Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

Позивачка звернулася до Новоархангельського районного суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що між нею та відповідачем 25 листопада 2017 року в Оболонському районному у м. Києві відділі ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у м. Києві був зареєстрований шлюб за актовим записом № 2106. Неповнолітніх дітей від шлюбу немає. Подальше спільне життя не склалося, шлюбні відносини між подружжям фактично припинені, спільне господарство не ведеться. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу не можливе, на примирення не згодна. Позивачка просила розірвати зареєстрований з відповідачем шлюб та розглянути даний позов без її участі, в разі неявки відповідача не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, направив на адресу суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи, що відповідно до ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його у даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги можливо задовольнити в повному обсязі з наступних підстав: Оскільки розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав: Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому суд приймає до розгляду тільки ті докази, які мають значення по справі. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями вказаної статті також визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що предметом спору в даній справі є правовідносини щодо розірвання шлюбу, які регулюються СК України. В судовому засіданні встановлено, що сторони уклали шлюб 25 листопада 2017 року в Оболонському районному у м. Києві відділі ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у м. Києві був зареєстрований шлюб за актовим записом № 2106 (а.с. 5) Неповнолітніх дітей від шлюбу немає. У відповідності ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою, чоловіки і жінки, які досягли повноліття мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу або під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Сім`я є природним і основним осередком суспільства і має право на захист з боку суспільства та держави. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Статтею 111 СК України на суд покладено обов`язок, щодо вжиття заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. У відповідності до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, на примирення не погоджується, з відповідачем сумісно не проживають, спільного господарства не ведуть, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушуванням до шлюбу, що на думку суду є неприпустимим. Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що сімейні відносини неможливо відновити, підстав для надання строку на примирення суд не вбачає. Розлучення відповідає дійсній волі жінки (позивача у справі) та чоловіка (відповідача у справі), після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті немайнові права, а тому з вказаних підстав шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Враховуючи те, що відповідач по справі визнав позов у повному обсязі, судом встановлено, що визнання відповідачем позову є добровільним, не суперечить закону та не порушує права інших осіб, тому суд приймає визнання позову та приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Зважаючи на те, що на підставі ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволення позовних вимог, тому понесені витрати підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача. Зважаючи на те, що на підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України, в разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у своєму рішенні в порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, тому понесені витрати підлягають відшкодуванню позивачу в розмірі 50 відсотків сплаченого ним судового збору з державного бюджету. Підстав для допущення до негайного виконання судового рішення немає. На підставі викладеного та

Outcome: approved