Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 09 липня 2009 року у відділі органу реєстрації шлюбів Округ Сілопі, Республіка Турецька, зареєструвала шлюб з відповідачем, про що зроблено відповідний актовий запис за № 323-2009. Причиною розірвання шлюбу стало те, що спільне життя не склалося через різні погляди на сімейне життя. Спільного господарства не ведуть. Вважає, що шлюб носить формальний характер, тому його слід розірвати. За наведених обставин просить шлюб розірвати Позивачка в судове засідання не з'явилась, суду подала заяву, за змістом якої просить розглянути справу за її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений був належним чином, про що свідчить повідомлення про розгляд справи ( а.с. 46), причину неявки суду не повідомив, а відтак, суд вважає за можливе ухвалити рішення по суті спору у відсутності Відповідача. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про одруження серії SERI: [NUMBER] від 09 липня 2009 року (а.с.5) сторони зареєстрували шлюб 09 липня 2009 року у відділі органу реєстрації шлюбів Округ Сілопі, Республіка Турецька, про що зроблено відповідний актовий запис за № 323-2009. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Судом встановлено, що сторони не підтримують сімейних стосунків, шлюб їх існує формально, миритися не бажають. Збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Тому такий шлюб зберігати не доцільно. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати. Прізвище при реєстрації розірванні шлюбу [PERSON] не змінювати. На підставі наведеного, пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved