Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-03 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом мотивуючи його тим, що [INFO] померла [PERSON] , згідно заповіту все своє майно вона передала у спадок позивачці, однак до складу спадкового майна, згідно свідоцтва про право на спадщину, не увійшла земельна ділянка, яка належала [PERSON] , так як остання згідно Рішення Сумської обласної ради 23-го скликання 17-ї сесії від 21.12.2000 р. отримала право на земельну ділянку площею до 2 га для особистих підсобних господарств, яка розташована на території Яструбинської сільської ради, Сумського району, Сумської області. Проте проект землеустрою був затверджений 11.04.2008 року, тобто вже після смерті спадкодавця, тому вона не мала можливості здійснити державну реєстрацію права власності на зазначену земельну ділянку, в зв`язку з цим на даний час позивачка вимушена звертатися до суду для захисту своїх прав. В судове засідання позивач та його представник не з`явились, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи в їх відсутність, просить позовні вимоги задовільнити Представник відповідача в судове засідання не з`явився, від сільського голови надійшла заява про розгляд справи без їх участи, проти задоволення позову не заперечують. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню і по справі можливо постановити рішення при попередньому розгляді справи, виходячи із слідуючого. Відповідно до ч 4 ст. 200 ЦПК України в підготовчому судовому засіданні у разі визнання позову суд ухвалює рішення в порядку ч. 4 ст. 206 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньо досліджених наявні у справі докази вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 4). За життя [PERSON] склала заповіт, який 09 червня 2003 року був посвідчений секретарем Яструбинської сільської ради Сумського району Сумської області, відповідно до якого все своє майно вона заповідала позивачці. (а.с. 4). Як вбачається з копії спадкової справи №02/14 позивачка, [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, в якому зазначений житловий будинок, [ADDRESS] . Згідно постанови державного нотаріуса Сумської райдержнотконтори від 30.07.2019 р. №1556/02-31, позивачці було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку за заповітом, оскільки [PERSON] не надала оригіналу державного акту на право власності на земельну ділянку, який би підтвердив би право власності спадкодавиці [PERSON] на зазначену вище земельну ділянку (а.с.19-28). Відповідно до рішення Сумської обласної ради двадцять третє скликання сімнадцятої сесії від 21.12.2000 р. «Про погодження збільшення розмірів особистих підсобних господарств до 2 гектарів» [PERSON] отримала право на земельну ділянку площею до 2 гектарів на території Яструбинської сільської ради, Сумського району, Сумської області (а.с.9-10). Згідно розпорядження голови районної державної адміністрації від 11.04.2008 року №288 про затвердження проекту землеустрою, щодо відведення земельних ділянок у власність до списку громадян, яким надано у власність земельні частки (паї) для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу на території Яструбинської сільської ради, Сумського району, Сумської області входить і [PERSON] (а.с.8). Судом встановлено, Указом Президента України від 8 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам чи акціонерним товариствам, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паюванню земель передбачене визначення розміру земельної частки (паю) в колективній власності на землю кожного члена згаданих підприємств, кооперативів і товариств без виділення земельних ділянок у натурі. Право на земельну частку (пай) згідно зі статтею 2 зазначеного Указу мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу чи акціонерного товариства, у тому числі пенсіонери, які раніше в них працювали і залишаються членами якогось із них відповідно до списку, що долучається до державного акта на право колективної власності на землю. Розміри земельної частки (паю) обчислюються комісіями, утвореними на підприємствах, у кооперативах, товариствах із числа їх працівників. Рішення щодо затвердження обчислених цими комісіями розмірів земельної частки (паю) по кожному підприємству, кооперативу, товариству окремо приймається районною державною адміністрацією, яка й видає громадянам сертифікати на право на земельну частку (пай). Згідно зі змістом цього документа (форму якого затверджено відповідно до названого вище Указу Президента України постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1995 року № 801 «Про затвердження форми сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай)»), право на земельну частку (пай) може бути об`єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Питання про припинення членства (вибуття чи виключення) має вирішуватися відповідно до статуту чи іншого нормативного акта підприємства, кооперативу, товариства. Не внесення до зазначеного списку особи, яка на час передачі у колективну власність землі була членом колективного сільськогосподарського кооперативу або АТ, не може позбавляти її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку в колективній власності у зв`язку з відсутністю необхідної для цього землі остання відповідно до змісту статті 7 зазначеного Указу Президента України має бути надана з резервного фонду, створеного місцевою радою під час передачі земельну колективну власність. Створюваний під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовується для передачі земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель, зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), про її розмір, про незаконність відмови у видачі сертифіката, про виділ паю в натурі тощо можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами за такими вимогами можуть бути КСП, сільськогосподарський кооператив чи АТ, районна державна адміністрація, яка затвердила розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також рада, яка має вирішувати питання про виділ паю в натурі. Право на земельний пай належить особам, включеним до списку, відповідно до якого було видано державний акт про колективну власність на землю (в тому числі й тим, включення яких до зазначеного списку визнано незаконним). Вимоги про право на земельний пай осіб, які були прийняті у члени підприємства, кооперативу, товариства пізніше, можуть бути задоволені у розмірах часток, обчислених по кожному господарству, якщо на них було передано в це господарство землю із резервного фонду. Умовою отримання права на земельну частку (пай) із земель колективної власності є членство особи у відповідному сільськогосподарському підприємстві на момент передачі землі в колективну власність, яке слугує підставою для включення особи до списку осіб, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Проаналізувавши надані письмові докази суд приходить до висновку, що наявність прізвища [PERSON] в доданих до рішення Сумської обласної ради двадцять третього скликання сімнадцятої сесії від 21.12.2000 р. та до Розпорядження голови районної державної адміністрації №288 списків, є підставою для визнання права [PERSON] на вказану земельну ділянку, та в свою чергу право власності позивачки в порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] .

Outcome: approved