Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-29 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості по виплаті аліментів на утримання дитини - [PERSON], [INFO], у розмірі 10\~920 грн.05 коп., та пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 3\~268 грн. 34 коп. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що на підставі рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 11 листопада 2015 року відповідач зобовязаний сплачувати аліменти н утримання дитини, [INFO], у розмірі 650 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 16 квітня 2015 року, з індексацією відповідно до закону, однак у відповідача створилась заборгованість у сумі 10\~920 грн., що підтверджено розрахунком заборгованості, наданим державним виконавцем, тому відповідно до ст. 196 СК України відповідач зобовязаний сплатити неустойку у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення сплати аліментів за період з 15 квітня 2015 року по 20 вересня 2016 року, що становить 3\~268 грн. В судовому засіданні позивачка позо підтримала, пославшись на викладені обставини. Також зазначила, що аліменти відповідач зобовязаний перераховувати на банківський картковий рахунок, чого він не виконує. Аліменти, які він направляв поштовим переводом, вона не отримувала, оскільки за вказаною відповідачем адресою не проживає, та йому повернуті ці грошові кошти поштою, що, на її думку, свідчить про несплату ним аліментів, оскільки вона їх не отримувала. Від грошових коштів в рахунок аліментів, які пропонує їй в судовому засіданні відповідач, вона відмовляється, оскільки є законослухняною, та бажає отримувати аліменти у порядку, визначеному рішенням суду. Представник позивачки [PERSON] позовні вимоги підтримала, пославшись на викладені в позовній заяві обставини. Відповідач позов не визнав, подав письмові заперечення та пояснив в судовому засіданні,що позивачка намагається штучно створити підстави для позбавлення його в подальшому батьківських прав на дитину. Вона вже зверталась з вимогами про позбавлення його батьківських прав, та їй було відмовлено. Позивачка перешкоджає його спілкуванню з дитиною,скриває її місце проживання. Аліменти він перераховував ще до набрання рішенням суду про стягнення аліментів законної сили поштовим переказом за зареєстрованим місцем проживання позивачки: [ADDRESS], однак позивачка виїхала з цієї адреси в кінці 2014 року після сварки з батьками, не повідомивши йому своєї адреси. Він звертався з заявою до [PERSON] служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про встановлення місця проживання дитини, та 26 листопада 2014 року отримав відповідь, що позивачка відмовилась повідомити нову адресу, зі слів матері позивачки вона проживає в орендованій квартирі, обстежити квартиру за адресою: м.Харків, майдан Павлівський,5,кв.12,про яку зазначила мати позивачки та чоловік позивачки [PERSON], не вдалось, оскільки двері ніхто не відчиняє. Аліменти він направляв поштовим переказом, та вони повертаються, позивачка їх не бажає отримувати, після чого він направив аліменти на банківську картку позивачки. Від сплати аліментів він не ухиляється, та його вина в тому, що позивачка не отримує аліменти, відсутня. Представник відповідача [PERSON] пояснила, що правові підстави для задоволення позову відсутні, оскільки відповідач виконує рішення суду, та його вина у неотриманні позивачкою аліментів відсутня. Крім того, на картковий рахунок позивач і не зобовязаний був перераховувати аліменти, оскільки не передбачено зазначення призначення платежу, що це саме аліменти, що дало б можливість позивачки в подальшому предявляти до позивача безпідставні вимоги. Крім того, зобовязання перераховувати аліменти на картковий рахунок позивачки у рішенні суду не зазначено, а в виконавчому листі вказано місце реєстрації позивачки, куди відповідач і направляв грошові кошти. Лише у квітні 2016 року відповідачу стало відомо на прийомі у державного виконавця номер карткового рахунку позивачки, та після цього він став перераховувати аліменти на цей рахунок. Також зазначила, що позивачка скриває своє місце проживання, при розгляді інших справ позивачка не зявлялась на судові засідання, та її представник називав різні адреси її проживання. В цьому судовому засіданні відповідач пропонує позивачці отримати грошові кошти у сумі 700 грн. як аліменти, однак вона відмовилась. Відмовлялась вона і від грошових коштів, які відповідач пропонував їй отримати на засіданні апеляційного суду. Вказане свідчить про те, що позивачка має намір штучно створити підстави для створення думки про те, що відповідач ухиляється від сплати аліментів,з метою подальшого позбавлення його батьківських прав. Суд, вислухавши сторони, їх представників, допитавши свідків, приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають в повному обсязі з таких підстав. З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 18 травня 2000 року, на підставі рішення суду від 14 вересня 2009 року шлюб розірвано, та згідно з свідоцтвом про розірвання шлюбу 12 травня 2010 року зареєстровано розірвання шлюбу. Сторони мають доньку - [PERSON], [INFO], яка залишилась проживати після розірвання шлюбу з матірю. Відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2015 року з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі 650 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття,починаючи з 16 квітня 2015 року, з індексацією відповідно до закону. Вказаним рішення суду відмовлено у задоволенні позову про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини та позбавлення його батьківських прав. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 11 листопада 2015 року вказане рішення залишено без змін. Позивачка звернулась з касаційною скаргою на вказане рішення суду, у справі відкрито касаційне провадження. Позивачка надала в обґрунтування позовних вимог розрахунок заборгованості відповідача по аліментам, складений державним виконавцем Ленінського ВДВС Харківського МУЮ [PERSON] №18172 від 20.09.2016 року, відповідно до якого згідно з розрахунком заборгованості від 26.07.2016 за [PERSON] значиться заборгованість по сплаті аліментів у сумі 9\~948 грн. 54 коп., та заборгованість за липень-вересень 2016 року становить 971 грн. 51 коп., а загальна сума заборгованості становить 10\~920 грн. 05 коп. Однак вказаний розрахунок спростований в судовому засіданні наданим відповідачем розрахунком того ж державного виконавця № 21499 від 28.11.2016, з а яким станом на 28.11.2016 після надання відповідачем квитанції про сплату аліментів проведено перерахунок заборгованості,та станом на 28.11.2016 розмір заборгованості становить 5\~652, 37 грн. Того ж дня, 28.11.2016 відповідач перерахував на картковий рахунок позивачки в ПриватБанку 7\~995 грн., у більшому ніж сума заборгованості розмірі, що підтверджено квитанцією відділення №2 ПриватБанку від 28.11.2016. Допитана як свідок [PERSON]- мати відповідача, підтвердила в судовому засіданні, що вона зареєстрована за адресою: [INFO], де зареєстрована також ї позивачка. Відповідач направляв поштові перекази з аліментами на імя позивачки за вказаною адресою, однак позивачка за місцем реєстрації не проживає. Вона повідомляла дочку про надходження аліментів та необхідність отримати поштові перекази, та направляла їй sms- повідомлення, однак позивачка аліменти так і не отримувала, та перекази повертались назад. Вона - свідок- також просила вчителя дитини передати позивачці інформацію про надходження аліментів, однак коли вона попросила про це вдруге, вчителька відмовилась щось передавати, порекомендувала звертатись безпосередньо до позивачки. Свідок пояснила, що у неї склались конфліктні стосунки з позивачкою, на телефонні дзвінки позивачка не відповідає, своє місце проживання скриває. Відповідач є хорошим батьком, надає допомогу на утримання дитини. Позивачка перешкоджає спілкуванню дитини з відповідачем та з нею - бабусею. Допитаний як свідок [PERSON]- чоловік позивачки, пояснив, що відповідач не виконує рішення суду, від нього не надходило платежів аліментів. Позивачка рік - півроку проживає з ним - свідком - в квартирі на Павлівській площі. Яку адресу позивачки він зазначав в судовому засіданні при розгляді іншої справи, він не памятає. Позивачкою на обґрунтування позовних вимог надані довідки ПАТ КБ ПриватБанку від 10.11.2016р. № 000000721624420, в якій зазначено номер її картки для виплат Голд, та зазначено, що на вказаний рахунок за період з 01.04.2015 по 09.11.2016 не було надходжень від [PERSON], та від 08.12.2016, відповідно до якої в період з 01.11.2016 по 30.11.2016 на її банківську картку не надходили платежі з призначенням «аліменти від [PERSON]В.», та довіку про неотримання аліментів за період з 16.04.2015по 01.09.2016, видану Ленінським ВДВС м.Харкова № 18171/20-30 від 20.09.2016. Позивачкою надана також відповідь на її запит УДППС «Укрпошта» № 841-Л-2493 від 05.10.2016 на адресу: м.Харків, вул..Новгородська,3-а, офіс 305, відповідно до якої інформації про пересилання поштових переказів на її імя від [PERSON] за період з 01.04.2016по 29.09.2016 не виявлено. Суд не вважає вказані листи належним доказом несплати аліментів відповідачем, оскільки підстави у відповідача направляти аліменти за будь-якими іншими адресами, ніж місце реєстрації позивачки, відсутні. Позивачкою не надано доказів, що вона зверталась з заявами до державного виконавця про зміну своєї адреси, зазначеної в виконавчому листі. Згідно з листами УДППС «Укрпошта» № 01-20/577 від 29.09.2016 та № 09-07-1066 від 22.09.2016 за період з 01.04.2016по 26.09.2016 та за період з квітня 2016 по вересень 2016 відповідно на імя [PERSON] з адресою: [ADDRESS] від [PERSON] поштових переказів не виявлено. Однак відповідно до листа УДППС «Укрпошта» № 07-13-1110 від 25.05.2016 від [PERSON] на імя [PERSON] за адресою: [ADDRESS], значаться поштові перекази №0670 від 20.11.2015, №0035 від 11.01.2016,№ 0194 від 23.02.2016, кожний по 650грн, які повернуті відправнику за не запитом адресата та закінченням терні мну зберігання. та оплачені відправнику відповідно 11.0.01.2016, 23.02.2016, 06.04.2016 відповідно. За наявності даних щодо направлення грошових переказів за місцем реєстрації позивачки суд не приймає до уваги інші дані, оскільки переказ грошових коштів за місцем реєстрації позивачки є належним виконанням зобовязань відповідача. Судом встановлено, що відповідач приймав заходи для встановлення місця проживання дитини. [PERSON] служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради № вх..-Г-21 від 26.11.2014 повідомлено відповідача про те,що зі слів [PERSON] сімя проживає на орендованій квартирі, адресу якої вона відмовилась вказати. Провести обстеження квартири №12 будинку №5 на Павлівській площі не надалось можливим, оскільки мешканці двері не відчиняють. Відповідач на спростування доводів позивачки надав суду квитанції про переказ аліментів, 17.11.2016 представник відповідача направив на адресу Ленінського ВДВС заяву про перерахунок аліментів та надав квитанції про перерахування грошових коштів на банківську картку позивачки, яка зазначена в довідці банку - 21.04.2016 , 24.05.2016, 22.06.2016,08.08.2016 по 1000 грн. 47 коп. щомісячно, 23.09.2016, 26.10.2016,04.11.2016 по 1000 грн. щомісячно. Також відповідачем надано квитанції про грошові перекази на імя позивачки на суму 650 грн.-11.01.2016, 23.02.2016, 20.11.2015. Показання свідка [PERSON] щодо того, що відповідач аліменти не сплачує, спростовані вищенаведеними доказами. \~Відповідно до\~ст. 196 СК України\~при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. \~\~\~\~ У п. 22\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~роз'яснено, що передбачена\~ст. 196 СК України\~відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. \~\~ Таким чином, виходячи зі змісту норм\~ст. 196 СК України\~суд, відповідно до вимог\~ст.214 ЦПК України, повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду , у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Згідно з положеннями ч.3 ст. 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Судом встановлено, що саме позивачка ухилялась від отримання аліментів на утримання дитини, будь-якої вини відповідача у тому, що вона не отримувала аліменти, судом не встановлено. Вказане вбачається як з пояснень свідка [PERSON], допитаної в судовому засіданні, так і даних про повернення без отримання направлених відповідачем грошових переказів, а також тим фактом, що в судовому засіданні позивачка відмовилась отримати у якості аліментів грошові кошти у розмірі 700 грн., які їй були запропоновано отримати особисто відповідачем. У відповідності зі\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, на які посилається позивачка в обґрунтування своїх позовних вимог, не доведені в судовому засіданні належними та допустимими доказами. За таких обставин суд приходить до висновку, що права позивачки не були порушені відповідачем, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed