Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-24 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою про визнання угоди дійсною та визнання права власності на земельну ділянку площею 0,25 га цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд, кадастровий номер 1421584400:01:000:0493, та земельної ділянки площею 0,0755 га цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 1421584400:01:000:0494 і доводи мотивує тим, що на підставі договору купівлі продажу від 26.08.2003 року позивачка стала власником будинку № 57 по вул. Гагаріна в с. Микільське, Волноваського району, Донецької області. Позивачка зазначає, що купуючи будинок, вона купила і земельні ділянки, оскільки обговорювалась ціна на будинок і за земельні ділянки, але договір купівлі продажу був тільки на будинок, так як відповідач не оформив у відповідності до вимог закону право власності на земельні ділянки. В теперішній час укласти договір купівлі продажу земельних ділянок не можливо, оскільки відповідач не має бажання зареєструвати право власності на земельні ділянки у відповідності до вимог чинного законодавства. Позивачка звернулася до суду і просить визнати угоду дійсною між нею і відповідачем на земельні ділянки площею 0,25 га цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд, кадастровий номер 1421584400:01:000:0493, та земельної ділянки площею 0,0755 га цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 1421584400:01:000:0494 і визнати за нею право власності на зазначені земельні ділянки, якими вона користується і володіє з дня укладання договору купівлі-продажу будинку. Позивач в судове засідання не зявилася, але в позовній заяві зазначила справу розглянути у її відсутність, оскільки є людиною похилого віку, позовні вимоги підтримала. Відповідач також не зявився і подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнав. Суд вважає можливим розгляд справи у відсутності сторін. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи встановив наступне. З копії договору купівлі продажу будинку від 26.08.2003 року вбачається, що [PERSON] продав, а [PERSON] купила будинок № 57 по вул. Гагаріна в с. Микільське, Волноваського району, Донецької області з господарськими будівлями і спорудами на приватизованій земельній ділянці. Будинок належить продавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, договір посвідчено державним нотаріусом Волноваської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі 2055, що дає право суду визнати, що договір відповідає вимогам ст.ст. 655 657 ЦК України. Договір купівлі продажу зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно, що вбачається з ксерокопії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно і відповідає вимогам ст. 182 ЦК України. З свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.11.2002 року копія якого є наявною у справі вбачається, що відповідач по даній справі, отримав спадщину після смерті спадкодавця [PERSON], на житловий будинок № 57 по вул. Гагаріна в с. Микільське, Волноваського району, Донецької області та на земельну ділянку площею 0,3255 гектарів згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ДН № 0777, виданого Микільською сільською радою, Волноваського району, Донецької області від 22.09.1998 року за № 197, але у відповідності до вимог статті 1299 ЦК України право власності на нерухоме майно не зареєстрував в органах, які здійснюють державну реєстрацію. Про те, що відповідач не зареєстрував на себе право власності у відповідності до вимог чинного законодавства на земельні ділянки площею 0,25 га цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд, кадастровий номер 1421584400:01:000:0493, та земельної ділянки площею 0,0755 га цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 1421584400:01:000:0494, вбачається з копії витягу з Державного земельного кадастру від 14.12.2015 року, згідно якого власником земельних ділянок значиться - [PERSON]. Згідно п. «Г» ст. 128 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними після 31.12.2001 року право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до ст.120 Земельного кодексу України 2001 року. На підставі ч.1 ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці обєкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідач позов визнав, що зазначив в заяві, що дає право суду визнати, що між сторонами була усна угода відносно купівлі продажу земельних ділянок. Оцінюючи наведені позивачем у відповідності зі ст. 57 ЦПК України докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивач та відповідач домовились щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу, але відповідач у відповідності до вимог ст. 1299 ЦК України не зареєстрував в органах державної реєстрації право власності на зазначені земельні ділянки, тому договір купівлі продажу нотаріально не було своєчасно посвідчено при таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання дійсним договору купівлі-продажу земельних ділянок та визнання за позивачем права власності на земельні ділянки підлягає задоволенню. На стягненні судових витрат позивач не наполягає. На підставі ст.ст. 11, 220, 328, 655, 656 ЦК України,

Outcome: approved