Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом 19.10.2021 просить: розірвати шлюб між нею та відповідачем по справі, який зареєстровано 10.11.2015 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Таращанського районного управління юстиції у Київській області за актовим записом № 24; сина [PERSON] , [INFO] та дочку [PERSON] [INFO] , надалі залишити проживати разом з нею. Причиною розірвання шлюбу є те, що кожен з них має протилежні погляди на сімейне життя. Подружні відносини припинені, спільного господарства - не ведуть, спільно не проживають. Позивачка на розірванні шлюбу наполягає. Вважає, що збереження шлюбу і подальше спільне проживання є неможливим та суперечить її інтересам. В судове засідання позивач не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належно. Подала заяву про розгляд справи без її присутності. Позов підтримує та прохає його задовольнити, стягнути судові витрати з відповідача. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи, в силу ст.128 ЦПК України, належно повідомлявся, причини неявки не повідомив. У суд подав заяву в якій просить слухати справу без його участі та проти задоволення позову не заперечує. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи та, перевіривши їх наданими доказами, судом встановлено, що 10.11.2015 між сторонами було укладено шлюб, який зареєстровано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Таращанського районного управління юстиції у Київській області за актовим записом № 104. Від даного шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] та дочку [PERSON] [INFO] . Причиною розірвання шлюбу є те, що сторони мають протилежні погляди на сімейне життя. Несумісність поглядів на життя, а також їх характерів створюють неможливість проживання їх однією сім`єю. Сторони припинили подружні відносини та спільне проживання. Спільного господарства та спільного бюджету - не ведуть. Їх шлюб носить лише формальний характер. Позивачка на розірванні шлюбу наполягає. Вважає, що збереження шлюбу і подальше спільне проживання є неможливим та суперечить її інтересам. Указані обставини встановлено з матеріалів справи, вивчених в судовому засіданні. Частиною 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини подання позову про розірвання шлюбу, взявши до уваги обставини життя подружжя, наведені в позовній заяві, судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам одного з подружжя, а тому його слід розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Крім того, відповідно до положень ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч.1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки і піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей, враховуючи вік дитини, особисту прихильність кожного із батьків до дитини, суд прийшов до висновку, про можливість залишити її проживати разом з матір`ю - [PERSON] . За наведених обставин суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Оскільки позивачем позов визнано, понесені позивачем судові витрати, в розмірі 908,00 грн., на підставі ст.ст133,141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь останньої в розмірі 50 відсотків; та 50 відсотків підлягають поверненню з держави. Враховуючи наведене,

Outcome: approved