Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом, свої вимоги обґрунтовує тим, що вона працювала в Дрежавному підприємстві Міністерства внутрішніх справ України «Розвиток» на посаді комірника відділу матеріально-технічного забезпечення з 19.05.2014 року. 13.08.2015 року вона була звільнена з займаної посади за власним бажанням. За час роботи у відповідача постійно недотримувала в різних розмірах заробітну плату і станом на день звільнення борг відповідача по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі становив 9 884 грн. 48 коп.. В день звільнення не було виплачено всіх належних їй сум від відповідача. Просила стягнути з відповідача на її користь кошти в сумі 25 476, 48 грн., які складаються з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в сумі 9 884,48 грн., середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 5 707,52 грн., моральної шкоди в сумі 9 884, 48 грн. В ході розгляду справи позивачка подала заяву про збільшення розміру позовних вимог та просила стягнути середню заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 10 395,84 грн. та моральну шкоду в сумі 9 884,48 грн. В частині стягнення суми заборгованості по заробітній платі просила залишити позов без розгляду. Ухвалою суду від 10.02.2016 року позов [PERSON] в частині позовних вимог про стягнення з державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Розвиток» заробітної плати залишено без розгляду. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала з тих же підстав, просила позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, у задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди - просив відмовити. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред»явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Як встановлено в судовому засіданні позивачка наказом №46-К від 16.05.2014 року була прийнята на посаду комірника відділу матеріально-технічного забезпечення ПД «Розвиток».. Наказом №87-к від 13.08.2015 року [PERSON] звільнена за ст.38 КЗпП України з займаної посади за власним бажанням ( а.с. 15 - копія трудової книжки). Як пояснила позивачка та не заперечував представник відповідача у судовому засіданні в день звільнення позивачці було видано лише трудову книжку, однак всі суми, що належать їй від підприємства, виплачені не були. Згідно довідки від 10.02.2016 № б/н заборгованість по виплаті заробітної плати [PERSON] на дату звільнення 13.08.2015 року складала 9 884,48 грн. Вказана сума заборгованості в день звільнення виплачена не була і виплачувалась частинами: в 30.09.2015 року - 1085,81 грн., 11.11.2015 року - 1000 грн., 20.11.2015 року - 541,25 грн., 23.11.2015 року -1000 грн., 24.11.2015 року - 2256,15 грн. та 25.11.2015 року - 4001.47 грн.. Таким чином, заборгованість по заробітній платі [PERSON] була виплачена лише 25.11.2015 року. Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого органу належних звільненому працівнику сум у строки, передбачені КЗпП України, підприємство має виплатити працівнику його середній заробіток за весь час затримки до дня фактичного розрахунку. Розрахунок середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні здійснюється відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати». Як вбачається з довідки від 23.09.2015 року про заробітну плату (а.с. 22), заробітна плата позивачки за червень 2015 року складає 3 134,74 грн., за липень 2015 року - 36129, 86 грн.. Таким чином, заробітна плата за повних два місяці які передують даті звільнення, складає 6217,64 грн., а середньомісячна заробітна плата становить 3108,82 грн.. Червень 2015 року містив 21 робочий день, липень 2015 року - 23 робочих дні, що разом складає 44 робочих дня, а 1 місяць = 22 дні. Таким чином, середньоденна заробітна плата становить 141,31 грн. (3108,82 грн. : 22). Період затримки розрахунку при звільненні з 13.08.2015 року по 25.11.2015 року. Розрахунок середнього заробітку за час затримки ( відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці») становить 11 днів ( серпень) 2015 року х 141,31 грн. = 1 554,41 грн., 2 місяці (вересень, жовтень) х 3108,82 грн. = 6 217,64 грн., 17 днів ( листопад) х 141,31 грн. = 2 402,27 грн., а всього 10 174,32 грн.. Оскільки відповідачем не надано суду жодних доказів, які б спростовували його вину в затримці розрахунку при звільненні позивача, суд прийшов до висновку про необхідність стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 10 174 гривень 32 копійки. Крім того, [PERSON] зазначає, що їй завдана моральна шкода, яка виражається у моральних стражданнях, у втраті нормальних життєвих зв'язків, що вимагає додаткових зусиль для організації життя, у необхідності брати гроші в борг. Моральну шкоду позивачка оцінює у 9 884,48 гривень. Положеннями ст. 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню моральна шкоду в сумі 500 гривень, оскільки через невиплату зарплати позивач зазнав незручностей і змушений докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Таким чином, враховуючи викладене вище, суд вважає, що позов в судовому засіданні доведений частково, а тому підлягає задоволенню частково. Стягненню з відповідача підлягають також судові витрати, відповідно до ст.. 88 ЦПК України. На підставі викладеного, ст. ст. 115, 116, 117, 231, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial