Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-10 00:00:00

Позивачка звернулася до Новоархангельського районного суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок з надвірними спорудами за набувальною давністю, зазначивши в позові, що у 2005 році вона придбала за договором купівлі-продажу будинок з надвірними спорудами по [ADDRESS]. Але вказаний договір купівлі-продажу не було нотаріально посвідчено, будь-яких розписок про отримання коштів не було, хоча вона передала продавцю на виконання договору гроші в сумі 6800 грн., а продавець передав їй домову книгу для прописки членів її сім'ї та документи на домоволодіння. Продавець будинку [PERSON] [INFO] помер, а його донька - відповідачка по справі свідоцтва на спадщину на зазначений будинок не отримувала. Зазначений об'єкт нерухомості на даний час не має власника. позивачка до цього часу продовжує проживати у вказаному будинку, добросовісно і відкрито володіє ним більше 10 років, сплачує комунальні послуги. Оформити нотаріально в даний час вказане домоволодіння на своє ім'я позивачка не має можливості, в зв'язку з чим змушена звертатися до суду. Просить визнати за нею право власності на житловий будинок з усіма надвірними спорудами [ADDRESS]за набувальною давністю. В підготовче судове засідання позивакач не з'явилася, але від неї до суду надійшла заява про проведення підготовчого судового засідання без їх участі, просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та винести рішення в підготовчому судовому засіданні. Судовий збір просила залишити за нею. Відповідачка в підготовче судове засідання не з'явилася, до суду надійшла заява, згідно якої вона визнає позовні вимоги в повному обсязі, не заперечує проти задоволення позову та просила судове засідання проводити без її участі. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи те, що сторони скористались своїм правом, врегульованим ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи у їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів, наявних у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному підготовчому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Із заяв позивача та відповідача вбачається, що вони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, звернулись до суду із заявами про слухання справи у їх відсутність, тому підстав для відкладення підготовчого судового засідання суд не вбачає. Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, фіксування судового процесу відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав: Ч.ч.3 та 4 ст. 200 ЦПК України передбачається, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення у підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови позивач від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст. 206, 207 Кодексу. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, за наявних для того законних підстав, суд ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Крім того, відповідно до роз'яснень, які містяться в частині 6 пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Аналогічна позиція викладена і в постанові Пленуму Верхового Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» (у п. 24 постанови). Враховуючи те, що відповідачка по справі визнала позов у повному обсязі, судом встановлено, що визнання відповідачем позову є добровільним, не суперечить закону та не порушує права інших осіб, тому суд приймає визнання позову та приходить до висновку про висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в підготовчому судовому засіданні. Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а інші 50 відсотків судового збору, що сплачені позивачем при зверненні до суду з позовом, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. З огляду на викладене, враховуючи те, що відповідачем до початку розгляду справи по суті подано заяву про визнання позову, суд вважає за можливе повернути позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову і документально підтвердженого квитанцією. При цьому, зважаючи на те, що вимоги про стягнення судового збору позивачем не заявлені, тому і решта сплаченого позивачем судового збору не підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача. Підстав для допущення до негайного виконання судового рішення немає. На підставі викладеного,

Outcome: approved