Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про поділ спільного майна подружжя, посилаючись на те, що 28 березня 1992 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, з моменту реєстрації якого позивачка мешкала із відповідачем [ADDRESS]. Однак, починаючи з січня 2013 року сторони стали мешкати окремо, внаслідок чого з того часу між сторонами були припинені шлюбні відносини. При цьому за час шлюбу нею та відповідачем за спільні кошти подружжя було придбано 12 серпня 1996 року 4-х кімнатна квартира [ADDRESS], на яку відповідачем були отримані документи, як на нежитлове приміщення. Згодом 9 жовтня 2009 року 1/2 частку вказаного майна було продано, тому залишилось на теперішній час лише 1/2 частка вказаного нежитлового приміщення. Також за час шлюбу сторонами було придбано нежитлове приміщення [ADDRESS], яке також було оформлено на відповідача 2 липня 2007 року. Крім цього 22 вересня 2006 року на відповідача за спільні кошти подружжя було придбано [ADDRESS] АР Крим. Оскільки відповідач добровільно провести поділ спільного майна подружжя відмовляється, позивачка змушена звернутись за захистом свого права до суду. Зазначала також, що незважаючи на те, що відповідачем нежитлове приміщення [ADDRESS] оформлено на нього, як на фізичну особу-підприємця, вказане нерухоме майно все одно є спільною сумісною власністю подружжя сторін. Враховуючи, що частка кожного з членів подружжя є рівною, то просила суд згідно до останньої редакції позовних вимог визнати спільною сумісною власністю подружжя 1/2 частки нежитлового приміщення [ADDRESS], нежитлове приміщення [ADDRESS], квартиру [ADDRESS]. На підставі переліченого просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частку [ADDRESS], на 1/4 частку нежитлового приміщення [ADDRESS], на 1/2 частку нежитлового приміщення [ADDRESS], залишивши тим самим за [PERSON] право власності на іншу половину вказаного нерухомого майна. За зустрічним позовом [PERSON] останній, не визнаючи заявлені вимоги [PERSON], просив суд визнати [ADDRESS] майном, що було придбано ним за власні кошти; визнати залишок кредитних зобов'язань станом на 17 січня 2013 року за договором споживчого кредиту в АТ «УкрСіббанк», в ПАТ «Дельта Банк», в ПАТ «Універсал Банк», в АТ «ОТП Банк», в ПАТ «Альфа Банк» спільним в рівних частках подружжя, зі стягненням на користь відповідача частки сплачених ним сум; а також просив суд визнати спільною для подружжя заборгованість перед ККП «Маріупольтепломережа» та ЖКП «Азовжитлокомплекс». Позивачка, [PERSON], у судовому засіданні підтримала змінені нею позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Додавала при цьому, що вона із відповідачем придбавала спірне нерухоме майно. Нежитлове приміщення по вул. Азовстальській спочатку сторонами бралось в оренду, бо займався відповідач підприємницькою діяльністю, а потім було придбано ними вказане майно вже у власність. Вказувала, що вона також приймала участь у здійсненні утримання вказаного приміщення, допомагаючи в підприємницькій діяльності відповідачу. Просила задовольнити позов повністю, відмовивши у задоволенні зустрічного позову відповідача. Представник позивачки, який діє на підставі договору, [PERSON], в судовому засіданні повністю підтримав доводи [PERSON], зазначивши, що вимоги позивачки ґрунтуються на законі та підтверджуються матеріалами справи. Вказував також, що відповідачем не було поведено, що [ADDRESS] була придбана за кошти від реалізації спадкового майна, не було доведено, що кредитні зобовязання [PERSON] стосуються нерухомого майна щодо якого виник спір між подружжям. Також недоречні посилання відповідача на існуючий борг позивачки з комунальних платежів, що не стосується предмету спору. Натомість вказував, що відповідач неодноразово визнавав право спільної сумісної власності на спірне майно. Таким чином вважав необхідним позовні вимоги [PERSON] задовольнити повністю. Відповідно до письмових пояснень відповідача, [PERSON], вбачається, що, не визнаючи вимоги [PERSON], він зазначив, що [ADDRESS] була придбана ним за власні кошти, отримані від реалізації спадщини відповідача після смерті його батька, [PERSON], шляхом укладення договору купівлі-продажу спадкового майна, надання розписки про отримання в рахунок авансу 8000 грн. та довіреністю на оформлення угоди купівлі-продажу. Таким чином вказує, що ним за рахунок коштів, отриманих від реалізації спадкового майна була придбана спірна квартира в м. Алушта, яка належить виключно йому. Також не погоджувався на визнання за позивачкою права власності на 1/2 частку нежитлового приміщення № [ADDRESS] та на 1/4 частку нежитлового приміщення [ADDRESS], посилаючись на те, що необхідно при цьому поділі майна врахувати боргові зобовязання подружжя, які фактично виконує відповідач. На підтвердження цих доводів посилався на низку кредитних договір, які укладались в інтересах подружжя сторін та на забезпечення їх спільної родини, що підтверджується тим, що позивачка за деякими договорами виступає поручителем. Також вказував, що після спільного проживання із [PERSON] по [ADDRESS] залишились борги з комунальних платежів, які вважає необхідним поділити порівну. Зазначав при цьому, що нежитлове приміщення [ADDRESS] придбавалось сторонами за кредитні кошти. Додавав, що [ADDRESS] була придбана також враховуючи кошти отримані відповідачем під розписку від його знайомого, з яким він розраховувався особисто. Відповідач натомість у судове засідання не з'явився втретє поспіль, будучи повідомленим про час та місце слухання справи належним чином, надавши суду заяву з проханням черговий раз слухання по справі відкласти. Суд при цьому зазначає, що в судові засідання, призначені по справі на 8 вересня 2014 року на 13-00 годин, на 13 жовтня 2014 року на 9-00 годин та на 10 листопада 2014 року на 9-00 год. [PERSON] до суду не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про що свідчать заява відповідача від 1 вересня 2014 року, розписка відповідача та довідка про доставлення «СМС-повідомлення» відповідачу на підставі відповідної заяви [PERSON] (т. 1, а. с. 71, 172, 174, 179). Суд зазначає також, що заяв від [PERSON], позивача за зустрічним позовом, про можливість розгляду справи у його відсутність до суду не надходило. Відповідно до ч. 3 ст. 169 ЦПК України в разі повторної неявки в судове засідання позивача, повідомленого належним чином, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду. За п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду у разі, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився у судове засідання, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. З урахуванням переліченого суд пересвідчився, що позивач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, однак не з'явились у судове засідання тричі поспіль, не надавши суду заяви про розгляд вказаної справи у його відсутності. Оскільки при повторній неявці позивача законодавець не передбачає визначення причин такої неявки, то на підставі переліченого суд дійшов того, що зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя підлягає залишенню без розгляду. Суд також зазначає, що за ч. 4 ст. 169 ЦПК України в разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, постановляючи заочне рішення. Згідно до ст. 224 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що [PERSON] не заперечувала проти ухвалення заочного рішення за її первісним позовом, то суд на підставі наведених норм та встановлених обставин вирішив ухвалити заочне рішення за наявними у справі доказами. Заслухавши пояснення учасників процесу, що з'явились, дослідивши надані докази по справі, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, виходячи з наступного обґрунтування. Згідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 60 СК майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Судом за матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 березня 1992 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, актовий запис № 522 від 28 березня 1992 року (т. 1, а. с. 8). Відповідно до договору купівлі-продажу від 22 вересня 2006 року вбачається, що [PERSON] придбав за 8000 грн. у власність [ADDRESS], що складається з однієї житлової кімнати (загальна площа - 29,8 кв. м., житлова площа - 17,8 кв. м.), який був посвідчений нотаріально, реєстр № 4846 від 22 вересня 2006 року, та зареєстрований 28 грудня 2006 року в БТІ м. Сімферополя (т. 1, а. с. 10; т. 2, а. с. 21). Відповідно до договору купівлі-продажу № 1037 від 31 травня 2007 року вбачається, що фізична особа-підприємець, [PERSON], придбав у власність нежитлове приміщення [ADDRESS], яке складається з кімнати 1-10 (загальна площа - 62,8 кв. м.), який був посвідчений нотаріально, реєстр № 3296 від 6 червня 2007 року, та зареєстрований в БТІ, що підтверджується також свідоцтвом про право власності на майно від 2 липня 2007 року (т. 1, а. с. 11-13, 14). Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Маріупольського БТІ від 25 березня 2008 року вбачається, що [PERSON] був власником в цілому приміщенням № [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 25 березня 2008 року (т. 1, а. с. 17). В той же час на підставі договору купівлі-продажу 1/2 частки нежитлового приміщення від 9 жовтня 2009 року [PERSON] було продано 1/2 частка нежитлового приміщення № [ADDRESS] (загальною площею 1/2 частки - 31,1 кв. м.), який був посвідчений нотаріально, реєстр № 795 від 9 жовтня 2009 року, внаслідок чого [PERSON] залишився власником 1/2 частки нежитлового приміщення № [ADDRESS] (загальною площею 1/2 частки - 31,1 кв. м.), що підтверджується записом нотаріуса від 9 жовтня 2009 року на зазначеному вище витязі Маріупольського БТІ (т. 1, а. с. 11-13, 14). Факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] до січня 2013 року не заперечувалось сторонами по справі, тому суд вважає встановленим той факт, що фактичні шлюбні відносини між ними тривали з моменту укладення шлюбу в 1992 році до січня 2013 року. Сторони також не спростували факт придбання спірного майна у період шлюбу між ними, що свідчить про те, що вказане нерухоме майно було оформлено на [PERSON] у період шлюбу із [PERSON] За п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Згідно до ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України (далі за текстом - СК) особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, по-перше, майно, набуте за час шлюбу, але в порядку спадкування, а, по-друге, майно, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали йому особисто. Відповідно до розписки від 22 вересня 2006 року вбачається, що [PERSON] отримав позику від [PERSON] в розмірі 8000 грн. в рахунок наступної угоди купівлі-продажу [ADDRESS] (т. 2, а. с. 22). У відповідності до ч. 2 ст. 65 СК при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Таким чином суд робить висновок, що гроші, отримані за розпискою [PERSON] в сумі 8000 грн. не можна вважати особистою власністю відповідача, виходячи з презумпції того, що він діяв при цьому за згодою іншого з подружжя. Факт отримання спадщини відповідачем після смерті [PERSON], що складається з 1/2 частки [ADDRESS], підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 24 вересня 2004 року, посвідченого нотаріусом, реєстр № 2-1274 (т. 2, а. с. 15). Згідно до договору купівлі-продажу від 28 листопада 2006 року, посвідченому нотаріусом реєстр № 2504, вбачається, що [PERSON] була продана належна йому 1/2 частка [ADDRESS] [PERSON] за 63125 грн. (т. 2, а. с. 25-26). Суд враховує, що спочатку відповідач придбав 22 вересня 2006 року [ADDRESS], а потім вже реалізував зазначене спадкове майно 28 листопада 2006 року. Натомість суд вказує, що за ст. 61 СК об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У такому випадку суд керується тим, що перелічені норми права припускають існування спільної сумісної власності подружжя, доки це не буде спростовано кимось із подружжя. Враховуючи, що [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу спадкового майна, то дохід від вказаної угоди також слід відносити до спільного майна подружжя, як дохід відповідача, за угодою укладеною в інтересах сім'ї. Відповідно до ст. 59 СК України той із подружжя, хто є власником майна, визначає режим володіння та користування ним з урахуванням інтересів сім'ї, насамперед дітей. При розпорядженні своїм майном дружина, чоловік зобов'язані враховувати інтереси дитини, інших членів сім'ї, які відповідно до закону мають право користування ним. Свідоцтво про народження, актовий запис № 487 від 27 червня 1994 року, здійснений Орджонікідзевським відділ реєстрації актів цивільного стану міста Маріуполя, підтверджує, що [PERSON] народилась [INFO], батьками якої вказані сторони по справі (т. 1, а. с. 9). Також доказом придбання спірної квартири в с. Малий маяк м. Алушта з урахуванням інтересів родини сторін в матеріалах справи маються медичні документи, що підтверджують алергічне захворювання (полліноз) доньки сторін, [PERSON], з рекомендацією лікарів проводити більше часу [PERSON] за межами міста на час цвітіння осінніх трав (т. 1, а. с. 88-99). При цьому суд зазначає, що відповідач у судовому засіданні по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів визнавав факт того, що [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя, що підтверджується копією журналу судового засідання по вказаній справі (т. 1, а. с. 137-139). Таким чином суд відхиляє посилання відповідача, що [ADDRESS] є приватною власністю відповідача, бо ним не було доведено ані того, що вказане майно ним було здобуте в порядку спадкування, ані того, що вказане майно було набуто ним за його особисті кошти. Відомості, що відповідач є фізичною особою-підприємцем підтверджуються свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної-особи підприємця, [PERSON], 23 травня 2001 року, а також свідоцтвом платника єдиного податку Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції від 31 травня 2012 року (т. 1, а. с. 15, 16). У судовому засіданні позивачка визнавала, що відповідач є фізичною особою-підприємцем, якому в свою чергу [PERSON] допомагала у здійснені ним підприємницької діяльності. За п. 29 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що відповідно до статей 57, 61 СК, ст. 52 ЦК майно приватного підприємства чи фізичної особи-підприємця не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а інший із подружжя має право тільки на частку одержаних доходів від цієї діяльності. Однак відповідно до рішення Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року № 17-рп/2012 по справі № 1-8/2012 щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України вбачається, що в аспекті конституційного звернення положення ч. 1 ст. 61 СК України треба розуміти так, що статутний капітал та майно приватного підприємства є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Так на думку Конституційного Суду України приватне підприємство, засноване одним із подружжя, є окремим об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, до якого входять усі види майна. Також суд зазначає, що відповідачем не було доведено факт придбання приміщення [ADDRESS] ним за рахунок коштів його, як фізичної особи-підприємця, що свідчить про придбання вказаного нерухомого майна за рахунок коштів подружжя сторін по справі. При цьому суд зауважує, що само по собі майно, придбане суб'єктом підприємницької діяльності, не може належати фізичній особі-підприємцю на праві приватної власності, бо треба враховувати також, за рахунок яких коштів було придбане вказане майно. На підставі переліченого суд встановив, що вказане нежитлове приміщення було придбане за спільні кошти подружжя, тому правовий режим такого майна має визначатись, як об'єкт права спільної сумісної власності подружжя сторін. Посилання [PERSON] на те, що нежитлове приміщення [ADDRESS] було придбане відповідачем у кредит, суд не приймає, оскільки підтверджень цьому не було добуто під час проведення розгляду справи. Суд при цьому зазначає, що за договором споживчого кредитування від 24 липня 2007 року [PERSON] отримав кредит в сумі 23700 швейцарських франків в АКІБ «УкрСіббанк» на споживчі потреби (п. 1.4 вказаного договору), а приміщення [ADDRESS] виступало лише забезпеченням виконання зобовязання позичальника за вказаним договором кредитування (предметом застави) (т. 2, а. с. 42-46). Судом при цьому не беруться до уваги посилання [PERSON] про наявність зобов'язань, що виникли з кредитних правовідносин, оскільки [PERSON] не ставить питання про проведення поділу спірного нерухомого в натурі, а лише порушує питання перед судом про визнання за нею права власності на нерухоме майно, що є об'єктом спільного сумісного майна подружжя. На підставі ст. 69 СК дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Таким чином вирішення позову [PERSON] можливе, незважаючи на перебування сторін в офіційному шлюбі. За ст. 70 СК у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно до п. 22 Постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК. На підставі ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Outcome: approved