Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом до відповідачки про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалась на те, що між нею та [PERSON] був укладений 29 грудня 2005 року договір довічного утримання, за яким позивачка передала [PERSON] належну їй квартиру [ADDRESS], за що відповідачка зобовязалась довічно утримувати [PERSON] шляхом щомісячних витрат в сумі 300 грн. на ці цілі. При цьому відповідачка зобовязалась забезпечити позивачку житлом, щоденним трьохразовим харчуванням, наданням побутових послуг, послуг перукаря, забезпеченням її відповідними лікарськими засобами. Позивачка виконала узяті на себе зобовязання, однак відповідачка не приступила до виконання своїх зобовязань, які не виконує протягом 10 років, порушивши умови укладеного договору. Позивачка внаслідок незаконних дій [PERSON] змушена мешкати у аварійному будинку, без засобів до існування. В цей же час у [ADDRESS] син відповідачки. Додавала, що у серпні 2015 року позивачці стало зле, внаслідок захворювання на діабет, тому їй була необхідна матеріальна допомога та догляд, однак [PERSON] відмовилась надати їй таку допомогу. В подальшому відповідачка також відмовилась надавати їй допомогу лікарськими засобами, не виконуючи умов договору довічного утримання. На підставі переліченого просила суд розірвати договір довічного утримання, укладений між нею та відповідачкою 29 грудня 2005 року, а також просила суд визнати за нею право власності на [ADDRESS]. В судовому засіданні [PERSON] повністю підтримала заявлені нею вимоги, на задоволенні поданого позову наполягала, надавши суду пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Представник позивачки, який діє на підставі договору, [PERSON], в судовому засіданні підтримавши доводи [PERSON], додавав, що позивачка не зверталась до суду раніше, бо відповідачка приходиться їй племінницею та вона сподівалась на вирішення даного спору мирним шляхом, однак внаслідок повного нехтування [PERSON] своїх зобовязань по відношенню до [PERSON], позивачка змушена була просити суд відновити її порушені права, оскільки їй у теперішній час ніде мешкати, бо будинок, де вона до цього часу жила (вулиця Азовстальська 105 в м. Маріуполі) перебуває у аварійному стані. На підставі переліченого просив суд повністю задовольнити заявлений [PERSON] позов. Відповідачка, [PERSON], у судове засідання не з'явилась повторно, будучи повідомленою про час та місце слухання справи належним чином, не надавши суду заяву з проханням вирішити спір за її відсутністю. Приватний нотаріус [PERSON] в судове засідання не зявилась, надавши суду заяву з проханням вирішити справу у її відсутність. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України в разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, постановлячи заочне рішення. Тому зі згоди позивача суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши учасників процесу, які зявились, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 744 Цивільного кодексу України (далі за текстом рішення - ЦК) за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно із ч. 1 ст. 749 ЦК у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. За ч. 1 ст. 750 ЦК набувач може бути зобов'язаний забезпечити відчужувача або третю особу житлом у будинку (квартирі), який йому переданий за договором довічного утримання (догляду). В цьому разі в договорі має бути конкретно визначена та частина помешкання, в якій відчужувач має право проживати. На підставі ч. 1 ст. 751 ЦК матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Така оцінка підлягає індексації у порядку, встановленому законом. Відповідно до договору довічного утримання від 29 грудня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], реєстр № 8779, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] уклали угоду, за якою [PERSON] передала у власність [PERSON] належну їй на праві власності [ADDRESS] згідно свідоцтва про право власності на житло від 29 серпня 2005 року, що також підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 23 грудня 2005 року. В свою чергу відповідачка зобовязалась забезпечити позивачку довічним утриманням та доглядом. Сторони угоди визначили, що матеріальне забезпечення з утримання [PERSON] оцінюється в 300 грн. на місяць, а утримання визначається у вигляді забезпечення [PERSON] житлом шляхом збереження безоплатного довічного проживання позиваки у [ADDRESS], забезпечення позивачки трьохразовим калорійним харчуванням на суму 260 грн. щомісяця, пранням її білизни один раз на 14 днів, наданням послуг перукаря 1 раз на місяць, ремонт побутової техніки, забезпечення належними лікувальними засобами. При цьому позивачка має право вимагати розірвання договору в разі невиконання або неналежного виконання умов договору відповідачкою (а. с. 4, 5, 32, 33). Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно Маріупольського БТІ від 6 лютого 2006 року вбачається, що [PERSON] є власником [ADDRESS] на підставі договору довічного утримання від 29 грудня 2005 року (а. с. 6). Суд при цьому зазначає, що на підставі інформації з Жовтневого РВ в м Маріуполі ГУ ДМС України в Донецькій області та Іллічівського РВ в м. Маріуполі ГУ ДМС України в Донецькій області вбачається, що [PERSON] була знята 5 травня 2009 року з реєстрації [ADDRESS] та є зареєстрованою тепер по вул. Забайкальній 73 в м. Маріуполі. При цьому за даними Іллічівського РВ в м. Маріуполі вбачається також, що відповідачка змінила прізвище на «Васільєва» (а. с. 14, 28). Суд зауважує, що за п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. При цьому на підставі ч. 1 ст. 756 ЦК в разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У такому випадку витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню. Допитана свідок [PERSON] в судовому засіданні вказувала, що вона мешкала у [PERSON] біля двох з половиною років, починаючи з 2006 року, по вул. Азовстальській 105, знімаючи у позивачки там кімнату. Зазначала, що протягом цього часу [PERSON] мешкала у буд. 105 по вул. Азовстальській разом із нею. Вказувала, що вона за весь цей час лише двічі бачила відповідачку, яка не надавала жодної допомоги [PERSON] з тих пір й досі, оскільки свідок підтримує до тепер дружні стосунки із позивачкою, до якої часто навідується. Додавала, що будинок 105 по вулиці Азовстальській в м. Маріуполі перебуває у аварійному стані, а позивачка самостійно не має змоги його лагодити, бо у [PERSON] не має коштів на це. Підтвердила у суді, що відповідачка не приносила їжу позивачці, не прала її одежу, не відводила до перукаря, не придбавала їй ліки та не надавала матеріальної або іншої допомоги. Свідок [PERSON] вказував, що він у теперішній час мешкає по вул. Азовстальській 105 в м. Маріуполі протягом останніх трьох років разом із [PERSON], в якої в цьому будинку винаймає кімнату. Стверджував, що за цей час він лише одного разу бачив відповідачку на похованні рідної особи [PERSON], а за весь цей час відповідачка не надавала жодної допомоги [PERSON], бо не придбавала ліки їй, не придбавала їжу та не давала грошей останній. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердив пояснення свідка [PERSON], вказуючи, що він є родичем [PERSON], до якого часто навідується по вул. Азовстальській 105 в м. Маріуполі, де той мешкає разом із [PERSON] При цьому зазначав, що жодного разу не бачив відповідачки або іншого родича позивачки у цьому будинку. Також додав, що йому невідомо про надання допомоги позивачці з боку рідних [PERSON] На підставі перелічених нормативно-правових актів та досліджених доказів, суд встановив, що відповідачка [PERSON] не виконувала своїх обов'язків за договором довічного утримання від 29 грудня 2005 року, оскільки фактично не забезпечила [PERSON] довічним утриманням та доглядом, що виразилось у тому, що відповідачка матеріально не забезпечувала позивачку у визначених угодою від 29 грудня 2005 рок розмірах, не забезпечила [PERSON] безоплатним проживанням у [INFO], не забезпечила позивачку щоденним харчуванням, щомісячним пранням та наданням послуг перукаря, ремонтом побутової техніки, а також не забезпечила [PERSON] необхідними ліками. Крім цього суд зазначає, що при вирішенні заявлених вимог [PERSON] судом не береться до уваги наявність або відсутність у діях відповідачки вини [PERSON], бо цього не вимагає закон для розірвання договору довічного утримання за заявою відчужувача, враховуючи, що судом було встановлено невиконання умов такого договору з боку набувача. Таким чином встановлені обставини справи свідчать про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] шляхом розірвання договору довічного утримання, укладеного між сторонами 29 грудня 2005 року. Крім цього суд вважає обґрунтованими вимоги [PERSON] щодо визнання за нею права власності на [ADDRESS], внаслідок чого в цій частині вимоги позивачки також підлягають задоволенню на підставі ч. 1 ст. 756 ЦК. Згідно із ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в сумі 487,20 грн., сплачений [PERSON] при поданні до суду вказаного позову. При цьому суд відмічає, що оскільки [PERSON] не було сплачено суду судовий збір щодо її вимог про визнання за нею права власності на нерухоме майно, то внаслідок задоволення її позову судом з [PERSON] також підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 487,20 грн. З матеріалів справи вбачається крім іншого, що [PERSON] було понесено витрати на правову допомогу, що підтверджується квитанцією адвоката [PERSON] про складання позивачці в рамках такої допомоги позовної заяви, що підтверджується умовами укладеного між [PERSON] та [PERSON] договору. Вказані послуги адвоката були оцінено в сумі 600 грн. (а. с. 7, 22). Згідно із ч. 1 ст. 84 ЦПК України витратами на правову допомогу є витрати, повязанні з оплатою правової допомоги адвоката або іншого спеціаліста в галузі права, які надають послуги в порядку, встановленому законом. За ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Оскільки розмір мінімальної заробітної плати на момент розгляду справи відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» складає 1378 грн., то розмір компенсації витрат на правову допомогу у вказаній справі не може перевищувати 551,20 грн. за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. При цьому на підставі п. п. 47, 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу, а витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Таким чином суд вважає доведеним, що витрати на правову допомогу [PERSON] в сумі 600 грн. необхідно стягнути з відповідачки.

Outcome: approved