Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-26 00:00:00

Позивачка звернулася до Заводського районного суду міста Миколаєва із вищезазначеним позовом. В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] зазначила, що згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого Миколаївською міською службою приватизації державного житлового фонду 19 травня 1994 року їй - [PERSON], сину [PERSON] та чоловіку [PERSON] на праві спільної сумісної власності належала квартира [ADDRESS]. 18 лютого 2007 року [PERSON] помер. З огляду на викладене, з метою прийняття спадщини після смерті чоловіка, позивачка просить визначити ідеальні частки співвласників у вказаному вище обєкті нерухомості по 1/3 за кожним. Представник позивачки підтримала позовні вимоги у повному обсязі та наполягала на їх задоволені, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю. Представник Миколаївської міської ради у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду предявленого позову був повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи за його відсутністю не надходило, таким чином, в силу ч. 2 ст. 77 ЦПК України суд вважає, що відповідач не зявився до суду без поважних причин. З урахуванням заяви представника позивачки про відсутність заперечень щодо заочного розгляду справи відповідно до вимог ст. 164 ч. 4, ст. 224 ЦПК України, суд вважає можливим прийняти заочне рішення на підставі доказів, що є у справі. Представник Третьої миколаївської державної нотаріальної контори, у судове засідання не зявися, надавши суду заяви про розгляд справи за його відсутністю. Дослідивши матеріали страви, суд приходить до наступного. Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що Миколаївською міською службою приватизації державного житлового фонду 19 травня 1994 року було видано свідоцтва про право спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS] згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» на підставі розпорядження №02160 від 19.05.1994 року. 18 лютого 2007 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія 1-ФП №046687 від 22.07.2007 року, виданим міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції. Після смерті [PERSON] Третьою миколаївською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу 605/2007 (номер у Спадковому реєстрі 42854385). Заповіт в порядку глави 85 книги 6 ЦК України спадкодавцем складено не було. Згідно ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином судом встановлено, що спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є його син [PERSON] та дружина [PERSON] Відомості щодо наявності інших спадкоємців після смерті [PERSON] в матеріалах відкритої після його смерті спадкової справи №605/2007 відсутні. Син спадкодавця [PERSON] відмовився від прийняття спадщини на користь [PERSON], про що подав нотаріусу заяву, зареєстровану 30.07.2007 року в книзі обліку спадкових справ за №1285. У звязку з тим, що частка спадкодавця у спільному сумісному майні, а саме квартирі [ADDRESS] не визначена, Третьою миколаївською державною нотаріальною конторою було повідомлено [PERSON] про неможливість видачі свідоцтво про право власності на порядку спадкування за законом на даний обєкт нерухомості. Згідно ст. 112 ЦК УРСР (чинної, на момент набуття права власності) майно може належати на праві спільної власності двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передача займаних квартир здійснювалась в спільну сумісну або часткову власність за згодою всіх повнолітніх членів сімї. Статтею 370 ч. 2 ЦК України передбачено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Аналогічні положення передбачені ст. 372 ЦК України в разі поділу спільного сумісного майна. Згідно п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, за загальними правилами частини другої статті 372 ЦК України, при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. Відповідно до п.3.4. Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Зі змісту ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Отже, резолютивну частину судового рішення в цій категорії справ має бути викладено наступним чином: «Визначити, що частка померлого (П.І.Б.) в праві спільної сумісної власності на квартиру (будинок, садибу) становила …». З огляду на викладене, оскільки спадкодавець [PERSON] за життя набув разом з дружиною [PERSON] та сином [PERSON] право спільної сумісної власності на обєкт нерухомості квартиру [ADDRESS], дані про існування домовленості щодо відступлення від рівності часток співвласників відсутні, суд, оцінивши та проаналізувавши наявні у справі докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги щодо визначення часток у праві спільній сумісній власності по 1/3 за кожним із співвласників обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved