Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-05 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно у вигляді житлового будинку, після смерті бабусі [PERSON] Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є спадкоємцем за заповітом, у встановлений законодавством строк звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Пізніше, 14.11.2017 р., позивачка звернувся до державної нотаріальної контори за оформленням спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом їй було відмовлено, у звязку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Позивачка у підготовче судове засідання не зявилась, направила до суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача, у підготовче судове засідання не зявився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутності, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть [PERSON], померла 26.10.2012 р.; копія заповіту від 30.11.2005 р., згідно якого [PERSON] все своє майно заповідала онучці [PERSON]; копія довідки Лиманської сільської ради Ренійського району Одеської області від 13.11.2017 р., в якій вказано, що у заповіті [PERSON] помилково вказано вул.. Рибацька № 31, заміть вул.. Рибацька 29-а; копія витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, згідно якого заповіт [PERSON] було зареєстровано 12.06.2012 р. № 309; копія свідоцтва про шлюб між [PERSON] та [PERSON], прізвище дружини після укладення шлюбу «Клошка»; копія свідоцтва про народження [PERSON], батько [PERSON], мати [PERSON]; копія технічного паспорту на житловий будинок по вул.. Рибацька, 29-а в с. Лиманське Ренійського району Одеської області, власник [PERSON], самочинних споруд не має; копія свідоцтва про смерть [PERSON], помер 29.07.1996 р.; копія свідоцтва про право власності на нерухоме майно, власник [PERSON]; заява [PERSON] про прийняття спадщини від 31.10.2012 р.; копія витягу про державну реєстрацію прав; копія постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії, підстава відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на нерухоме майно. Дослідивши надані докази, судом було встановлено, що 26.10.2012 року померла [PERSON] Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку по вул.. Рибацькій № 29а в с. Лиманське Ренійського району Одеської області, який належав їй на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності від 25.11.2011 р., серії САЕ№ 064583. Під час життя [PERSON] склала заповідальне розпорядження, яким все своє майно заповіла онучці [PERSON], яка є позивачкою по справі, у звязку з чим спадкоємство здійснюється за заповітом. 31.10.2012 р., тобто у встановлений законодавством строк, позивачка звернулась до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, у звязку з чим була заведена спадкова справа № 394/12 від 26.12.2012 р. 14.11.2017 р. [PERSON] звернулась до нотаріуса за оформленням спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, їй було відмовлено, у звязку із відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на нерухоме майно.. Ця обставина змусила позивачку звернутися до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно. Таким чином, позивачка прийняла спадщину, що залишилася після смерті бабусі [PERSON] шляхом звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інших спадкоємців, яка б мали обовязкову частку у спадщині не має. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, позивачка у справі є спадкоємцем за заповітом (ст. 1235 ЦК України). Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивачка прийняла спадщину шляхом звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, інших спадкоємців, яка б мали обовязкову частку у спадщині не має. Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак оформити її не може у звязку з обставинами, які не залежать від неї. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивачка є субєктом набуття права власності на житловий будинок з підстав прийняття спадщини за заповітом в порядку ч.1 ст. 1269 ЦК України. З урахуванням викладених позивачкою та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Outcome: approved