Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-13 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом про визнання за нею права особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS], посилаючись на наступні обставини. В період з 23 серпня 1997 року по 25 вересня 2003 року вона перебувала у шлюбі з [PERSON], проте фактично вони разом проживали у цивільному шлюбі з 1996 року та 11.02.1997 року придбали квартиру [ADDRESS], яка була оформлена на [PERSON], але придбана за її особисті кошти. В подальшому, 25.12.2002 року шляхом обміну вищевказаної квартири з доплатою була придбана квартира [ADDRESS], при цьому доплату вона вносила зі своїх особистих коштів. Таким чином, незважаючи на те, що спірна квартира придбана в період шлюбу, вона є її особистою приватною власністю, в зв’язку з чим просить визнати за нею право власності на вказану квартиру. Позивачка надала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити у повному обсязі. Додатково зазначила, що після розлучення питання розділу майна подружжя не вирішувалося, а вона разом із дітьми залишилася проживати у спірній квартирі, на яку відповідач не претендує. Відповідач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Третя особа надала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність та на розсуд суду. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм відносини. [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 23 серпня 1997 року по 25 вересня 2003 року. Згідно з договором обміну від 25 грудня 2002 року, посвідченим приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] за №9932, [PERSON], який є власником квартири [ADDRESS], на підставі Біржового контракту №ИР-57 Азовської Універсальної Біржі від 11.02.1997 року, право власності зареєстровано в Маріупольському міському бюро технічної інвентаризації 11.02.1997 року в реєстраційній книзі за номером №38328, обміняв зазначену квартиру на квартиру [ADDRESS] з доплатою у розмірі 21600 гривень. Згідно з реєстраційним посвідченням МКП «Маріупольське БТІ» від 27.12.2002р. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. 25 вересня 2003 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис №508 від 25.09.2003р. зареєстрований Жовтневим ВРАЦС Маріупольського МУЮ у Донецькій області. Відповідно до вимог ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов’язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних або юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 57 Сімейного кодексу України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка, є: майно набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування; майно набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Пунктами 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з’ясувати джерело і час його придбання. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте за час шлюбу на підставі договору дарування, або за кошти, які належали одному з подружжя особисто. Вирішуючи справу суд враховує, що сторонами не заперечувалося, що квартира [ADDRESS] була придбана подружжям [PERSON] за особисті кошти [PERSON], а в подальшому обміняна на квартиру [ADDRESS], з доплатою особистих коштів [PERSON] у розмірі 21600 гривень. Докази, які б спростовували зазначене, суду не надані. На підставі викладеного, з урахуванням визнання позову відповідачем [PERSON], суд приходить до висновку, що позовна вимога про визнання спірної квартири особистою приватною власністю [PERSON] лени Марківни підлягає задоволенню. З урахуванням думки позивачки, суд не стягує з відповідача сплачений судовий збір у сумі 2594 гривні. На підставі Цивільного кодексу України, Сімейного кодексу України,

Outcome: approved