Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-30 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом посилаючись на ту обставину, що 24.05.2014року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 3352 позивачка набула у власність приміщення № 234 у будинку № 5 по вул. Тираспольській у м. Херсоні. Право власності на дане житло зареєстроване в Державному реєстрі прав на нерухоме майно 24.06.2014року, номер запису про право власності: 6115537. Продавцями за даним договором виступили [PERSON] та відповідач [PERSON]. Відповідно до п. 10 вище вказаного договору купівлі-продажу, продавці квартири повинні знятися з реєстраційного обліку та звільнити житлове приміщення у гуртожитку від особистих речей, передати ключі покупцю до 04.07.2014року. Всупереч вимогам закону та умовам договору, відповідач [PERSON] не виконав зобовязання щодо зняття з реєстраційного обліку у вказаному приміщенні, що підтверджується довідкою КП «Центр» № 2096 від 22.07.2014року. Відповідач залишається зареєстрованим у приміщення № 234 у будинку № 5 по вул. Тираспольській у м. Херсоні, що обмежує позивачку у здійсненні права власності , заважає їй як власнику зареєструвати місце проживання членів своєї сімї. На даний час відповідач не є власником вище зазначеного приміщення та не є членом сімї теперішнього власника. Крім того, за договором купівлі-продажу від 24.05.2014 року він взяв на себе зобовязання звільнити житлове приміщення та знятися з реєстраційного обліку. Отже, він втратив право на користування житловим приміщенням, яке розташоване за адресою: [ADDRESS]. З огляду на наведене позивачка була змушена звернутись за захистом своїх порушених прав до суду. Просила суд визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, яке розташоване за адресою: [ADDRESS]. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, просив суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про розгляд вказаної цивільної справи повідомлявся належним чином, причини неявки невідомі. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що позивачка на підставі договору купівлі-продажу від 24.05.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 3352 є власником житлового приміщення у гуртожитку, яке розташоване в місті Херсоні, вулиця Тираспольська, будинок 5, приміщення 234. Право власності на дане приміщення зареєстроване в Державному реєстрі прав на нерухоме майно 24.06.2014 року, номер запису про право власності: 6115537. Відповідно до довідки № 2096 від 22.07.2014 року виданої КП «Центр», відповідач [PERSON] зареєстрований у вище вказаному приміщенні з 18.04.2003 року. Відповідач своєю реєстрацією у приміщенні 234, яке розташоване в м. Херсоні, вул. Тираспольська, буд. 5, чинить позивачці перешкоди у здійсненні нею права власності на дане приміщення. Частина 1 ст. 15 ЦК України встановлює, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч. ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 ст.391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Конституцією України ст.41 та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР Про ратифікацію конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне право користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316,317,319,321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Обєктом власності особи може бути, зокрема житло, житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України). Таким чином позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved