Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

Позивачка звернулася в суд із позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, мотивуючи свої вимоги тим, що з жовтня 2003 року перебувала у шлюбі з відповідачем. Вказує на те, що у період сімейного проживання вони виїхали на заробітки в Іспанію, де за спільні кошти в 2008 році придбали транспортний засіб марки Mercedes-Benz 318 CDI, 2006 року випуску. Даний транспортний засіб відповідач особисто переганяв з Іспанії на Україну, де 30.12.2008 року зареєстрував його на своє їмя. Після повернення з автомобілем додому [PERSON] на роботу за кордон більше не повертався. Крім того, в 2012 році на підставі рішення Кіцманського районного суду шлюб між нею та відповідачем було розірвано, а спільно придбаним транспортним засобом відповідач користується до сьогоднішнього часу та відмовляється добровільно вирішити питання щодо сплати їй грошової компенсації за належну частку в спільному майні. Зазначає, що на даний момент вона бажає поділити зазначене майно, оскільки нарівні із відповідачем працювала та заробляла кошти на придбання транспортного засобу, а тому просила позов задовольнити. Позивачка в судове засідання не зявилася, однак подала до суду заяву про підтримання своїх позовних вимог, розгляду цивільної справи за відсутності позивача та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, на адресу суду двічі повертався рекомендований лист з відміткою, що адресат тимчасово відсутній. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст.224 ч.1 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Судом встановлено, що згідно рішення Кіцманського районного суду від 08.10.2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] укладений 19.10.2003 року, було розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] залишено прізвище «Федорюк». Відповідно до довідки №1089 від 28.05.2015 року виданої центром надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування Кіцманського та Заставнівського районів при УДАІ УМВС України в Чернівецькій області, за громадянином [PERSON], [INFO], жителем [INFO], зареєстрований транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ 318 CDI, 2006 року випуску, номерний знак [NUMBER] на підставі посвідчення митниці AF0068779 від 30.12.2008 року. Згідно з актом №050 про оцінку транспортного засобу складеного оцінювачем спільного підприємства «Західно-Український Експертно-Консультативний Центр», дійсна вартість колісного транспортного засобу марки MERCEDES-BENZ 318 CDI, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], станом на 29.05.2015 року склала 310130 гривень. Стаття 60 Сімейного кодексу України встановлює, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Статтею 70 Сімейного кодексу України передбачено, що у разі поділу майна що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна, дружини і чоловіка є рівними. Згідно ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 2 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. Отже суд вважає, що ? частини транспортного засобу за діючим законодавством, як на момент купівлі так і на даний час належить позивачці, та у зв'язку з цим, транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ 318 CDI, яким володіє [PERSON] потрібно визнати спільною сумісною власністю подружжя та визнати за [PERSON]. право власності на 1/2 частину цього транспортного засобу. Враховуючи наведене, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 60,63,69, 70 СК України,

Outcome: approved