Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

Позивачка звернулася до Печерського районного суду міста Києва з позовною заявою та просила визнати п. 7.1 Додаткової угоди до кредитного договору номер 053-2008-041 від 26 листопада 2013 року стосовно третейського застереження недійсним з моменту підписання; скасувати рішення постійно діючого Третейського суду при асоціації українських банків від 30 квітня 2015 року по справі номер 561/15; стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Позивачка посилалась на таке: 18 січня 2008 року між нею та відповідачем було укладено кредитний договір номер 053-2008-041 про надання їй кредиту в сумі 81000 швейцарських франків, цільовим призначенням якого було придбання квартири [ADDRESS]. У п.7.1 зазначеного кредитного договору сторони узгодили наступний порядок розгляду спорів: «Спори та суперечки у рамках цього Договору, врегулювання яких не можливо досягнути шляхом переговорів, вирішуються у судовому порядку згідно з чинним законодавством України. 26 листопада 2013 року за ініціативою Банку було укладено додаткову угоду, якою було змінено порядок розгляду спорів між сторонами з суду загальної юрисдикції на третейський суд при Асоціації Українських банків. Як зазначає позивачка в позовній заяві, з часу значного зростання курсу іноземних валют в Україні у неї виникли труднощі з виконанням кредитних зобов,язань. З метою врегулювання проблемної ситуації у березні 2015 року вона звернулася до Банку з проханням про реструктуризацію. Їй було обіцяно максимальне сприяння у розгляді її пропозиції, жодним чином вона не була попереджена про наміри Банку ініціювати судовий розгляд спору третейським судом. Про відкриття провадження вона дізналася з ухвали про порушення провадження у справі третейського суду при асоціації українських банків від 30 березня 2015 року. Нею була отримана лише копія позовної заяви без додатку. 30 квітня 2015 року суддею Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків прийняте рішення по справі номер 561/15 про повне задоволення позовних вимог. Вказане рішення підлягає с касуванню, о скільки воно постановлено з порушеннями норм матеріального та процесуального права. В мотивувальній частині рішення відсутнє визначення будь-яких правових підстав для розгляду спору третейським судом, що свідчить про свідоме ігнорування суддею вимог законодавчих актів України, що регулюють питання захисту прав споживачів фінансових послуг та діяльності третейських судів. Відповідно до п.п.1 Договору кредит видавався споживачеві на споживчі потреби. Третейське застереження, зазначене у п.7.1 Додаткової угоди до кредитного договору порушує права позивача, оскільки позбавляє його права на судовий захист, права вибору суду щодо підсудності справи, право на звільнення від сплати державного мита, передбаченого ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» тощо. Окрім того, внесення третейського застереження було ініційоване банком після змін до закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейських судів. Зазначений Закон набрав чинності 12 березня 2011 року. Таким чином, відповідно до ст.. 103 ЦК України п.7.1 зазначеної Додаткової Угоди має бути визнаний недійсним з моменту його підписання. Позивачка просила розглядати справу за її відсутності. Представник відповідача до судового засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд вважає можливим розгляд справи за його відсутності. Суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню за таких підстав: 18 січня 2008 року між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» було укладено Кредитний договір номер 053-2008-041 про надання [PERSON] кредиту в сумі 81000 швейцарських франків, цільовим призначенням якого було придбання квартири за адресою: [ADDRESS]. У п.7.1 кредитного договору зазначено порядок розгляду спорів, який узгодили сторони, а саме: спори та суперечки у рамках цього Договору, врегулювання яких неможливо досягнути шляхом переговорів, вирішується у судовому порядку згідно з чинним законодавством України». 26 листопада 2013 року за ініціативою банку сторонами було укладено Додаткову угоду до Кредитного договору, якою було змінено порядок розгляду спорів між сторонами з суду загальної юрисдикції на третейський суд при Асоціації українських банків. 30 квітня 2015 року суддею Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків прийняте рішення по справі номер 561/15 про повне задоволення позовних вимог банку. Відповідно до п.1.1 кредитного договору кредит позивачці видавався на споживчі потреби. Третейське застереження, зазначене у п.7.1 Додаткової угоди до кредитного договору від 26 листопада 2013 року порушує права позивачки, ос кільки позбавляє її права на судовий захист, право вибору суду щодо підсудності справи, право звільнення від сплати судового збору, передбачене ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» тощо. Окрім того, внесення третейського застереження було ініційоване банком після прийняття змін до Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам,відповідно до якого спори щодо фінансування послуг виключені з юрисдикції третейських судів. Зазначений Закон набрав чинності 122 березня 2011 року. Таким чином, відповідно до ст..203 ЦК України п.7.1 Додаткової угоди до кредитного договору має бути визнаним недійсним з моменту його підписання. Така позиція викладена у Постанові Верховного суду України від 20 травня 2015 року по справі номер 6-64цс15, у відповідності до вимог ст. 360-7 ЦПК України повинна враховуватись судами при розгляді аналогічних справ. У відповідності до ст..27 ЦК України правочин, що обмежує можливості фізичної особи мати не заборонені законом цивільні права та обов,язки, є нікчемним. Звернення відповідача з позовом до третейського суду було свідомим порушенням прав позивачки на подання зустрічного позову. У відповідності до Закону України від 03 лютого 2011 року номер 2983-У1 «Про внесення змін до ст. 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів товарів, робіт і послуг справи про фінансові послуги вилучені з підвідомчості третейських судів. Визначення понять фінансова установа та фінансова послуга містяться в ст..ст.1,4 Закону України від 12 липня 2001 року номер 2664-111 «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Судові витрати стягнути з відповідача. На підставі Закону України «Про третейські суди, ст. 27, 203 ЦК України,

Outcome: approved