суд знаходить, що таке втручання спрямоване на захист «прав і свобод» дитини, і відповідно воно має законну мету у значенні пункту 2 статті 8. Визначаючи, чи був захід по втручанню у права відповідача, «необхідним в демократичному суспільстві», Суд, беручи до уваги справу в цілому, буде розглядати підстави, наведені для виправдання застосованого заходу, на предмет їх відповідності та обґрунтованості відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції. Беззаперечно, що аналіз того, що має найкраще задовольняти інтереси дитини, є дуже важливим у таких справах (пункт 53 згадуваного вище рішення у справі «Хант проти України). Так, відповідачу, як батьку малолітньої дитини в провину ставиться ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, що є правовою підставою для позбавлення батьківських прав (пункт 2 частини першої статті 164 СК). Дане поняття є «оціночним» і підлягає дослідженню в кожному конкретному випадку з урахуванням цілої сукупності чинників і факторів. Зокрема, відповідно до роз'яснень, викладених в пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. На думку Суду врахування обставин, які підпадають під визначення дій особи, як «ухилення від виконання батьківських обов'язків» не вичерпуються наведеним вище переліком і підлягають розширеному тлумаченню залежно від особливостей кожної конкретної ситуації. Повертаючись до обставин даної справи Суд підкреслює, що матеріалами справи підтверджується, що відповідач не приймає участі в навчально-виховному процесі своєї дочки (успішністю не цікавляться, класні заходи та батьківські збори не відвідує), не цікавиться здоров»ям дитини. Наведене в своїй сукупності на думку Суду може свідчити про ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов'язків. При цьому, в даній конкретній ситуації Судом враховується, що з іншої сторони держава має позитивний обов'язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз'єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (пункт 52 згаданого вище рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»). Але реалізація таких обов'язків держави також вимагає від відповідача активних дій, які б свідчили про їх бажання скористатись такою допомогою держави. Проте, в даній справі відповідач жодного разу не звернувся до уповноважених органів держави з метою захисту прав своєї дитини, сприянні йому будь-яким чином реалізувати свої батьківські обов'язки. Суд зауважує, що сам факт визнання відповідачем позову свідчить про його небажання реалізувати батьківські права відносно дочки. За таких обставин позбавлення батьківських прав не призведе до відібрання дитини у батька, оскільки вона з ним не проживає протягом тривалого часу, так само даний захід не виключає можливість побачення батька із своєю дитиною. Тобто, позбавлення батьківських прав відповідача фактично не змінить тривалу існуючу ситуацію між батьком та дитиною. Окремо Суд наголошує, що застосовуваний захід не є виключно безстроковим і відповідач має право у випадку зміни його поведінки на поновлення батьківських прав в порядку передбаченому СК (стаття 169). Додатково Суд враховує, що на даний час правовий статус дитини чітко не визначений, а позбавлення батьківських прав буде сприяти дитині визначити її правовий статус, як захищеної групи осіб і отримати відповідну соціальну допомогу від держави, чого вона на даний час з вини батька позбавлена, і останній, як законний представник дитини не сприяє цьому протягом тривалого часу. З огляду на те, що розлучення з батьком надає тяжкий вплив на дитину, Суд розуміє, що таке розлучення має проводитися лише в крайньому випадку, тому перш ніж вдатися до позбавлення батьківських прав в даній ситуації Судом була перевірена можливість застосування менш радикальних заходів. Зокрема враховано, що держава повинна надати батькові сприяння у виконанні ними своїх батьківських обов'язків і відновити або зміцнити здатність сім'ї піклуватися про свою дитину. Проте, в правовідносинах, що склались між сторонами Суд не знаходить підстав для попередження відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і покладення на органи опіки та піклування контролю за виконанням батьківських обов'язків, оскільки відповідачу надавалась можливість та час для виправлення свого ставлення до виховання дитини, такий час у нього був і протягом судового розгляду, але виходячи з наведених вище обставин, вони таких заходів не вжили. Отже, зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, Суд розцінює як ухилення від виховання дитини відповідачем, свідомого нехтування ним своїми обов'язками і не бажанням виконувати їх, що є підставою для позбавлення батьківських прав. Таким чином, в даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлений батьківських прав, що не суперечить статті 9 Конвенції про права дитини, статті 8 Конвенції (див. наприклад пункт 59 рішення Європейського Суду у справі «Ньяоре проти Франції»), і в такому випадку Судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини» оцінка яких включала в себе оцінку і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення в даному випадку стосовно даної особи (див. пункт 47 Зауважень загального порядку Комітету ООН з прав дитини № 14 (2013) про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню його інтересів (Пункт 1 статті 3)). Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 640 грн. в рахунок відшкодування коштів за судовий збір сплачений при подачі позовної заяви. На підставі викладеного,

Outcome: approved