Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-27 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом, згідно якого зазначила, що на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Шурпіновим В.І. 16 лютого 2018 року, належить 1\\2 частина квартири [ADDRESS] . З Договору Дарування вбачається, що [PERSON] подарувала їй 1\\2 частку квартири [ADDRESS] . [PERSON] належить 1\\2 частка квартири [ADDRESS] на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінськогоміського нотаріального округу Київської області Стрельцовою І.М. 29 серпня 2001 року. Квартира [ADDRESS] складається з двох житлових кімнат. Загальна площа квартири 42,4 кв.м., житлова площа - 25,5 кв.м. В квартирі [ADDRESS] зареєстровані наступні особи: - відповідач [PERSON] , [INFO] ; - відповідач [PERSON] , [INFO] ; - третя особа у справі [PERSON] , [INFO] . [PERSON] в квартирі не проживає з 2003 року, не бере участі у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті комунальних платежів. [PERSON] , [INFO] , син відповідачки [PERSON] , не проживає в квартирі з 2005 року. [PERSON] не проживає в квартирі з 2005 року. Вона проживає за адресою: [ADDRESS] . З Актів депутата від 07.02.2018 року, від 04.04.2018 року вбачається, що в квартирі взагалі ніхто не проживає з 2005 року. З 2010 року в квартирі навіть відсутні батареї. Набувши права власності на вказану частину квартири позивачка постійно сплачує комунальні послуги. Викладені обставини підтверджуються квитанціями про оплату послуг КП «Ірпіньводоканал», квитанцією ПАТ «Нова лінія». Оскільки відповідачка [PERSON] 16 лютого 2018 року подарувала позивачці 1\\2 частину квартири [ADDRESS] , її право власності припинилося, вона не є власником квартири, а тому втратила право користування житлом. Відповідач [PERSON] втратив право користування житлом, оскільки його право користування житлом є похідним від права на користування житлом колишнього власника (його матері). Позивачка просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користуватися житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позивачка в судове засідання не з`явилась, її представник [PERSON] подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала, проти заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чиномсудовими повістками та оголошенням на сайті Ірпінського міського суду Київської області відповідно до вимог ст. 128, 130 ЦПК України, заяву про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи за його відсутності до суду не подав, також не подав до суду відзив на позовну заяву, у зв`язку з чим суд відповідно до ст. 280 ЦПК України проголосив по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідач [PERSON] направила до суду заяву про розгляд справи у її від сутність, позов підтримала, просила задовольнити. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В судовому засіданні встановлено, що на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Шурпіновим В.І. 16 лютого 2018 року, позивачці належить 1\\2 частина квартири [ADDRESS] (а.с. № 6-11). З Договору Дарування вбачається, що [PERSON] подарувала їй (позивачці) 1\\2 частку квартири [ADDRESS] . [PERSON] належить 1\\2 частка квартири [ADDRESS] на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінськогоміського нотаріального округу Київської області Стрельцовою І.М. 29 серпня 2001 року (а.с. № 12-15). Квартира [ADDRESS] складається з двох житлових кімнат. Загальна площа квартири 42,4 кв.м., житлова площа - 25,5 кв.м. В квартирі [ADDRESS] зареєстровані наступні особи: - відповідач [PERSON] , [INFO] ; - відповідач [PERSON] , [INFO] ; - третя особа у справі [PERSON] , [INFO] (а.с. № 19). [PERSON] в квартирі не проживає з 2003 року, не бере участі у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті комунальних платежів. [PERSON] , [INFO] , син відповідачки [PERSON] , не проживає в квартирі з 2005 року. [PERSON] не проживає в квартирі з 2005 року. Вона проживає за адресою: [ADDRESS] . З Актів депутата від 07.02.2018 року, від 04.04.2018 року вбачається, що в квартирі взагалі ніхто не проживає з 2005 року. З 2010 року в квартирі навіть відсутні батареї (а.с. № 18, 19). Набувши права власності на вказану частину квартири позивачка постійно сплачує комунальні послуги. Викладені обставини підтверджуються квитанціями про оплату послуг КП «Ірпіньводоканал», квитанцією ПАТ «Нова лінія». Оскільки відповідачка [PERSON] 16 лютого 2018 року подарувала позивачці 1\\2 частину квартири [ADDRESS] , її право власності припинилося, вона не є власником квартири, а тому втратила право користування житлом. Відповідач [PERSON] втратив право користування житлом, оскільки його право користування житлом є похідним від права на користування житлом колишнього власника (його матері). Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця постійного проживання здійснюється на підставі заяви особи, або судового рішення, яке набрало законної сили. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2 підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України). Статті 61-70 ЖК України передбачають і встановлюють порядок користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду. Поряд з цим нормами глави 59 ЦК України встановлюється порядок користування житлом за договором найму (оренди). Особливим інститутом житлового права є збереження житла за тимчасово відсутніми. Порядок збереження житла за тимчасово відсутніми членами сім`ї наймача житла державного, комунального житлового фонду визначено ст. 71 ЖК України, а їхні права та обов`язки - ст. 78 ЖК України, які встановлюють випадки збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадинами. У той же час, умови збереження житла за цивільним законодавством визначаються строками встановленими за згодою сторін, абсолютне право власності на житло не обмежується ні строками, ні територією. Відповідно до ст. 71 ЖК України, за тимчасової відсутності наймача або членів сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк, за заявою відсутнього, може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Тимчасова відсутність особи може биту безперервною, але не повинна перевищувати шести місяців. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.» Відповідно до абз. 2 п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом заняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жили приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення право власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичною особою померлою. У судовому засіданні встановлено, що з 2005 року відповідачі у квартирі не проживають, витрат по її утриманню не несуть, їх особистих речей у квартирі немає. Враховуючи викладені обставини справи, суд вважає позов обґрунтованим, доведеним та таким, що підлягає до задоволення, у зв`язку з чим суд задовольняє позовні вимоги у повному обсязі. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ст. 247 ч. 2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. На підставі ст.ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved