Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-19 00:00:00

Позивачка звернулася до Новоархангельського районного суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що між нею та відповідачем 22 листопада 2013 року в Торговицькій сільській раді Новоархангельського району Кіровоградської області був зареєстрований шлюб за актовим записом №40. Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] та неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння та різні погляди на спільне майбутнє, почалися негаразди, що унеможливлює подальше спільне проживання. Чоловік перестав її поважати як особистість, всі важливі рішення які стосуються сім`ї приймати самостійно не рахуючись з її думкою та скандалить в присутності дітей. Шлюбні відносини між ними припинені починаючи з грудня 2019 року. Спільного господарства не ведеться, подальше спільне проживання та збереження шлюбу не можливе. Позивачка просить розірвати зареєстрований шлюб з відповідачем. Позивачка в судове засідання не з`явилась, надіслала суду заяву про розгляд справи без її участі, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, на примирення не згодна. Відповідач в судове засідання не з`явився, надіслав суду відзив на позовну заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, заявлені вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному підготовчому судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав: Судом встановлено, що предметом спору в даній справі є правовідносини щодо розірвання шлюбу, які регулюються СК України. В судовому засіданні встановлено, що сторони уклали шлюб, 22 листопада 2013 року в Торговицькій сільській раді Новоархангельського району Кіровоградської області був зареєстрований шлюб за актовим записом №40(а.с. 10). Від спільного проживання сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] та неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серій [NUMBER] , [NUMBER] (а.с.11-12). Згідно довідки, виданої Новоархангельською селищною радою Новоархангельського району Кіровоградської області №1921 засвідчено, що до складу сім`ї позивачки входять: чоловік [PERSON] , донька [PERSON] , син [PERSON] (а.с.13). У відповідності ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Сім`я є природним і основним осередком суспільства і має право на захист з боку суспільства та держави. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Статтею 111 СК України на суд покладено обов`язок, щодо вжиття заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. У відповідності до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу так як встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, на примирення не погоджується, вони з відповідачем разом не проживають, то відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу, що на думку суду є неприпустимим. Враховуючи викладене та аналізуючи положення вищеперелічених норм, суд приходить до висновку, що сімейні відносини не можливо відновити, підстав для надання строку для примирення суд не вбачає. Розлучення відповідає дійсній волі жінки (позивача у справі) та чоловіка (відповідача у справі), після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті немайнові права, а тому з вказаних підстав шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд вирішує питання про повернення позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, а інші 50 відсотків судового збору, що сплачені позивачем при зверненні до суду підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. З огляду на викладене та враховуючи те, що відповідач визнав позов, слід повернути позивачці 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, інші 50 відсотків судового збору, стягнути з відповідача на користь позивача. Підстав для допущення до негайного виконання судового рішення немає. На підставі викладеного та

Outcome: approved