Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом, в якому зазначила, що 28.1.2011 року о 20 годині 30 хвилин [PERSON], керуючи автомобілем ВАЗ-21083 реєстраціний номер [NUMBER], рухаючись в Київському районі м.Донецька порушив вимоги Правил дорожнього руху України, внаслідок чого перед перехрестям з вул. Поліграфічної, скоїв наїзд на пішоходів [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] загинув. Позивачці [PERSON] було завдано тяжкі тілесні ушкодження, як небезпечні для життя: черепно-мозкова травма, відкритий уламковий перелом верхньої третини правої гомілки, відкритий уламковий перелом середньої третини лівої гомілки, закритий перелом верхньої третини правої стегнової кістки, з приводу чого позивачка лікувалася з 28.11.2011 року до 10 січня 2012 року в реанімації Донецького НДІ травматології та ортопедії, а потім була переведена на стаціонарне лікування у відділення ортопедії , де продовжила лікуватися до 31 січня 2012 року. Після чого перебувала на амбулаторному лікуванні. Внаслідок отриманої травми стала інвалідом 1-ї групи у 20 років. Вина відповідача у скоєнні ДТП підтверджується вироком Київського районного суду м.Донецька від 11.07.2012 року, яким [PERSON] засуджено за ч.2 ст. 286 КК України до 7 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки. Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 23.10.2012 року вирок суду залишено без змін. Винними діями відповідача їй спричинено моральну шкоду, яка полягає в тому, що вона зазнала фізичного та морального болю через отримані травми, перенесла 7 операцій, її життя було під загрозою. Стала інвалідом 1 -групи у молодому віці, через що її життя раз і назавжди змінилося. Була тривалий час прикута до ліжка, змушена змінити образ життя, змушена була перервати стаціонарне навчання в інституті. Внаслідок ДТП з вини відповідача втратила кохану людину - [PERSON], з яким збиралася одружитися. Руйнування життєвих планів спричиняє душевний біль. Оцінює спричинену моральну шкоду в 100000 гривень, окрім того, просить стягнути з [PERSON] франшизу за договором страхування цивільної відповідальності - 1000 гривень, витрати на правову допомогу - 350 гривень. В судовому засіданні позивачка уточнила позовні вимоги, просила стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 95 000 гривень, в іншій частині позовні вимоги підтримала. Представники позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримали , на їхньому задоволенні в повному обсязі наполягали. Відповідач в судове засідання не з»явився, надав письмові заперечення проти позову, позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди не визнав. Зазначив, що відшкодував матеріальну шкоду позивачці в розмірі 29343,93 гривень. Моральну шкоду просить розглядати з урахуванням позиції потерпілої про його суворе покарання. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, надав письмову заяву, в якій позицію довірителя підтримав. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідно зі статтею 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом тощо. Стаття 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини страждань. У п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч.2 ст. 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 ЦК, п.1 ч.2 ст.1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. З вироку Київського районного суду м.Донецька від 11.07.2012 року судом встановлено, що відповідача [PERSON] засуджено за ч.2 ст. 286 КК України до 7 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки за скоєння злочину при наступних обставинах: 28.11 2011 року о 20 годині 30 хвилин [PERSON], керуючи автомобілем ВАЗ-21083 реєстраціний номер [NUMBER], рухаючись в Київському районі м.Донецька з боку пр.Партизанського в напрямку пр.Павла Поповича, порушив вимоги п.п. 2.3 «б», 2.9 «а», 8.7.3 «е», 8.10 , 12.4, 12.9 «б» Правил дорожнього руху України, внаслідок чого перед перехрестям з вул. Поліграфічної, скоїв наїзд на пішоходів [PERSON] та [PERSON] Потерпілий [PERSON] загинув. Позивачці [PERSON] було завдано тяжкі тілесні ушкодження, як небезпечні для життя: черепно-мозкова травма, відкритий уламковий перелом верхньої третини правої гомілки, відкритий уламковий перелом середньої третини лівої гомілки, закритий перелом верхньої третини правої стегнової кістки. Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 23.10.2012 року зазначений вирок суду залишено без змін. Таким чином, вироком суду, який набрав чинності, встановлено вину відповідача [PERSON] в спричиненні тяжких тілесних ушкоджень позивачці [PERSON] Даний факт не потребує доказування і є обов»язковим для суду. Враховуючи вимоги п.17-1 Постанови ПВСУ № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику зі справ про відшкодування моральної (нематеріальної) шкоди», суд з урахуванням вимог розумності та справедливості вважає, що позивачці [PERSON] спричинено моральну шкоду в розмірі 50000 гривень. Суд приймає до уваги доводи позивачки, які підтверджені наданими суду медичними документами, щодо спричинення їй моральної шкоди винними діями відповідача [PERSON]: вона зазнала фізичного та морального болю через отримані травми, перенесла 7 операцій, її життя було під загрозою. Стала інвалідом 1 - групи у молодому віці, через що її життя раз і назавжди змінилося. Була тривалий час прикута до ліжка, змушена змінити образ життя, змушена була перервати стаціонарне навчання в інституті. Внаслідок ДТП з вини відповідача втратила кохану людину - [PERSON], з яким збиралася одружитися. Руйнування життєвих планів спричиняє позивачці душевний біль. Щодо позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] франшизи за договором обов»язкового страхування від 15.09.2011 року ( поліс № АА 6437001) в розмірі 1000 гривень, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні, оскільки, як вбачається з даного договору, на підставі цього договору застраховано цивільну відповідальність [PERSON] - власниці транспортного засобу - ВАЗ 21083 державний номер [NUMBER], яким керував під час скоєння ДТП 28.11.2011 року відповідач [PERSON] на підставі довіреності. На підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки витрати на правову допомогу в розмірі 350 гривень за складання позовної заяви. На підставі ст.ст. 23, 1166, 1167, 1187 ЦК України,

Outcome: partial