Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про виселення. На підставу своїх вимог спирається на те, що з 14 листопада 1987 року в смт. Буки Маньківського району Черкаської області між позивачкою та відповідачем було укладено шлюб. 13.09.2005 року Маньківським районним судом Черкаської області було розірвано шлюб позивачки з відповідачем. Діти після розірвання шлюбу залишилися проживати з позивачкою та знаходилися на її утриманні, тому що позивачка відмовилася щоб відповідач сплачував аліменти на дітей. Після розірвання шлюбу відповідач захворів і йому потрібний був догляд. Позивачка знову з відповідачем спільно стали проживати в будинку, який позивачці дістався за заповітом від баби. На даний час відповідач вчиняє протиправні дії стосовно позивачки, вигонить з даного будинку. А позивачка, як спадкоємець немає можливості вільно користуватися належним її будинком, що і змусило позивачку звернутися з даною позовною заявою до суду. Позивачка в судовому засіданні підтримала позовні вимоги. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав. Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини: 14 листопада 1987 року в смт. Буки Маньківського району Черкаської області між позивачкою та відповідачем було укладено шлюб. 13.09.2005 року шлюб позивачки з відповідачем розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач захворів і йому потрібний був догляд. Позивачка знову з відповідачем спільно стали проживати в будинку, який позивачці дістався за заповітом від баби. На даний час відповідач зі слів позивачки вчиняє протиправні дії стосовно неї, вигонить з даного будинку. А позивачка, як спадкоємець немає можливості вільно користуватися належним її будинком. Відповідно до вимог ст.ст. 116, 157 Житлового кодексу України член сім'ї власника житлового будинку може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 ЖК України, а саме, якщо дана особа систематично руйнує чи псує жиле приміщення, або використовує його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття робить неможливим для інших проживання з ним в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними, виселення винного на вимогу власника будинку провадиться без надання іншого жилого приміщення. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). За таких обставин, виходячи з офіційного характеру заходів запобігання й громадського впливу, які мають передувати виселенню особи на підставі ст. ст. 157, 116 ЖК України без надання іншого жилого приміщення, і відповідно до правил ст. 58, 59 ЦПК України про допустимість засобів доказування факт застосування заходів запобігання судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, виконавчими комітетами, іншими уповноваженими органами, а заходів громадського впливу - органами самоорганізації населення (будинкові, вуличні, квартальні комітети), повинен підтверджуватися письмовими доказами. Посилання позивачки на неодноразові звернення в поліцію з приводу поведінки відповідача як на підставу виселення з жилого приміщення не знайшли свого підтвердження в ході судового засідання, оскільки з письмових доказів заходів попередження та громадського впливу з приводу систематичного порушення правил співжиття позивачкою надана лише довідка сільської ради, згідно якої здійснювалися сільською радою виїзди до позивачки з приводу вчинення насильницьких дій відносно неї відповідачем, але заходів реагування на це вжито ніяких не було, тобто винність відповідача у вчиненні насильницьких дій щодо позивачки не доведена. Згідно повідомлення т.в.о. начальника Маньківського ВП Уманського ВП в Черкаській області [PERSON] від 19.09.2016 року № 3205/52/01-2016 року, 12.09.2016 року надійшло звернення гр. [PERSON], з приводу неправомірних дій [PERSON], до Маньківського відділення поліції Уманського відділу поліції ГУНП в Черкаській області. В ході розгляду даного звернення гр. [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Тобто до правоохоронних органів позивачка зверталася один раз з приводу сімейної сварки. Також ст. 156 ЖК України передбачено, що припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє колишнього члена сім'ї права користування займаним приміщенням. В судовому засіданні встановлено, що позивач не являється власником будинковолодіння з якого вона просить виселити відповідача, на неї складено заповіт, але право власності на даний будинок позивачка не набула, що і підтвердила в судовому засіданні сама позивачка. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказування не може грунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 47 Конституції України гарантується, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Оцінюючи докази по даній справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні не доведено, що відносно відповідача за систематичне порушення правил співжиття застосовувалися заходи запобігання і громадського впливу, які виявилися безрезультатними, відповідно немає законних підстав для примусового виселення відповідача в судовому порядку з жилого приміщення, яке знаходиться за адресою вул. Шкільна, 14, смт. Буки, Маньківського району Черкаської області, без надання іншого житлового приміщення, заявлені позовні вимоги є безпідставними, а тому в задоволенні заявленого позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed