Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 27.12.2013 року вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Жовківського районного суду від 15.12.2015 року розірвано. За час подружнього життя в них народилася одна дитина: син [PERSON], [INFO]. Батьком дитини являється відповідач, що записано в свідоцтві про народження дитини. Відповідач не бажає виконувати свого батьківського обовязку по утриманню дитини, не надає будь-яких коштів на утримання, не надає жодної допомоги для оздоровлення, отже дитина повністю знаходяться на утриманні позивачки. У звязку із чим позивачка звернулася до суду та просить стягнути з відповідача на її користь кошти на утримання неповнолітньої дитини: сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судове засідання не прибула, однак представник позивача на адресу суду подала письмову заяву, якою позовні вимоги підтримала та просила суд справу розглядати за її відсутності. Відповідачв судове засідання повторно не прибув, хоча про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив і від нього не надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності. На підставі ч.2 ст.77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. У відповідності до вимог ст.224 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки сторони в судове засідання не зявились, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~\~\~\~\~\~ Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Сторони зареєстрували шлюб 27.12.2013 року, який за рішенням Жовківського районного суду від 15.12.2015 року розірвано. Від шлюбу у сторін народився син, [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження серія І-СГ № 436173. З копії свідоцтва про народження дитини вбачається, що матірю є позивач, батьком відповідач. Згідно зі ст. 180 СК батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначається за домовленістю між ними (ч.1 ст.181 СК). Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду від 15.05.2006 р. № 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів передбачено, що відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення до суду з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. Встановлено, що між сторонами відсутня домовленість про сплату аліментів на дітей. З позовної заяви, а також довідки, виданої Виконавчим комітетом Дублянської міської ради Жовківського району Львівської області №1354 від 07.07.2017 року, вбачається, що дитина проживає разом з матір'ю. Відповідно до ч.6\~ст.6 Сімейного кодексу України, жінка та чоловік мають рівні права і обовязки у сімейних відносинах, шлюбі та сімї. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначається за домовленістю між ними (ч.1 ст.181 СК). Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду від 15.05.2006 р. № 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів передбачено, що відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення до суду з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. Враховуючи те, що дитина проживає разом з матірю, знаходиться на її утриманні, а відповідач по справі батько неповнолітньої дитини, добровільно свого обовязку по утриманню дитини не виконує, працює, а тому з нього слід стягувати аліменти в примусовому порядку у частці від його доходу. При визначенні розміру аліментів суд враховує : - стан здоровя та матеріальне становище дитини, яка не хворіє, майна у власності не має, самостійних доходів не отримує, також вік дитини, яка в своєму віці потребує суттєвих матеріальних витрат на утримання; - стан здоровя та матеріальне становище матері дитини позивачки по справі, яка не хворіє, не працює, інших осіб на утриманні не має; - стан здоровя та матеріальне становище батька дитини відповідача по справі і платника аліментів, який не хворіє, інвалідності не має, місце праці не встановлено, однак, суд враховує те, що він є працездатним, а відтак, може надавати допомогу на утримання дитини, інших осіб на утриманні не має. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до п. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. А тому суд, з врахуванням всіх вище перелічених обставин, приходить до переконання, що з відповідача [PERSON] слід стягувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини, а саме: сина [PERSON], [INFO], та стягувати такі в користь його матері [PERSON], в 1/3 частині від його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.07.2017 року. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від оплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частки вимог. Тому, суд прийшов до висновку, що з відповідача в користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог [PERSON].

Outcome: approved