Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю, мотивуючи тим, що вона та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, в шлюбі народилися двоє дітей. 11.12.2017 року шлюб між ними розірвано, діти залишені на її вихованні. В період шлюбу за нею визнано право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться по [ADDRESS] , побудований її бабою у 1986 році, який набутий нею до шлюбу. Даний будинок вона має намір відчужити, однак відповідач вимагає кошти за надання згоди на відчуження,тому просить суд визнати вказаний будинок її особистою приватною власністю. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак, подала суду заяву, в якій вказала, що позов підтримує і просить справу розглядати у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоч належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, тому суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи та оцінивши письмові докази, суд встановив наступні обставини: Як вбачається із технічного паспорта житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] , будинок збудований у 1986 році, тобто до моменту укладення шлюбу із відповідачем. Даний будинок був збудований на підставі паспорта на забудову садиби у с.Гончарівка, виданого у 1986 році на ім`я баби позивачки - [PERSON] Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 01.05.2000 року до [INFO] . В шлюбі у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачкою та знаходяться на її вихованні. В період шлюбу, 24.01.2003 року позивачка [PERSON] набула у приватну власність житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться по [ADDRESS] , згідно рішення Гончарівської сільської ради від 24.01.2003 року. Відповідно до ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу. Судом встановлено, що житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] не є спільною сумісною власністю сторін по справі, оскільки не був побудований чи придбаний за спільні кошти, а є особистою приватною власністю позивачки, що засвідчується видачею правовстановлюючого документу на будинок. Відповідно до ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Таким чином суд приходить до висновку, що житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] є особистою приватною власністю позивачки, оскільки набутий нею до шлюбу, а тому позов слід задовольнити. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути 768,40 грн. судового збору.

Outcome: approved