Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-02 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом , посилаючись на те, що 10.06.1995 року зареєструвала шлюб з відповідачем, в відділі РАЦС Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №767. Вказує, що від цього шлюбу у них є донька - [PERSON], [INFO]. На підтвердження своїх доводів щодо позовних вимог, позивачка вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося із-за різних поглядів на сімейні обов'язки, та не щирість у відносинах Додає, що за час перебування у шлюбі між ними постійно виникали непорозуміння і сварки та їхня сім'я на сьогоднішній день існує формально. Сімейні стосунки фактично припинили , спільне господарство ними не ведеться. Подальше спільне проживання і збереження шлюбу є неможливі та суперечить її інтересам. На підставі вищевикладеного, просить суд шлюб між нею та відповідачем розірвати та після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]». В судове засідання позивачка не з»явилася, хоча повідомлялася судом про час та місце розгляду справи. Від неї до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, вказує, що позовні вимоги підтримує та просить шлюб розірвати. В судове засідання відповідач не з'явився, від нього до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі. Стверджує, що позовні вимоги визнає та не заперечує проти розірвання шлюбу. Суд приймає до уваги визнання позову відповідачем, оскільки це не суперечить Закону, а також правам та інтересам сторін та відповідає вимогам ч. 4 ст. 174 ЦПК України, яка передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що можливо розглянути справу за відсутності сторін, оскільки у справі наявні достатні матеріали про їх права та взаємовідносини. Ч.2 ст. 197 ЦПК України передбачає, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі вищевказаних обставин, судове засідання проводилось без технічної фіксації. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка надала суду докази на підтвердження своїх доводів щодо позовних вимог. Судом встановлено, що 10.06.1995 року між сторонами зареєстровано шлюб в відділі РАЦС Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №767. (а.с.5). Згідно ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України - шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 109 цього ж Кодексу передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. У статті 112 СК України зазначено, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги щодо розірвання шлюбу між сторонами підлягають задоволенню, оскільки їхній шлюб носить формальний характер, вони перестали розуміти один одного, втратили почуття любові один до одного та подальше існування шлюбу суперечить інтересам сторін. Згідно ст. 113 Сімейного кодексу України -особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання цього шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи зазначені вище вимоги Закону, позивачку [PERSON] , після розірвання даного шлюбу слід іменувати прізвищем « [PERSON]». Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved