Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-16 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання за нею права власності на будинок №7 розташований по вулиці Аптекарській в селищі Введенка Чугуївського району Харківської області в порядку набувальної давності. В позовній заяві вона вказала, що відповідно до свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 20.03.1975 року [PERSON], її прадіду, на праві власності належить будинку №7 розташована по вулиці Аптекарській,7 в селищі Введенка Чугуївського району Харківської області, в якому вона постійно проживає та зареєстрована в якості мешканки з 12.07.1999 року. В звязку з тим, що її прадід [PERSON] за рішенням Чугуївського райсуду Харківської області від 10.05.1960 року визнаний безвісно відсутнім і до наступного часу він не обявився, це рішення суду не скасоване, спадкоємців будь-якої черги немає і ніхто не претендує на цей будинок, а вона проживає в вищезазначеному будинку з липня 1999 року, фактично користується ним, сплачує поточні комунальні рахунки, здійснила його капітальний ремонт, тобто ставиться по відношенню до вищезазначеного нерухомого майна, як до свого особистого. Просить визнати за нею право власності на житловий будинок №7, що розташованої по вулиці Аптекарській селища Введенка Чугуївського району Харківської області в порядку спадкування за законом та в порядку набувальної давності Сторони в судове засідання не зявилися, надавши суду письмові заяви: позивачка про підтримку позовних вимог в повному обсязі та проханням розглянути справу без її участі; відповідач про визнання позовних вимог та проханням розглянути справу та ухвалити рішення за відсутності його представника. Вивчивши докази, дослідивши матеріали справи, суд надходить до наступного. Згідно до свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок виданого 20.03.1975 року виконкомом Введенської селищної ради Чугуївського району Харківської області [PERSON] належить житловий будинок №7 по вулиці Аптекарській селища Введенка Чугуївського району. Власник будинку приходиться позивачці рідним прадідом. Згідно рішення Чугуївського міського суду від 10.05.1960 року [PERSON] визнаний безвісно відсутнім і до наступного часу не обявився і це рішення суду не скасоване. В даний час будь-хто не претендує на вказаний будинок та не заявляє своє право власності ні в порядку набуття чи успадкування даного нерухомого майна. Позивачка постійно проживає в будинку, обробляє земельну ділянку, здійснила капітальний ремонт всього будинку за свої власні кошти, сплачує необхідні комунальні платежі протягом тривалого часу більш десяти років. Факт проживання позивачки з 1999 року за місцем реєстрації в будинку №7 розташованого по вулиці Аптекарській селища Введенка Чугуївського району Харківської області підтверджується довідками №786 від 19.05.2016 року та №2297 від 26.10.2016 року виконавчого комітету Введенської селищної ради Чугуївського району Харківської області та паспортом громадянки України. Статтєю 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Чинним цивільним законодавством набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за субєктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Відповідно до п.6 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 року №24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов'язаних з правом власності в силу набувальної давності, судам слід враховувати наступне: - право власності на нерухоме майно можна набувати за набувальною давністю лише після 1 січня 2011 року; - задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 334 ЦК можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння; - за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. За ч.2 ст.334 ЦК України, особа яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Позивачка проживала в будинку разом дідом [PERSON] на день його смерті 21.03.2001 року, який був спадкоємцем власника будинку, тобто вона правомірно володіє будинком з 1999 року і цей строк відповідає вимогам ч.2 ст.344 ЦК України. На підставі наведеного суд вважає, що позов підлягає задоволенню, як такий, що ґрунтується на законі та наданих доказах.

Outcome: approved