Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про надання дозволу на виїзд дитини - [PERSON], [INFO], за межі території України до Єгипту (місто Шарм-Ель-Шейх) у супроводі матері, без надання згоди та супроводу батька на період з 04 грудня 2016 року по 18 грудня 2016 року. В обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначила, що відповідач [PERSON], з яким вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, є батьком [PERSON], [INFO]. Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 31 серпня 2010 року шлюб між сторонами було розірвано. Дитина проживає разом з позивакою та знаходиться на її утриманні, в той час як відповідач вихованням та утриманням доньки не займається. На даний час позивачка має намір виїхати разом з дитиною та її чоловіком - [PERSON] до Єгипту (місто Шарм-Ель-Шейх) для відпочинку та оздоровлення, проте в добровільному порядку отримати від відповідача дозвіл на виїзд дитини за кордон не має можливості, оскільки відповідач ухиляється від спілкування з позивачкою та дитиною, на підставі чого вона змушена звернутись до суду з даним позовом. Позивачка надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, з невідомих суду причин, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Від третьої особи до суду надійшло клопотання про розгляд справи у їх відсутності та на розсуд суду, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до вимог ст.224 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи зі згоди позивача та без фіксації судового процесу технічними засобами відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], котра проживає разом із матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Вказані обставини підтверджуються: - свідоцтвом про народження [PERSON], [INFO], (серія [NUMBER]), виданим Жовтневим відділом РАЦС Маріупольського міського управління юстиції Донецької області 12 лютого 2007 року, актовий запис №163 від 12 лютого 2016 року, в графі батьки зазначені: батько - [PERSON] та мати - [PERSON]; - рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 31 серпня 2010 року, котрим шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 28 грудня 2006 року Жовтневим відділом РАЦС Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис №1436, було розірвано; - свідоцтвом про шлюб [PERSON] із [PERSON], (серія [NUMBER]), виданим Орджонікідзевським відділом ДРАЦС Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області 03 липня 2014 року, актовий запис №250 від 03 липня 2014 року, після реєстрації шлюбу прізвище дружини - «[PERSON]»; - довідкою від 05 вересня 2016 року, виданою ККП «КК Східна», відповідно до якої неповнолітня [PERSON], [INFO], проживає разом з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. В матеріалах справи міститься копія довідки від 05 вересня 2016 року, виданої туристичним агентством «Лімпопо» СПД [PERSON], яка підтверджує той факт, що позивачка дійсно придбала тур для спільної її поїздки разом з дитиною та чоловіком до Єгипту (місто Шарм-Ель-Шейх) на період з 04 грудня 2016 року по 18 грудня 2016 року. Згідно зі ст.154, ст.155 Сімейного кодексу України батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Здійснення батьками своїх прав мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Крім того, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки виїзд дитини за кордон відповідає інтересам та бажанням дитини, ненадання відповідачем нотаріальної згоди на оформлення проїзних документів та дозволу на виїзд дитини за кордон, з огляду на дані правовідносин порушує права та інтереси дитини. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі Сімейного кодексу України,

Outcome: approved