Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-17 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельним сервітутом. Свої вимоги вона мотивувала тим, що вона є власником житлового будинку по [ADDRESS] та земельних ділянок площею 0,0536 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1294 га і 0,3149 га для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується відповідними свідоцтвами про право власності на зазначені земельні ділянки. По сусідству з нею по [ADDRESS] розташовані належні відповідачці житловий будинок та земельні ділянки площею 0,2500 га для обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд; площею 0,1195 га і 0,1130 га для ведення особистого селянського господарства. Земельні ділянки позивачки, які вона використовує для особистого селянського господарства (вирощування городини та сінокосу), а саме ділянки площею 0,1294 га та 0,3149 га знаходиться поза ділянкою площею 0,25 га, яка належить відповідачці. У зв'язку з тим, що до належної позивачці вказаної земельної ділянки вона не має вільного самостійного проходу, вона протягом багатьох років для проходу та проїзду до неї користувалась стежкою, яка проходила через земельну ділянку сусідів по [ADDRESS]. В 2012 році відповідачка [PERSON] придбала будинок з земельною ділянкою по якій проходила вищезазначена стежка загального користування, обгородила ділянку парканом (металевою сіткою), таким чином цим парканом закрила стежку, позбавивши позивачку можливості користуватись її земельною ділянкою площею 0,1294 га та 0,3149 га. Намагання позивачки у мирний спосіб врегулювати цей спір мирним шляхом не привели до позитивних рішень, тому вона була змушена звернутись до суду з приводу встановлення сервітуту. Заочним рішенням Жмеринського міськрайонного суд Віницької області від 06.02.2014 року позивачці було встановлено постійний земельний сервітут площею 78 кв.м. та конфігурації і в розмірах визначених згідно варіанту 1, додатку №2 висновку експерта №35 від 10.12.2013 року на право проходу та проїзду транспортними засобами, які необхідні для обробки та користування земельної ділянки, до земельної ділянки площею 0,1294 га, що належить їй на праві приватної власності за адресою: [ADDRESS], через частину земельної ділянки [PERSON], що належить їй на праві приватної власності, загальною площі 0,2500 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Цим же рішенням стягнуто на користь позивачки з відповідачки 4314,70 грн. судових витрат. Рішення вступило в законну силу. На підставі вказаного судового рішення виготовлена технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) в зоні дії обмеження ( земельного сервітут) на право проходу, проїзду через частину земельної ділянки на її користь. Не дивлячись на визначення меж земельного сервітуту відповідачка в добровільному порядку відмовилась знести паркан (метелеву сітку) в ділянці земельного сервітуту та розпочала на території сервітуту будівництво теплиці (забила та замурувала стовпчики, натягнула дах парника). Вважає дії відповідачки такими, що порушують її права не тільки як власника земельної ділянки, але і користувача земельним сервітутом. Позивачка просила зобов'язати відповідачку не вчинити перешкоди у користуванні встановленим сервітутом та земельною ділянкою площею 0,1294 га та 0,3149 га її обробки та користування, яка належить позивачці на праві приватної власності за адресою [ADDRESS]; зобов'язати відповідачку демонтувати наявний паркан, що обмежує позивачці доступ до сервітуту таземельної ділянки площею 0,1294 га та 0,3149 га за адресою [ADDRESS]; зобов'язати відповідачку демонтувати теплицю, що знаходиться на території земельного сервітуту плозею 78 кв.м лінейними розмірами: довжиною 22,46 м, шириною 3,89 м, судові витрати покласти на відповідача. Представник позивачки [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги, просила справу розглянути у її відсутність, про що надала відповідну заяву. Відповідачка [PERSON], яка належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи в судове засідання двічі не з'явилася. Заперечень до суду не надала. Заяви про розгляд справи у її відсутність не надходило. Відповідно до вимог ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані в ній докази суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності від 04.07.2013 року виданого реєстраційною службою Жмеринського міськрайонного управління юстиції Вінницької області позивачка [PERSON] являється власником земельної ділянки площею 0,1294 га, яка розташована за адресою [ADDRESS]. Як вбачається з кадастрового плану цієї земельної ділянки, вона межує (від В до А) з земельною ділянкою, яка належить відповідачці [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №047131 виданого на підставі рішення Леляцької сільської ради 7 сесії 6 скликання від 16.11.2011 року, (від А до Б) землі сільської ради, ( від Б до В) землі [PERSON] Ч.1 ст.401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлений щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені інших способом. Крім цього, визначення змісту та види права земельного сервітуту і порядок його встановлення закріплено в статтях 98, 99, 100 ЗК України. Право земельного сервітуту, відповідно до вимог ст.98 ЗУ України, це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою. Згідно з положеннями актів цивільного законодавства, метою сервітуту є задоволення потреб власника, а умовою для його встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в будь-який інший спосіб. За правилами ч.1 ст.404 ЦК України, право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередач, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Варто зазначити, що дана правова норма не містить вичерпного переліку видів земельного сервітуту, більш детально, однак не вичерпно узгоджується і доповнюється положеннями ст. 99 ЗК України. Як роз'яснив ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ в п.5 Інформаційного листа від 28.01.2013р. «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності ті інших речових прав», при розгляді спорів щодо встановлення земельного сервітуту суд має встановити, чи можливе нормальне господарське використання земельної ділянки, яка належить позивачеві, без обтяження сервітутом. При поданні позовної заяви і в процесі розгляду спору істотне значення має доведеність обставин необхідності встановлення сервітуту, а також того, що єдино можливим способом задоволення потреб позивача на використання власної земельної ділянки є саме встановлення сервітуту. Згідно п. 22-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16.04.2004 року (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду від 19.03.2010 року) передбачено, що встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб. Згідно висновку судової будівельно - технічної експертизи №35 від 10.12.2013 року Подільського центру судових експертиз по першому питанню варіанту 1, додатку №2 площа земельної ділянки, яка пропонується для встановлення земельного сервітуту на право проходу та проїзду транспортним засобом до земельної ділянки площею 0,1294 га, яка розташована за адресою [ADDRESS], через земельну ділянку загальною площею 0,2500 га за адресою [ADDRESS] становить 78,0 кв.м.; по другому питанню враховуючи характеристики земельної ділянки площею 0,1294 га, кадастровий номер 0521083600:01:002:0466, а саме місце розташування земельної ділянки, адресу, цільове призначення «для ведення особистого селянського господарства», наявність в'їздів - виїздів на земельну ділянку, задоволення потреб власника земельної ділянки для ефективного її використання інших можливостей проходу та заїзду на земельну ділянку, яка належить [PERSON] не існує. Згідно заочного рішення Жмеринського міськрайонного суд Віницької області від 06.02.2014 року позивачці було встановлено постійний земельний сервітут площею 78 кв.м. та конфігурації і в розмірах визначених згідно варіанту 1, додатку №2 висновку експерта №35 від 10.12.2013 року на право проходу та проїзду транспортними засобами, які необхідні для обробки та користування земельної ділянки, до земельної ділянки площею 0,1294 га, що належить їй на праві приватної власності за адресою: [ADDRESS], через частину земельної ділянки [PERSON], що належить їй на праві приватної власності, загальною площі 0,2500 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи зазначене, суд вважає, що позов обґрунтований, стверджений доказами, які не суперечать один одному та підлягає задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved