Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, свої вимоги мотивує тим, що вона проживає за адресою: [ADDRESS]. У період з 07.09.1993 року по квітень 2012 року за вказаною адресою разом з нею проживав відповідач. Відповідач вже тривалий час не проживає за вказаною адресою та переїхав до Російської Федерації, після чого жодних відомостей про себе не повідомляв, про місце перебування відповідача позивачці нічого невідомо. Оскільки, позивачка відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 13.07.1993 року є єдиним власником житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS], а відповідач з квітня 2012 року і по теперішній час не проживає з нею, хоча зареєстрований за вказаною адресою, його реєстрації не дозволяє позивачці розпоряджатись нею на власний розсуд та значно обмежує її законні права як власника. Крім того, відповідач не оплачує комунальних послуг та не бере участі в утриманні квартири. За таких обставин позивачка просить визнати відповідача втратившим право користування житлом за адресою: [ADDRESS]. У судове засідання позивач не з'явився. Від представника позивача [PERSON] надійшла заява згідно якої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, справу просить розглянути за його відсутності, не заперечує проти прийняття заочного рішення. Відповідач будучи повідомленим про час та місце розгляду справи до суду не з'явився та про причини неявки суд не сповістив. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши наявні докази у матеріалах справи вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 13.07.1993 року відповідно до договору купівлі-продажу позивачка є власницею житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.6,7) Відповідач є сином позивачки та у період з 07.09.1993 року народження і по квітень 2012 року проживав разом з нею. Як вбачається з довідки Державної прикордонної служби України від 27.03.2014 року щодо перетинання державного кордону України відповідачем, останній його перетнув на пункті пропуску Бачівськ 28.06.2012 року у напрямку «виїзд», інших відомостей щодо в'їзду відповідачем на територію України не значиться (а.с.56) Відповідно до положень ст.ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні В силу ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи, що позивач є власником житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , а відповідач без поважних причин понад один рік відсутній за місцем реєстрації, що підтверджується довідкою Державної прикордонної служби України від 27.03.2014 року, позов [PERSON] до [PERSON] про визнання втратившим право користування житлом, підлягає задоволенню.

Outcome: approved