Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що вона з відповідачем зареєстрували шлюб 15 жовтня 1999 року у міському відділі реєстрації актів громадського стану Чернівецького обласного управління юстиції. Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON], [INFO]. На підтвердження своїх доводів щодо позовних вимог позивачка вказує, що одруження з відповідачем виявилося невдалим та спільне життя не склалось з причин психологічної несумісності характерів та різних поглядів на подружнє життя. Стверджує, що припинила з відповідачем шлюбні відносини з серпня 2013 року, оскільки не знаходили спільної позиції для вирішення будь - яких сімейних питань. В сім'ї все частіше почали виникати непорозуміння. В обґрунтування своїх позовних вимог також вказує, що збереження сім'ї та примирення між ними неможливо і суперечить їх інтересам. Суперечки про місце проживання доньки і розподіл майна немає. За взаємною домовленістю донька буде проживати разом з позивачкою. На підставі вищевикладеного, просить суд шлюб між нею та відповідачем розірвати. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві. Стверджувала , що збереження сім'ї неможливе. В судовому засіданні відповідач вимоги , викладені в позовній заяві визнав в повному об'ємі. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки це не суперечить Закону, а також правам та інтересам сторін. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка надала суду докази на підтвердження своїх доводів щодо позовних вимог. Судом встановлено, що між сторонами було зареєстровано шлюб 15 жовтня 1999 року у міському відділі реєстрації актів громадського стану Чернівецького обласного управління юстиції, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. /а.с.5/. Від шлюбу у сторін є донька - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.6). Згідно ч.1 ст.24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України - шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 109 цього ж Кодексу передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. У статті 112 СК України зазначено, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Беручи до уваги вищевикладене, суд вважає, що збереження сім'ї неможливе, оскільки їхня сім'я розпалася остаточно, на даний час шлюб носить формальний характер. Дослідивши матеріали справи, враховуючи те, що збереження сім'ї між сторонами неможливе, та зокрема суперечить правам та інтересам позивача, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі наведеного та

Outcome: approved