Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою про визнання відповідача таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] оскільки він без поважних причин не проживає за вказаною адресою з лютого-березня 2016 року. В заяві вказала, що вона є власником житлового будинку [NUMBER] з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, розташованими по [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.10.1994р. [PERSON] є єдиним власником зазначеного будинку, в якому ніхто не мешкає, а відповідач, як член сім'ї померлого колишнього власника будинку, продовжує бути зареєстрованим у належному позивачці будинку. Тому, позивачка просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] В судове засідання позивачка [PERSON] надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримку позовних вимог, якою не заперечувала проти заочного розгляду справи у разі неявки відповідача. Відповідач [PERSON] повідомлявся про час і місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не з'явився, не сповістив суд про причини неявки. Враховуючи те, що у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, належним чином повідомлений відповідач в судове засідання не з'явився, заяву про розгляд справи у його відсутність не надав, поважні причини неявки суду не повідомив, зі згоди позивачки, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] з належними до нього будівлями подвір'я на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.10.1994р., зареєстрованого в реєстрі за № 1-3150, посвідченого державним нотаріусом Другої маріупольської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в Маріупольському бюро технічної інвентаризації 18.11.1994р., за реєстрованим № 24833 (а.с.5, 7). На час розгляду справи в будинку [ADDRESS] з 29.10.1985 року зареєстрований родич колишнього власника - відповідач [PERSON], 1954 року народження. (а.с. 14-16). Відповідач не проживає за вказаною адресою без поважних причин більше ніж один рік, а саме з березня 2016 року, що підтверджується довідкою-актом від 08.08.2017 року, складеним Головою КСН «Селище Моряків» (а.с. 13). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, оскільки відповідач не проживає у вказаному будинку понад один рік без поважних причин, іншої домовленості про збереження за ним права користування домоволодінням між ним та власником не було, суд вважає, що він втратив право користування даним жилим приміщенням. На підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України, ст.ст. 72, 156 ЖК України,

Outcome: approved