Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-20 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1000 грн. щомісячно, до досягнення сином повнолітнього віку. Позовні вимоги позивачка мотивує тим, що проживала в шлюбі з відповідачем, який розірвали за рішенням суду від 13 липня 2015 року. Від шлюбу у них народився син [PERSON], 18.02.2010 р. н. На даний час вони разом не проживають, однак відповідач не надає їй належної матеріальної допомоги на утримання дитини, хоча працює і постійно має хороші заробітки, тому вона ставить питання про стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі, з метою забезпечення та утримання сина. В судовому засіданні позивачка та ї представник [PERSON] позов підтримали, пояснивши, що вимога позивачки про стягнення аліментів є обґрунтованою та беззаперечною, оскільки відповідач як батько дитини зобовязаний забезпечувати його утримання і така можливість у нього існує, тому що він постійно працює та отримує грошові кошти, з яких зможе виплачувати позивачці аліменти в такому розмірі як зазначено в позовній заяві. Докази про трудову діяльність відповідача, які останній надав у судове засідання не заперечують, однак, просили суд вирішувати питання про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, так як показаний офіційний розмір заробітної плати яку відповідач отримує суттєво занижений, фактично відповідач отримує більший розмір заробітної плати приховуючи доходи від оподаткування. На підставі поданих ними доказів просили задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач та його представник [PERSON] позов визнали частково, пояснивши що відповідач не відмовляється від утримання своєї дитини, приймає участь у його утримання купуючи необхідний одяг та інші речі необхідні для створення нормальних умов виховання сина. На підтвердження цих обставин ними у судове засідання подано письмові докази про купівлю приладдя та інших аксесуарів для навчання дитини. Відповідач та його представник просили суд звернути увагу на те, що відповідач має постійне місце праці де отримує стабільну заробітну плату, тому визначати розмір аліментів у твердій грошовій сумі на підставі ст.184 СК України в даному випадку не має підстав. При цьому, сторона відповідача просила суд не брати до уваги голослівні твердження позивачки та її представника, про те, що у відповідача існує додаткова заробітна плата, яку він нібито приховує від оподаткування. З врахуванням наведених ними обставин відповідач та його представник просили суд вирішити питання про стягнення аліментів в користь позивачки у частковому відношенні, в розмірі 1/4 частини від отримуваного заробітку. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в шлюбі, який між ними розірвано за рішенням Хустського районного суду від 13 липня 2015 року. Від цього шлюбу у сторін народився син - [PERSON], [INFO], що підтверджено в судовому засіданні оглянутим судовим рішенням та свідоцтвом про народження дитини. На час розгляду справи в суді неповнолітній син проживає разом з позивачкою та знаходяться на її утриманні, що встановлено у судовому засіданні поясненнями самих учасників судового розгляду. Суд оцінивши в сукупності встановлені по справі докази, з врахуванням віку неповнолітньої дитини, які знаходяться на утриманні та вихованні біля позивачки, та потреб для її нормального утримання, забезпечення і виховання, прийшов до висновку, що позивачка обґрунтовано та правомірно ставить свої позовні вимоги, так як відповідно до ст. 180 СК України відповідач зобовязаний забезпечити утримання своєї неповнолітньої дитини до досягнення повноліття, що дає суду підставу для вирішення питання на користь позивачки про стягнення аліментів. При вирішенні позовних вимог позивачки про стягнення аліментів з відповідача у твердій грошовій сумі з посиланням на ст. 184 СК України, суд виходив з наявності підстав зазначених у вказаній правовій нормі. Тому, з врахуванням встановлених у судовому засіданні доказів про наявність у відповідача постійного місця праці, розміру заробітної плати, яку отримує відповідач, його участь в утриманні та забезпеченні дитини, суд вважає позовні вимоги у цій частині необґрунтованими, оскільки існують підстави для визначення розміру стягуваних аліментів і їх призначення у частковому відношенні відповідно до ст.183 СК України з вирахуванням 1/3 частини з усіх видів заробітку та доходів наявних у відповідача. Дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами встановлено, що відповідач має постійне місце праці, а саме працює на посаді столяра - мебельщика у ПП [PERSON] в місті Тернопіль, за останнє півріччя отримував заробітну плату, яка становить 1450 грн. щомісячно. Дану обставину не заперечила позивачка та її представник у судому засіданні. Разом з цим, суд вважає необґрунтованими, недоведеними та голослівними твердження позивачки та її представника про те, що відповідач приховує заробітну плату, отримуючи значно більший розмір ніж вказаний у довідці про його доходи. В судовому засіданні позивачка не надала жодних доказів, якими б обґрунтовувала такі твердження, а тому суд не має жодних підстав взяти їх до уваги. Враховуючи наведене та

Outcome: partial