Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-08 00:00:00

Позивачка звернулась з позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення коштів, мотивуючи тим, що 08 листопада 2013 року Подільським районним судом м. Києва було прийняте рішення у справі №2607/2520/2012 за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення з кожного на її користь по 683 449,71 грн. боргу та по 1073 грн. судового збору. Зазначила, що дане рішення Подільського районного суду міста Києва від 08 листопада 2013 року було залишене без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 27 лютого 2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 липня 2014 року. Вказала, що 26 березня 2014 року Подільським районним судом м. Києва було видано два виконавчі листи про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів в розмірі 683 449,17 гривень та 1 073,00 гривень, за якими 01 квітня 2014 року Подільським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві було відкрито виконавчі провадження №42733833 та №42734295. Посилалась на те, що згідно постанов державного виконавця відповідачці було надано строк до 7 квітня 2014 року для добровільного виконання судового рішення, однак у добровільному порядку рішення виконане останньою не було. При цьому, як зазначила позивачка у позовній заяві, відповідно до банківських виписок ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», 12.12.2014 року на банківський рахунок [PERSON] були зараховані грошові кошти в сумі 286,60 грн. в якості часткового погашення боргу в розмірі 1073,00 грн., 29.01.2015 року в сумі 786,51 грн. на погашення боргу в розмірі 1073,00 грн.; 18.02.2015 року на повне погашення боргу суми у розмірі 683 449,71 грн. Посилаючись на те, що за рішенням суду у відповідачки [PERSON] виникло грошове зобов'язання щодо сплати їй коштів, однак відповідачка [PERSON] виконання такого зобов'язання прострочила до 18 лютого 2015 року, що має наслідком застосування відповідальності за невиконання грошового зобов'язання відповідно до ст. 625 ЦК України, вона вимушена звернутись до суду з даним позовом, в якому просила стягнути з [PERSON] на свою користь 235 486,42 грн., а саме: - інфляційне збільшення суми боргу 683 449,71 грн. за період з березня 2014 року по лютий 2015 року на суму 215 171,73 грн.; - 3% річних від суми боргу 683 449,71 грн. за період з 27 лютого 2014 року по 18 лютого 2015 року у розмірі 19 997,93 грн.; - інфляційне збільшення суми боргу 1073,00 грн. за період з березня 2014 року по листопад 2014 року та суми 786,40 грн. за період з грудня 2014 року по січень 2015 року на суму 288,26 грн.; - 3% річних від суми боргу 1073,00 грн. за період з 27 лютого 2014 року по 11 грудня 2014 року у розмірі 25,40 грн. та від суми боргу 786,40 грн. за період з 12 грудня 2014 року по 29 січня 2015 р. у розмірі 3,10 грн., а також просила стягнути з відповідачки судові витрати. В судове засідання позивачка та її представник не з'явились, від позивачки надійшла заява, в якій вона просила суд розглянути справу без її участі та участі її представника та ухвалити заочне рішення по справі, яким позов задовольнити в повному обсязі. Відповідачка та її представник в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомили. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності вищезазначених осіб, та ухвалити рішення при заочному розгляді справи, відповідно до вимог ст.ст. 158, 169, 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову позивачки, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 8 листопада 2013 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу з [PERSON], [PERSON], [PERSON] було стягнуто на користь [PERSON] по 683,499,71 грн. боргу та по 1073,00 грн. судового збору (а.с. 3-4). Дане рішення набрало законної сили 27 лютого 2014 року (а.с. 5-8). 26 березня 2014 року на підставі даного судового рішення Подільським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 683,499,71 грн. боргу (а.с. 9) та виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 1073,00 грн. судового збору (а.с.10). На підставі виконавчого листа, виданого Подільським районним судом м. Києва від 26 березня 2014 року про стягнення з [PERSON] 683,499,71 грн. боргу, було відкрите виконавче провадження №42733833 від 1 квітня 2014 року та надано строк для добровільного виконання рішення до 7 квітня 2014 року (а.с.11). На підставі виконавчого листа, виданого Подільським районним судом м. Києва від 26 березня 2014 року про стягнення з [PERSON] 1073,00 грн., було відкрите виконавче провадження №42734295 від 1 квітня 2014 року та надано строк для добровільного виконання рішення до 7 квітня 2014 року (а.с.11). Як встановлено у судовому засіданні та не було спростовано відповідачкою та її представником, у добровільному порядку свої зобов'язання у виконавчих провадженнях [PERSON] не виконала, однак здійснила погашення боргу частинами шляхом перерахування коштів на рахунок [PERSON] Так, відповідно до виписки з рахунку, відкритому [PERSON] в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», від [PERSON] на погашення боргу надійшли наступні платежі: 12.12.2014 року - 286,60 грн. в якості часткового погашення боргу в розмірі 1073,00 грн., 29.01.2015 року в сумі 786,51 грн. на погашення боргу в розмірі 1073,00 грн.; 18.02.2015 року на повне погашення боргу у розмірі 683 449,71 грн. (а.