Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом , посилаючись на те, що 11.05.2010 року зареєструвала шлюб з відповідачем в відділі РАЦС Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №566. Проживала разом з відповідачем до березня 2014 року. На підтвердження своїх доводів щодо позовних вимог, позивачка вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося із-за різних поглядів на сімейні обов'язки, та не щирість у відносинах. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливі та суперечить її інтересам. На підставі вищевикладеного, просить суд шлюб між нею та відповідачем розірвати. В судове засідання позивачка не з»явилася, від неї до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, вказує, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити їх. В судове засідання відповідач не з'явився, хоча своєчасно та належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, а саме розміщенням оголошення про виклик до суду в газеті «Свобода слова». З розміщенням оголошення відповідач вважається належним чином повідомлений про розгляд справи.Суд про причини неявки в судове засідання не повідомив. Суд вважає, що можливо розглянути справу за відсутності сторін , оскільки у справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін. Зі згоди позивачки суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка надала суду докази на підтвердження своїх доводів щодо позовних вимог. Судом встановлено, що 11.05.2010 року між сторонами зареєстровано шлюб в відділі РАЦС Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №566. (а.с.3). Згідно ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України - шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 109 цього ж Кодексу передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. У статті 112 СК України зазначено, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що позовні вимоги щодо розірвання шлюбу між сторонами підлягають задоволенню, оскільки вони перестали розуміти один одного, втратили почуття любові один до одного та подальше існування шлюбу суперечить інтересам сторін. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved