Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-28 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу посилаючись на те, що 03.11.2012 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Проживали разом до весни 05 квітня 2013 року. Від цього шлюбу сторони дітей не мають. Спільне життя не склалося по причині сварок. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Просила розірвати шлюб між нею та відповідачем. Позивачка в судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву в якій просила розгляд цивільної справи за її позовом проводити у її відсутність. Викладені позовні вимоги підтримує. Строк на примирення просила не надавати. В разі неявки відповідача не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причину неявки суд не повідомив. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд вважає, що справу можливо розглянути у відсутність сторін на підставі письмових доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що 03.11.2012 року позивачка з відповідачем зареєстрували шлюб у Підвисоцькій сільській раді Новоархангельського району Кіровоградської області за актовим записом № 9 /а.с.4/. Довідкою про склад сім'ї виданою Підвисоцькою сільською радою Новоархангельського району Кіровоградської області підтверджується що, позивачка проживає разом зі своїми батьками та братом /а.с.5/. Статтею 111 СК України на суд покладено обов'язок, щодо вжиття заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Позивачка на примирення не згодна, про що виклала свою позицію у заяві адресованій суду. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Ч. 2 ст. 114 СК України вказує на те, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. У відповідності ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Сім'я є природним і основним осередком суспільства і має право на захист з боку суспільства та держави. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є на думку суду неприпустимим. Враховуючи викладене та аналізуючи положення вище перелічених статей суд приходить до висновку, що у подружжя втрачені позитивні почуття один до одного, вони не бачать спільного подальшого майбутнього, сімейні стосунки досягли кризової межі і їх не можливо відновити, підстав для надання строку для примирення суд не вбачає. Розлучення відповідає дійсній волі як чоловіка (відповідача у справі) так і жінки (позивачки у справі), після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті немайнові права, а також права їх дітей, а тому з вказаних підстав шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. З відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесенні судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved