Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в обґрунтування вимог якого зазначила, що після смерті її матері вона успадкувала 1/2 частину домоволодіння, яке за реєстрацією нотаріальної контори перебуває під арештом. Посилаючись на ту обставину, що вказаний арешт накладено помилково, позивачка просить скасувати вказану заборону. Дану справу розглянуто в порядку спрощеного провадження. Відповідач і третя особа надали суду заяви про розгляд справи без їх участі. Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 липня 2020 року, [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS] (а.с. 11). З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 06.11.2019 року вбачається, що за повідомленням б/н Держбанку м. Васильків 14 вересня 2004 року за № 1301040 Васильківською районною державною нотаріальною конторою зареєстровано заборону (архівний запис) належного [PERSON] домоволодіння [ADDRESS] (а.с. 20). Внаслідок зазначеного запису про заборону на нерухоме майно спадкодавця, позивачка, як спадкоємець своєї матері, не може реалізувати свої права власника вказаного нерухомого майна. Зокрема, вирішуючи спір по суті, суд керується положеннями Закону України «Про виконавче провадження». Так, відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Згідно із нормами статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник; боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення. Так, під час розгляду справи не встановлено, що спадкодавець позивачки є боржником у виконавчих провадженнях за стягненнями на користь інших осіб. Як наслідок, реєстрація заборони (архівний запис) на домоволодіння [ADDRESS] , - є такою, що не стосується померлої матері позивачки та безпідставно обтяжує належне позивачці нерухоме майно. Частина перша статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином, заборона відчуження нерухомого майна спадкодавця позивачки, порушує права останньої щодо реалізації своїх прав як власника нерухомого майна, а тому таке право позивачки слід захистити шляхом скасування заборони щодо вказаного нерухомого майна. При цьому, суд враховує, що позивачці належить не ціла частка вказаного домоволодіння, а лише її 1/2 частина, тоді як власником іншої частини є [PERSON] - син померлої [PERSON] , що підтверджується відповідним Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 23 липня 2020 року (а.с. 14). Натомість, суд розглядає позовні вимоги в частині майна, що належить позивачці та не вирішує питання щодо майна особи, яка не заявляє відповідних позовних вимог. За таких обставин, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в частині належної позивачці частки спірного домоволодіння. На підставі викладеного,

Outcome: partial