Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила позбавити [PERSON], 1966 року народження право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], зобов'язавши [PERSON] не чинити їй перешкод у користуванні та розпорядженні цим будинком. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що вона є власником будинку, який знаходиться в [ADDRESS]. За вказаною адресою в будинку зареєстрований відповідач [PERSON], але за місцем реєстрації не проживав та не проживає. Відповідач проживає без реєстрації в [ADDRESS]. В добровільному порядку знятися з реєстрації з належного їй на праві власності будинку відповідач відмовляється, тому вимушена звернутися до суду. На даний час позивачка має намір продати будинок, але покупці відмовляються його купувати з зареєстрованим в ньому [PERSON] В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася. В наданій до суду заяві зазначила, що позовні вимоги підтримує повністю та просила їх задовольнити. Дану справу просила розглянути у її відсутність. Відповідач [PERSON], який належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання двічі не з'явився. Заперечень до суду не надав. Заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Відповідно до вимог ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає, що позов належить задовольнити частково враховуючи таке. Поняття права власності визначено ч.1 ст. 316 ЦК України, згідно якої правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а у відповідності до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч.1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч.1ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, згідно ст. 391 ЦК України. В статті 386 ЦК України визначено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до ч.2 ст. 64 Житлового кодексу України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно статті 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У відповідності до ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. В судовому засіданні відповідно до матеріалів справи встановлено, що згідно свідоцтва по право на спадщину, посвідченого 06.12.1991 року Жмеринською районною державною нотаріальною конторою за реєстром №2251 позивачка [PERSON] являється власником житлового будинку з господарчими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с.7). Відповідно до довідки виконкому Демидівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області від 07.10.2014 року № 1293 [PERSON], [INFO] зареєстрований на місце проживання 15.05.2009 року за адресою: [ADDRESS], але за місцем реєстрації не проживав та на даний час не проживає (а.с.8). За відомостями адресно - довідкового сектору УДМС України у Вінницькій області відповідач [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12). Враховуючи вищезазначене встановлено, що відповідач [PERSON] не проживав та не проживає у будинку належному позивачці, інша домовленість між ним та позивачкою не установлена, тому суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині позбавлення відповідача право користування житловим приміщенням є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, однак правильно їх викласти, а саме визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування будинком по [ADDRESS]. Позовні вимоги в частині: « зобов'язати [PERSON] не чинити їй перешкоди у користуванні та розпорядженні цим будинком» суд вважає що вони не підлягають задоволенню, так як позивачкою не доведено суду фактів та способів вчинення перешкод відповідачем у користуванні та розпорядженні будинком. Відповідачем заяв та заперечень до суду не надано.

Outcome: partial