Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

Позивачка звернулась з даним позовом, в якому зазначила, що вона з 27.02.2014 року перебувала у шлюбі з відповідачем. Під час шлюбу, 16.08.2014 року у них народилась донька [PERSON]. Однак подружнє життя з відповідачем не склалось через нехтування ним сімейними цінностями, нерозуміння сутності проблем, які виникали в їхній сімї, тому рішенням Коломийського міськрайонного суду від 21.01.2016 року шлюб між ними розірвано, малолітню дочку залишено проживати з нею, позивачкою. Дитина часто хворіє простудними захворюваннями і їй необхідно оздоровлення на морі. З метою забезпечення оздоровлення, відпочинку, а також надання дитині можливості розширення світогляду, духовного, інтелектуального розвитку, позивачка має бажання здійснити поїздку за кордон з поверненням дитини до постійного місця проживання, оскільки, це буде відповідати інтересам дитини. 05 квітня 2018 року між нею, позивачкою як замовником та ФОП [PERSON] як тур агентом укладено договір щодо забезпечення їй та дочці відпочинку в Туреччині в період з 25.06.2018 року по 08.07.2018 року. Вказує на те, що відповідач безпідставно відмовляється надати дозвіл на вказаний виїзд їхньої доньки. а також відомо, що він останні місяці знаходиться за кордоном і вказаний дозвіл на виїзд дитини надати фізично не може. Оскільки, виникла необхідність у тимчасовому виїзді малолітньої дитини [PERSON] за кордон, просить суд ухвалити рішення, яким дозволити малолітній [PERSON], [INFO], уродженці та жительці м. Коломия, вул. С.Бандери, 9/27 Івано-Франківської області тимчасовий виїзд за межі України на період з 25.06.2018 року по 8.07.2018 року включно в Туреччину, з поверненням дитини після закінчення вказаного періоду до місця постійного проживання в супроводі її матері [PERSON], [INFO], жительки м. Коломия, вул. С. Бандери, 9/27 Івано-Франківської області без нотаріально посвідченої згоди і супроводу батька вказаної дитини [PERSON], [INFO], жителя [INFO]. В судове засідання позивачка подала письмове клопотання,в якому просить справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не зявився без поважної причини, про день,час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Дослідивши матеріали справи, розглянувши письмові клопотання позивачки , суд вважає, що позов слід задовольнити виходячи із наступного. Судом встановлено, що позивачка перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] до 21.01.2016 року. Спільне життя з відповідачем не склалося та шлюб між сторонами було розірвано рішенням Коломийського міськрайонного суду від 21 січня 2016 року (а.с. 10). Від спільного проживання з відповідачем народилася дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-НМ № 265136, виданого 12 вересня 2014 року відділом ДРАЦС по місту Коломиї реєстраційної служби Коломийського міськрайонного управління юстиції в Івано-Франківській області , актовий запис № 506 (а.с. 7). За рішенням суду та згодою відповідача малолітня дочка залишилася проживати з позивачкою по справі. З часу розірвання шлюбу малолітня дитина проживає виключно з позивачкою та перебуває на її повному утриманні. Дитина часто хворіє простудними захворюваннями і їй необхідно оздоровлення на морі. Позивачка бажає виконувати свій материнський обовязок і на даний час має матеріальну можливість і бажає поїхати з дитиною за кордон з метою її оздоровлення. На даний час у позивачки є замовлений відпочинковий туристична поїздка в Туреччину. Виїзд дитини за кордон сприятиме покращенню стану здоров`я, розширенню світогляду дитини, добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості, фізично та морально зміцнить її, пристосує її до комунікабельності, вивченню мов. Для організації даної поїздки та оформлення проїзних документів необхідно дозвіл відповідача. Проте, відповідач згоди на виїзд малолітньої дитини за межі України не надав,оскільки знаходиться за межами України і фізично посвідчити такий дозвіл не може. Відповідно до ст.ст.1,2 Закону України Про охорону дитинства батьки зобов'язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. Як зазначено ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Позивачка, як мати дитини, зобов'язана згідно ст.ст.150, 180 СК України утримувати та виховувати свою дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя. Позивачка [PERSON] виконує та бажає виконувати і в подальшому свій материнський обов'язок і, як мати малолітньої [PERSON] бажає разом з дочкою з метою духовного та фізичного розвитку дитини здійснити подорож до Туреччини. Для виїзду малолітньої [PERSON] за межі України необхідна згода батька, відповідача [PERSON]. Згідно ст. 4 Закону України Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України оформлення проїзних документів дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання її батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Крім того, порядок виїзду за кордон дітей та громадян України визначено Законом України Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ та постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України. В правовому висновку Верховного Суду України, постанова від 12.04.2017 у справі № 6-15цс17, яка є обов`язковою для застосування судом першої інстанції. ВСУ зазначив, що відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обовязки щодо дитини. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. ВСУ зауважив, що дитина, яка не досягла 14 років, повинна проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як за волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з її батьків. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Визначення місця проживання малолітньої дитини за конкретною адресою унеможливлює маніпуляції з боку того з батьків, з ким буде проживати дитина, зокрема, проживати де завгодно, унаслідок чого батько дитини не буде мати змоги брати участь у її вихованні. Також ВСУ зазначив, що дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення. Крім цього, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд із зазначенням його початку й закінчення. З цим погодився Верховний Суд у постанові № 705/2898/17 від 23.04.2018р.,яка є правовою позицією. У відповідності до ст.411 ч.5 ЦПК України в ред.2017 р. висновки суду касаційної інстанції є обовязковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи. Таким чином, законодавством передбачено можливість вирішувати питання про надання дозволу на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька, з визначенням його початку і закінчення. Такі положення законодавства України відповідають міжнародному праву, зокрема нормам Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року. Для можливості виготовлення проїзних документів на ім`я малолітньої [PERSON] дозвіл на це згідно п.18-20 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення слід надати матері дитини - позивачці [PERSON]. На підставі наведеного та ст.ст. 3, 18 Конвенції про права дитини, ст.ст. 1, 2 Закону України Про охорону дитинства, ст. 4 Закону України Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України, ст.ст. 3, 151,153, ч. 2 ст. 155, ч. 3 ст. 157,161 Сімейного кодексу України, правового висновку ВСУ по постанові від 12.04.2017 у справі № 6-15цс17,правового висновку ВС по постанові № 705/2898/17 від 23.04.2018р. та

Outcome: approved