Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що 10.11.2012 року вона придбала у відповідачів садибу, розташовану по вул. Козіївка, 35 в м. Лебедині Сумської області, яка складається з житлового будинку, надвірних будівель та земельної ділянки, про що вони склали розписку. При цьому сторони домовилися про наступне нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу до 31.12.2012 року. Однак, до цього часу договір між ними не укладений, оскільки відповідачі ухиляються від взятих на себе зобовязань. Тому [PERSON] просила визнати дійсним договір купівлі-продажу зазначеної садиби від 10.11.2012 року, який фактично відбувся між нею та відповідачами, й визнати за нею право власності на придбане нерухоме майно. В судове засідання особи, які брали участь у справі, не зявилися. Позивачка в наданій заяві свої вимоги підтримала та просила справу розглянути у її відсутності. Відповідачі в заявах, адресованих суду, вказали те, що проти задоволення позову не заперечують, справу також просять розглянути без їх участі. Беручи до уваги те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється в силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги повязані зі спорами про право власності на нерухоме майно, позовна заява обґрунтована і підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні було встановлено наступне. На підставі договору купівлі-продажу від 24.02.2006 року (а.с. 18) [PERSON] є власником ? частини домогосподарства по вул. Козіївка, 35 м. Лебедин Сумської області, а згідно свідоцтва про право на спадщину від 25.07.2007 року (а.с. 9) власником іншої ? частини даного майна є [PERSON] Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку (а.с. 12) у їх спільній частковій власності (по ? частині кожного) перебуває й земельна ділянка за вищевказаною адресою для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0626 га. 10.11.2012 року між позивачка придбала у відповідачів дану садибу, яка складається з деревяного житлового будинку під літ. «А», 1925 року побудови, загальною площею 71,0 кв.м., житловою 39,1 кв.м., надвірних будівель: сараю дощатого під літ. «В»; огорожі дощатої під літ. «№ 1-2» та земельної ділянки площею 0,0626 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. Даний договір між сторонами був оформлений у простій письмовій формі (а.с. 24-25). З передавального акту (а.с. 26) вбачається, що [PERSON] та [PERSON] 10.11.2012 року отримали від [PERSON] кошти за продане майно в сумі 35000 грн. по 17500 кожен, передали їй земельну ділянку та розташовані на ній житловий будинок й надвірні будівлі. Претензій один до одного покупець та продавці не мають. При укладанні зазначеного договору також сторони домовилися, що в подальшому посвідчать договір нотаріально в термін до 31.12.2012 року. Однак, відповідачі порушили взяті на себе зобовязання і до цього часу право власності [PERSON] не оформлене належним чином, незважаючи на те, що позивачка, будучи покупцем у даному договорі, виконала взяті на себе зобовязання в повному обсязі, що підтверджується письмовими доказами. Відповідно до вимог ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно зі ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Оскільки майнові права позивачки порушені, вони підлягають захисту в судовому порядку шляхом визнання за [PERSON] права власності на спірну садибу. Ухвалюючи рішення, суд також приймає до уваги й те, що вимоги позивачки не суперечать закону, а також не оспорюються і не заперечуються з боку відповідачів. Тому суд приходить до висновку про необхідність їх задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved