Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON], який є її рідним братом, про усунення від спадкування після смерті їх матері - [PERSON], померлої [INFO] року. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що з 2014 року відповідач став постійно проживати з матір'ю за місцем проживання останньої в [ADDRESS]. На цей час, матір вже була особою похилого віку, мала хронічні хвороби та потребувала щоденного прийому лікарських препаратів. Однак відповідач заборонив матері приймати ліки, виселив її з власного будинку до літньої кухні, в якій відсутні будь-які умови для проживання, погано годував її, не забезпечував її умовами особистої гігієни, не допускав до неї позивачку та перешкоджав наданню медичної допомоги. Мати скаржилася, що [PERSON] пиячив, влаштовував з нею скандали, витрачав її пенсію на власні потреби. Все це в своїй сукупності призвело до погіршення стану здоров'я матері та прискорило її смерть. Вважаючи, що відповідач [PERSON] умисно ухилявся від надання допомоги спадкодавцю [PERSON], яка через тяжку хворобу та похилий вік потребувала сторонньої допомоги, а також перешкоджав позивачці у наданні такої допомоги, просила суд усунути [PERSON] від спадкування після смерті [PERSON], померлої [INFO] року. В судовому засіданні позивачка та її представник адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити. Позивачка суду пояснила, що її мати [PERSON] проживала у власному будинку в селі Малоянісоль Нікольського району Донецької області. Взимку вона забирала матір до себе в Маріуполь для проведення обстежень стану здоров'я та проходження лікування. [PERSON] провідувала матір в селі, привозила їй продукти харчування та необхідні ліки. Мати добре себе почувала, поки в 2014 році до неї не переїхав брат позивачки [PERSON]. Сам він став проживати у будинку, а матір поселив у ліній кухні, де відсутнє опалення, санвузол і навіть холодильник. Мати спала на дивані без постільної білизни на клейонці, хоча позивачка купувала їй підгузки. Годувалася погано, бо самостійно не могла ані приготувати їжу, ані поїсти. [PERSON] пенсію не отримував, жив за рахунок матері, витрачаючи всі її кошти на власні потреби. Більш того, він заборонив матері приймати ліки, які їй купувала позивачка, і які були їй життєво необхідні. Також [PERSON] заборонив [PERSON] відвідувати матір, забирати її до себе з метою надання медичної допомоги. Матір скаржилася [PERSON] на [PERSON], казала, що він кричить на неї, штовхає, виганяє з будинку. Вважає, що [PERSON] умисно довів матір до виснаження та безпорадного стану щоб вона скоріше померла. В кінці листопада 2016 року [PERSON] майже викрала свою матір з її будинку та перевезла до себе в Маріуполь, де та і померла. Представник позивачки адвокат [PERSON] суду пояснила, що доводи позивачки підтверджуються сукупністю доказів, досліджених під час судового розгляду, а тому є всі підстави для задоволення позову. Відповідач [PERSON] позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні. Позицію відповідача підтримала його представник адвокат [PERSON]. Відповідач суду пояснив, що позивачка у справі є його рідною сестрою. В серпні 2014 року він переїхав проживати до матері в село Малоянісоль Нікольського району Донецької області, у зв'язку з початком АТО на Донбасі. За весь час його проживання з матір'ю позивачка всього кілька разів приїздила до неї, жодного разу не приготувала їжу, не помила матір. В 2015 році, коли його не було вдома, приїхала [PERSON] з чоловіком, хотіли забрати матір, але та їхати з ними не хотіла, тоді вони дали їй якусь таблетку, посадили в машину та відвезли до поліції. Матір розказувала, що їй там дали щось підписати, після чого привезли додому, залишили біля воріт та поїхали. В кінці 2015 року, коли [PERSON] приїздила до матері, остання хотіла поїхати з ними в Маріуполь, але її не взяли, оскільки не було місця в машині. В липні 2016 року він подзвонив сестрі, щоб та на кілька днів взяла матір до себе, оскільки йому необхідно було поїхати, на що [PERSON] заявила, що відповідач винен їй по 100 гривень на день за доглядальницю, на що він погодився. Коли через чотири дні повернувся за матір'ю то не впізнав її, вона була бліда, дуже схудла. Сестра сказала, що мати не ходить, не їсть самостійно, він забрав матір та вони поїхали додому в село. Вдома їй стало краще, хоча самостійно вона практично не ходила. В серпні, вересні 2016 року, точніше не пам'ятає, позивачка з'явилася до матері зі своїм адвокатом та повідомила, що забирає її до себе, почала умовляти матір поїхати з нею, на що та відмовлялася, називала їх аферистами, у зв'язку з чим відповідач прогнав їх з двору. При цьому зазначив, що позивачка з представником були удвох, третього свідка з ними не було. 23 листопада 2016 року, коли відповідач поїхав у власних справах до Єнакієво, матір сказала, що він бачить її востаннє,. В цей же день позивачка приїхала, силою забрала матір до себе. Його співмешканка, яка залишалася з матір'ю, не могла перешкодити діям позивачки. Через 10 днів мати померла. Зазначив, що весь час спільного проживання з матір'ю він доглядав за нею, купав та перевдягав її, готував їжу та годував її. Два роки він прожив разом з нею в літній кухні, де мається пічне опалення, оскільки в будинку опалення відсутнє, крім того, там склад речей позивачки. Матір була доглянута, сита, їй вчасно надавалася медична допомога. Вона ніколи не скаржилася на нього та була йому вдячна за все. Представник відповідача адвокат [PERSON] суду пояснила, що не заперечують той факт, що з літку 2016 року [PERSON] самостійно не ходила та потребувала стороннього догляду і саме відповідач надавав їй необхідний догляд. Жодного доказу, що свідчить про умисне ухилення відповідача від надання допомоги своїй матері суду не надано. За клопотання сторони позивача судом було вчинено такі процесуальні дії: витребувано докази з медичних установ на підтвердження факту проходження лікування [PERSON], з нотаріальної контори спадкову справу після смерті [PERSON] та копію заповіту останньої, посвідченого Малоянісольською сільською радою Нікольського району Донецької області №52658192 від 21.10.2011 року, відомості про виплати [PERSON] за договором оренди землі №286 від 23.12.2013 року. Крім того допитано свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. За клопотанням сторони відповідача судом було долучено до матеріалів справи копію амбулаторної карти [PERSON], свідоцтв про народження [PERSON], актового запису про зміну імені [PERSON] та архівну довідку до нього, висновку Нікольського ВП Волноваського ВП ГУНП в Донецькій області. Допитано свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні: пояснення сторін, свідків, письмові докази, а також їх належність, допустимість, достовірність кожного окремо, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з огляду на таке. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] року, про що Центральним районним у місті Маріуполі відділі ДРАЦС Головного ТУЮ у Донецькій області вчинено актовий запис №2547 від 05.12.2016 року. Причина смерті: церебральний атеросклероз з артеріальною гіпертензією, довідка про причину смерті №317 від 04.12.2013 року, видана КЗ «Центром первинної медико-санітарної допомоги №2 м. Маріуполя». Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки площею 11,8700 га, розташована на території Малоянісольської сільської ради Нікольського району Донецької області, яка належала останній на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДН [NUMBER] від 10.02.2007 року. За життя [PERSON] склала заповіт від 21.10.2011 року, посвідчений Малоянісольською сільською радою Нікольського району Донецької області, за яким заповідала все своє майно [PERSON], [PERSON] в рівних частках. Згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру від 24.01.2017 року, яка міститься в спадковій справі, заповіт є чинним. Спадщину після смерті [PERSON] прийняли її діти - [PERSON] та [PERSON] шляхом подання нотаріусу у встановлений законом строк заяви про прийняття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину нотаріусом не видавалось. За загальними положеннями про спадкування, викладеними в статтях 1216, 1217, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Таким чином, відповідач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO] року, і таким, що прийняв спадщину відповідно до положень статті 1269 ЦК України. Відповідно до абзацу другого частини третьої, частини п'ятої статті 1224 ЦК України, не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Аналіз положень вищевказаної статті дає підстави для висновку, що для усунення від спадкування необхідно встановити одночасну наявність двох умов: потреби спадкодавця за життя у сторонньому догляді, зумовленої похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, а також умисного ухилення спадкоємця від догляду за спадкодавцем. Відповідно до пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» безпорадним необхідно розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. При цьому ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. Мотивуючи свої вимоги позивачка зазначала про те, що її мати [PERSON] була людиною похилого віку, яка страждала на тяжку хворобу та потребувала постійного догляду та лікування. Відповідач, в свою чергу, станом здоров'я матері не цікавився. Усвідомлюючи необхідність надання невідкладної допомоги, не вчиняв для цього жодних дій, зволікав своїми обов'язками, передбаченими законом, в тому числі, щодо надання матері матеріальної підтримки. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є сусідкою позивачки і за плату доглядала за її матір'ю. Влітку 2016 року позивачка запросила її посидіти з матір'ю, оскільки сама була на роботі. Бабуся дуже схудла, порівняно з тим якою була раніше, весь час просила хліба, який ховала його під ковдру, у зв'язку з чим свідок вирішила, що бабусю довгий час не кормили. Їсти бабуся самостійно не могла, але по квартирі ходила. Коли вона доглядала за старенькою восени 2016 року, та погано себе почувала, весь час лежала, її годували з ложечки. Коли бабці ставало погано, донька викликала швидку. Там вона і померла. Додала, що відповідача вона жодного разу не бачила, бабуся їй на нього не скаржилася, оскільки на особисті теми вони не розмовляли. Свідок [PERSON], яка є донькою позивачки, суду пояснила, що з літку 2015 року вона постійно проживає в [PERSON], іноді приїздила до матері в гості та навідувала бабусю. Зазначила, що десь з 2014-2015 року бабуся практично не ходила. Влітку 2016 року її дядько - відповідач у справі, привіз бабусю до матері, довів її до ліфта, а далі свідок допомагала бабусі йти. Сказав, що бабуся їсть три рази на день по годинах, а вона просила їсти частіше. Бабуся розказувала їй, що раніше їх відносини з сином були нормальні, а тепер він став кричати на неї, штовхати, скаржилася на відсутність уваги з його боку, та на те, що [PERSON] не дає їй її ліки. Казала, що в неї пропала пенсія. Мати казала, що дядько не дає їй спілкуватися з бабусею. За яких обставин матір забирала бабусю з її будинку восени 2016 року їй також відомо зі слів матері. Свідок [PERSON], яка є фельдшером на швидкій, пояснила, що в листопаді 2016 року виїжджала на виклик до бабусі більше 80 років. Під час огляду хвора не розмовляла, мала підвищену температуру тіла. Було встановлено діагноз пневмонія та запропоновано госпіталізацію. Однак донька від госпіталізації відмовилась, оскільки були ризики не довезти бабусю до лікарні з огляду на встановлений діагноз та наявність хронічних захворювань. Лікування не призначали, рекомендовано звернутися до дільничного лікаря. Свідок [PERSON], який є чоловіком позивачки суду пояснив, що матір позивачки проживала в селі Малоянісоль, з 2014 року з нею став проживати її син [PERSON] - відповідач у справі. З цього часу бабуся стала проживати в літній кухні, де відсутні умови, і мається лише пічне опалення, а [PERSON] з дружиною проживали в газифікованому будинку. Десь в березні 2015 року його дружині подзвонила бабина сусідка і сказала щоб вони приїхали забрали бабу, оскільки та два дні поспіль у неї ночує. Коли прихали, баба сказала, що [PERSON] її побив. Вони відвезли бабу до поліції, де вона склала заяву, після чого привезли назад додому. Восени 2016 року вони дізналися, що відповідач поїхав до Єнакієво, і він з дружиною вирішили поїхати та забрати бабусю до себе. По приїзду побачили, в літній кухні, де жила бабуся, двох жінок, одна з яких представилася дружиною [PERSON], які були тепло одягнуті, в кімнаті було холодно, а бабуся сиділа в одному халатику. Перед нею стояла тарілка з супом, але їсти самостійно вона не могла. Він взяв бабу на руки, посадив в машину та відвіз в Маріуполь, де вона прожила два тижні і померла. Свідок [PERSON] суду пояснив, що позивачка є його знайомою. В серпні 2016 року [PERSON] попросила допомогти привезти її матір з Малоянісолі до Маріуполя. Він з позивачкою та її захисником приїхали до Малоянісолі, зайшли у двір, потім до літньої кухні, де він побачив маленьку старушку, яка лежала да дивані, а перед нею на столику стояв стакан з водою та шматок сухого хліба. Оскільки бабуся була дуже слаба, не могла самостійно пересуватися, він сказав що неможливо її сидячи везти до Маріуполя, вийшов за двір і чекав позивачку в машині. Потім побачив, що з будинку до літньої кухні зайшов якийсь чоловік, почався скандал. Після позивачка з адвокатом вийшли, сіли в машину та вони поїхали. По дорозі [PERSON] сказала, що брат вдарив її. Пізніше йому стало відомо, що позивачка все ж таки забрала матір до себе і та незабаром померла. Допитана в якості свідка представник позивачки адвокат [PERSON], суду пояснила, що 31.08.2016 року вона, разом з позивачкою та [PERSON] приїхали до Малоянісолі, щоб забрати матір позивачки до Маріуполя. Коли увійшли до літньої кухні, побачили на дивані старушку, яка лежала на клейонці, коло неї літали мухи. На столику біля неї з їжі були лише хліб та вода. Вона не могла навіть сидіти. Коли в кімнату увійшов [PERSON], почався скандал участь у якому вона не брала. [PERSON] плакала просила [PERSON] дозволити їй забрати матір, оскільки не хотіла щоб мати жила в таких умовах, але той заборонив. На питання суду, додала, що [PERSON] звертались до поліції з приводу того, що брат ударив її, з приводу того, що [PERSON] довів матір до такого стану ні до поліції, ні до сільської ради або інших соціальних служб [PERSON] не зверталася. Факт звернення до органів поліції позивачкою з приводу влаштування [PERSON] скандалів з матір'ю [PERSON] в березні 2015 року підтверджено заявою [PERSON], поясненнями [PERSON] та висновком дільничного від 27.03.2015 року. Крім цього, позивачкою надані виписка з амбулаторної карти [PERSON] [INFO], КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2 м. Маріуполя» з діагнозом ХСМК ІІІ, церебральний атеросклероз з артеріальною гіпертензією, ІХС, атеросклеротичний кардіосклероз; довідка ДОБО «Грецький медичний фонд «Гіппократи» про те, що останнє звернення [PERSON], [INFO], до лікаря-терапевта відбулося 27.05.2011 року, діагноз: церебральний атеросклероз, ХСМН ІІ; карти виїзду швидкої допомоги від 29.11.2016 - церебральний атеросклероз з артеріальною гіпертензією, ХСМК ІІІ, транзиторна амнезія, деменція, лівостороння пневмонія, 02.12.2016 - правостороння пневмонія, атеросклеротичний кардіосклероз, [INFO] - правостороння пневмонія, дисциркуляторна енцефалопатія. З довідки ТОВ «Рассвет» Нікольського району Донецької області від 26.10.2017 року вбачається, що орендну плату за договором оренди №286 від 23.12.2013 року отримувала [PERSON] за період з 2013 по 2016 рік включно. Отримувачем орендної плати в 2017 році є [PERSON]. 02.09.2016 року Нікольським ВП Волноваського ВП ГУНП в Донецькій області внесені відомості до ЄРДР за №12016050640000303 за ст.125 ч.1 КК України за фактом побиття [PERSON] своїм братом [PERSON]. Аналізуючи докази, надані стороною позивачки на підтвердження позовних вимог, суд виходить з наступного. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що не стосуються предмета доказування (ч.1,4 ст.77 ЦПК України). На думку суду, не можуть бути належними доказами у справі пояснення свідків [PERSON] та [PERSON], які своїми показами засвідчили факт надання сторонньої допомоги пристарілій [PERSON], в тому числі медичної, в той час коли вона проживала у доньки - позивачці у справі, оскільки ці обставини ніяким чином не доводять факту умисного ухилення відповідача від здійснення такого догляду. Суд критично ставиться до пояснень свідків [PERSON], оскільки як вона пояснила, з 2015 року постійно проживає в [PERSON], більшість подій їй відома зі слів матері, крім того, вказаний свідок, як і свідок [PERSON] є близькими родичами та членами родини позивачки, а тому можуть бути заінтересованими у результатах розгляду справи. Також, суд критично оцінює пояснення свідків [PERSON] та [PERSON], оскільки вказані особи лише однократно та нетривалий час були присутніми на території домоволодіння [PERSON] та на думку суду не можуть надати об'єктивної оцінки діям [PERSON], щодо неналежного догляду за матір'ю чи умисного ухилення від його здійснення. Водночас, медичні довідки та виписки з амбулаторних карт підтверджують наявність у [PERSON] хронічного захворювання, що потребувало постійного лікування. Довідка про отриману в 2017 році [PERSON] орендну плату за договором оренди, укладеним між ТОВ «Рассвет» та його матір'ю [PERSON], не є належними доказом щодо предмета спору, більш того, вказана орендна плата отримана [PERSON] вже після смерті матері [PERSON]. Наявність кримінального провадження за фактом побиття відповідачем свої сестри - позивачки у справі, суд не бере до уваги, як неналежний доказ, оскільки це не стосується предмету спору, а лише свідчить про наявність неприязних стосунків між позивачкою та відповідачем. Допитом свідків з боку відповідача, на підтвердження його заперечень проти позову, встановлено наступне. Так, допитана під час розгляду справи свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є двоюрідною сестрою сторін у справі та племінницею померлої [PERSON]. Близько 20 років вона працює соціальним робітником, з 2012 року надавала допомогу та обслуговувала [PERSON]: допомагала по господарству, купувала продукти харчування, ліки. З 2014 року з [PERSON] став проживати її син - [PERSON], однак оскільки він, як і [PERSON], пенсіонер, свідок все одно продовжувала здійснювати свої обов'язки щодо [PERSON] аж до її смерті. [PERSON] готував їжу, прав білизну, купав матір та перевдягав її. За необхідності викликав лікаря, надавав ліки за його призначенням. [PERSON] їла самостійно, але свої природні потреби задовольняла за допомогою інших осіб і [PERSON] завжди їй в цьому допомагав. Ночував [PERSON] разом з матір'ю в літній кухні, а коли йому необхідно було поїхати, з нею завжди хтось залишався. [PERSON] рідко приїздила до матері, хоча їй в цьому ніхто не перешкоджав. Зі слів [PERSON] в листопаді 2016 року, поки [PERSON] не було вдома, позивачка з чоловіком насильно забрали [PERSON] до Маріуполя, з приводу чого [PERSON] викликала поліцію. [PERSON] ніколи не скаржилася на сина, казала, що у них добрі стосунки і була йому вдячна. Стосунки між [PERSON] та [PERSON] погіршились, коли вона дізналася, що матір подарувала будинок синові. Свідок [PERSON] суду пояснила, що з липня 2016 року вона проживає разом з [PERSON] по [ADDRESS]. За вказаною адресою проживала мати [PERSON] - [PERSON]. В липні 2016 року вона вже не ходила самостійно, могла тільки сидіти. [PERSON] готував їжу, прав, прибирав, купав матір, а вона йому в цьому допомагала. Їла [PERSON] самостійно, апетит у неї був добрив. Скаржилася лише на головні болі, однак всі необхідні ліки [PERSON] купував і надавав їй, за необхідністю викликав лікаря. У відповідні дні тижня догляд за [PERSON], окрім сина, здійснювала соцпрацівник. Санітарних умов ані в будинку, ані в літній кухні не було. Опалення в літній кухні було пічне, а в будинку газове, однак бабуся жити в будинку не хотіла. 23 листопада 2016 року [PERSON] поїхав на два дні, а бабу залишив на свідка. В цей час [PERSON] приїхала та забрала бабу до себе, хоча та не хотіла їхати. У зв'язку з цим вона викликала поліцію. В [INFO] року [PERSON] померла. Свідок [PERSON], яка є головою Малоянісольської сільської ради Нікольського району Донецької області, суду пояснила, що з [PERSON] вона була знайома дуже давно. Неодноразово вона приходила до сільської ради то з метою призначення їй соцробітка, то з для складення заповіту. В серпні чи на початку вересня 2016 року мав місце інцидент, коли [PERSON] отримала на пошті пенсію матері, хоча її отримувачем був [PERSON]. З метою врегулювати конфлікту, свідок виїхала додому [PERSON], про свій візит нікого не попереджала. По приїзду, [PERSON] провів свідка до літньої кухні, де на дивані навпроти вікна сиділа бабуся, яка мала охайний вигляд, її постільна білизна та одяг були чистими, на столику перед нею лежав виноград. [PERSON] сказала, що вони зі [PERSON] живуть добре, він готує їжу та годує її. В холодильнику дійсно була їжа. Потім поскаржилася, що донька забрала пенсію, але [PERSON] відповів, що це не страшно, проживуть на його. До свідка, як до голови сільської ради, ніколи не надходило скарг щодо поганого поводження до матері з боку [PERSON]. Свідок [PERSON], яка є медсестрою Малоянісольської амбулаторії, пояснила, що за призначенням лікаря вона приходила до [PERSON] робити їй маніпуляції. Бабуся жила в літній кухні, там було завжди прибрано, була піч для опалення та холодильник. Санітарні умови були на вулиці. Бабуся казала, що їй соромно, що [PERSON] купає та перевдягає її. На сина вона ніколи не скаржилася. Всі ліки, які їй призначав лікар, свідок купувала та приносила. Деякі ліки необхідно було приймати курсом, деякі - постійно. В 2016 році свідок мало відвідувала [PERSON], оскільки їй не призначались ін'єкції. Лікар Малоянісольської амбулаторії [PERSON], допитаний в якості свідка, пояснив, що з 1985 року обіймає свою посаду. [PERSON] знав дуже добре. За два роки до її смерті, з нею став проживати син [PERSON], який під час візитів лікаря завжди був вдома. Бабуся жила в літній кухні, там було все необхідне для неї, тахта, столик, пічне опалення, холодильник з їжею. Востаннє лікар був на прийомі десь за два тижні до того як селом ходили чутки, що бабу забрала донька. В літній кухні було тепло, щось варилося та мало приємний запах. Бабуся сиділа на дивані, була активна, мала охайний вигляд, голодною не виглядала. Скаржилася на біль у серці, підвищений тиск, запаморочення. Під час огляду було встановлено ї діагноз: церебральний атеросклероз з артеріальною гіпертензією, призначено лікування. Госпіталізації та стаціонарного лікування бабуся не потребувала. Пневмонії на момент огляду у [PERSON] не було. Стверджував, що під час огляду [PERSON] ще могла стояти. За останні 2 роки близько 6 разів лікар приходив на виклики до [PERSON] Чи проходила лікування [PERSON] в Маріуполі та з яким діагнозом свідку не відомо. З медичної картки амбулаторного хворого №41824 [PERSON], [INFO], лікарської амбулаторії ЗПСМ №2 с. Малоянісоль, вбачається, що з 2010 року [PERSON] страждала на церебральний атеросклероз з гіпертензією. Перебувала на амбулаторному лікуванні з 18.08.2014 - 26.08.2014, з 18.02.2015 - 24.02.2015, з 26.03.2015 - 31.03.2015, з 13.06.2016 - 17.06.2016, з 08.08.2016 - 22.08.2016, 12.10.2016, 15.11.2016. На інші хронічні захворювання не страждала. Оцінюючи пояснення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в їх сукупності, суд вважає, що вони спростовують доводи позивачки з приводу умисного ухилення відповідача [PERSON] від надання допомоги своїй матері [PERSON], яка будучи особою похилого віку та маючи хронічне захворювання не могла самостійно забезпечити умови свого життя, потребувала стороннього догляду та допомоги, а навпаки підтверджують факт турботи [PERSON] про матір, забезпечення умов для її повноцінного життя, своєчасне надання медичної допомоги та виконання інших обов'язків, пов'язаних з доглядом за пристарілою людиною. Під час судового розгляду не було встановлено потреби [PERSON] у матеріальній підтримці з боку сина, оскільки сторонами визнається, що та отримувала пенсію та грошові кошти від оренди землі. Доказів на підтвердження того, що відповідач [PERSON] витрачав кошти своєї матері [PERSON] на свої потреби суду надано не було. Суд також не вважає необхідним визнавати недопустимим доказом пояснення свідка [PERSON], про що просила суд позивачка з огляду на існування між ними неприязних стосунків, оскільки свідок пояснила, що причин оговорювати [PERSON] у неї не має, її пояснення стосувалися виключно відносин [PERSON] з матір'ю, крім того, вони не суперечать поясненням свідків [PERSON], [PERSON]. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON], будучи особою похилого віку та маючі хронічні захворювання, в повній мірі не могла самостійно забезпечити умови свого життя, потребувала постійного лікування, сторонньої допомоги та догляду. Належних, допустимих та беззаперечних доказів про те, що відповідач [PERSON], усвідомлюючи свій обов'язок забезпечити підтримку та допомогу своїй матері [PERSON], та маючи можливість його виконувати, бездіяв, тобто умисно ухилявся від надання необхідної їй допомоги, суду не надано, а тому в задоволенні позову слід відмовити. У зв'язку з відмовою в позові судові витрати, відповідно до ст.141 ЦПК України, відшкодуванню позивачці не підлягають. На підставі ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1223, 1224 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 12, 81, 83, 89, 141, 247, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

Outcome: dismissed