с.13-14). Посилаючись на те, що [PERSON] не виконала свої грошові зобов'язання з дня набрання судовим рішенням законної сили 27 лютого 2014 року, чим допустила прострочення виконання грошового зобов'язання, позивачка звернулась до суду з даним позовом та її права підлягають захисту судовим рішенням. Так, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Такою, що прострочила виконання грошового зобов'язання [PERSON] є з дня набрання законної сили рішенням Подільського районного суду м. Києва від 8 листопада 2013 року, яким встановлені грошові зобов'язання [PERSON], а саме з 27 лютого 2014 року. Таким чином, з березня 2014 року на суму боргу [PERSON] правомірним є нарахування індексу інфляції та 3% річних. Так, у березні 2014 року індекс інфляції становив 102,2 % річних, а відтак сума боргу 683 449,71 грн. збільшилася на ((683 449,71 грн. х 102,2 % / 100) - 683 449,71 грн.) 15 035,89 грн. В квітні 2014 року індекс інфляції становив 103,30%, а відтак сума боргу 683 449,71 грн. збільшилася на 23050,02 грн. В травні 2014 року індекс інфляції становив 103,80%, а відтак сума боргу 683 449,71 грн. збільшилася на 27 418,35 грн. В червні 2014 року індекс інфляції становив 101,00%, а відтак сума боргу 683 449,71 грн. збільшилася на 7489,54 грн. В липні 2014 року індекс інфляції становив 100,40%, а відтак сума боргу 683 449,71 грн. збільшилася на 3025,77 грн. В серпні 2014 року індекс інфляції становив 100,80%, а відтак сума боргу 683 449,71 грн. збільшилася на 6075,75 грн. В вересні 2014 року індекс інфляції становив 102,90%, а відтак сума боргу 683 449,71 грн. збільшилася на 22200,81 грн. В жовтні 2014 року індекс інфляції становив 102,40%, а відтак сума боргу 683 449,71 грн. збільшилася на 18905,90 грн. В листопаді 2014 року індекс інфляції становив 101,90%, а відтак сума боргу 683 449,71 грн. збільшилася на 15326,38 грн. В грудні 2014 року індекс інфляції становив 100,70%, а відтак сума боргу 683 449,71 грн. збільшилася на 5753,85 грн. В січні 2015 року індекс інфляції становив 103,10%, а відтак сума боргу 683 449,71 грн. збільшилася на 25 659,69 грн. В лютому 2015 року індекс інфляції становив 105,30%, а відтак сума боргу 683 449,71 грн. збільшилася на 45 229,76 грн. Отже, за період з березня 2014 року по лютий 2015 року інфляційні нарахування на суму боргу 683 449,71 грн. склали 215 171,73 грн. У період з 27 лютого 2014 року по 18 лютого 2015 року, тобто за 356 днів прострочки, розмір 3% річних на суму 683 449,71 грн. складає (683 449,71 грн. / 100% х 3% / 365 днів х 356днів прострочки) - 19 997,93 грн. Сума боргу 1073,00 грн. сплачувалася частинами, а тому розрахунок інфляційних нарахувань та 3% річних здійснюється спочатку на повну суму, а потім на залишок заборгованості. Так, у березні 2014 року індекс інфляції становив 102,2 % річних, а відтак сума боргу 1073,00 грн. збільшилася на 23,61 грн. В квітні 2014 року індекс інфляції становив 103,30%, а відтак сума боргу 1073,00 грн. збільшилася на 36,19 грн. В травні 2014 року індекс інфляції становив 103,80%, а відтак сума боргу 1073,00 грн. збільшилася на 43,05 грн. В червні 2014 року індекс інфляції становив 101,00%, а відтак сума боргу 1073,00 грн. збільшилася на 11,76 грн. В липні 2014 року індекс інфляції становив 100,40%, а відтак сума боргу 1073,00 грн. збільшилася на 4,75 грн. В серпні 2014 року індекс інфляції становив 100,80%, а відтак сума боргу 1073,00 грн. збільшилася на 9,54 грн. В вересні 2014 року індекс інфляції становив 102,90%, а відтак сума боргу 1073,00 грн. збільшилася на 34,85 грн. В жовтні 2014 року індекс інфляції становив 102,40%, а відтак сума боргу 1073,00 грн. збільшилася на 29,68 грн. В листопаді 2014 року індекс інфляції становив 101,90%, а відтак сума боргу 1073,00 грн. збільшилася на 24,06 грн. В грудні 2014 року індекс інфляції становив 100,70%, а відтак сума боргу 786,40 грн. збільшилася на 38,71 грн. В січні 2015 року індекс інфляції становив 103,10%, а відтак сума боргу 786,40 грн. збільшилася на 32,05 грн. Отже, сума інфляційного збільшення суми 1073,00 склала 288,26 грн. У період з 27 лютого 2014 року по 11 грудня 2014 року, тобто за 288 днів прострочки, розмір 3% річних на суму 1073,00 грн. складає 25,40 грн., за 48 днів прострочки розмір 3% річних на суму 786,40 грн. складає 3,10 грн. Таким чином, загальний розмір інфляційних нарахувань та 3% річних складає 235 486,42 грн. Така сума підлягає стягненню з відповідачки відповідно до ст. 625 ЦК України. Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», роз'яснив, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Крім того, Верховний Суд України в своєму Листі від 01.04.2014 року «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України» значив, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. За приписами статей 10, 11, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статті 15-16 ЦК України визначають, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, тощо. Відповідно до ч.1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачкою та її представником протягом всього часу розгляду справи суду не було надано належних доказів в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження своїх заперечень проти позовних вимог позивачки. З врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінивши, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що вимоги позивачки знайшли своє доведення в судовому засіданні, підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки підлягає стягненню на користь позивачки - 2354,86 грн. судового збору. На підставі вищевикладеного, ст. 625 ЦК України,

Outcome: approved