Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

Позивачка звернулась з позовом та змінами до нього до суду, та просить визначити місце проживання неповнолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO], та дочки [PERSON], [INFO], разом з позивачкою та стягнути судові витрати. Позов мотивує тим, що сторони перебували у шлюбі з 24.04.2009 року по 22.09.2016 року. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO]. Після припинення сімейно-шлюбних відносин відповідач погодився, щоб їхні неповнолітні діти проживали разом із позивачкою, тобто, сторони за добровільною згодою визначили місце проживання наших неповнолітніх дітей, вирішивши, що діти мають залишатись проживати із позивачкою. Діти бажають проживати разом із позивачкою, а відповідач змінив свою думку щодо проживання дітей через майновий спір між сторонами, чинить на позивачку психічний тиск, використовує дітей як засіб шантажу, погрожує забрати у позивачки неповнолітніх дітей, він може відібрати у позивачки дітей, мотивуючи це невизначеністю їй місця проживання, а тому позивачка вимушена звернутися із позовом до суду. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги, мотивуючи обставинами викладеними у позові. В судовому засіданні відповідач заперечив проти задоволення. Так, спору щодо місця проживання їх малолітніх дітей ніколи не виникало, відповідач чітко усвідомлював і підтверджує свою позицію щодо того, що діти повинні проживати з матірю, а тому необхідно закрити провадження в справі за відсутністю предмету спору. Крім того, вигадані позивачкою обставини щодо шантажу, помсти за розвязаний майновий спір, та що відповідач в будь-який момент може забрати своїх дітей і утримувати в себе не відповідають дійсності, оскільки майже кожні вихідні діти перебувають разом зі відповідачем і жодного разу він не утримував їх у себе всупереч волі їхньої матері. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини при Менській РДА, яка відбулася 04.05.2017 року сторони дійшли згоди щодо часу побачення з дітьми, а саме кожна середа тижня та вихідні дні тижня за домовленістю. Питання місця проживання дітей було відкладено у звязку із невизначеністю позивачки щодо подальшого місця проживання і реєстрації за місцем проживання їхніх дітей. Не чекаючи наступного засідання комісії відповідачем 17.05.2017 року було нотаріального засвідчено заяву про надання згоди на проживання та реєстрацію місця проживання дітей. Даною заявою відповідач повністю і беззаперечно підтвердив наявну усну домовленість з позивачкою, а саме проживання їхніх малолітніх дітей з їх матірю, та надав згоду на проживання та (або) реєстрацію дітей на власний вибір позивачки за будь-якою адресою. Крім того надав згоду, щоб в подальшому питання місця проживання та (або) реєстрації місця проживання дітей на території України позивачка вирішувала самостійно без додаткового погодження з відповідачем. Заслухавши присутніх осіб, які беруть участь у справі та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Сторони у справі мають двох спільних неповнолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO] (а.с. 14 15 копії свідоцтв про народження). Сторони у справі проживають окремо та їх діти проживають разом із позивачкою, що визнано ними та не підлягає доказуванню на підставі ч.1 ст. 61 ЦПК України. У заяві, посвідченій 17.05.2017 року приватним нотаріусом Сосницького районного нотаріального округу Чернігівської області за реєстром №827 (а.с. 49), відповідач надав згоду, щоб його малолітні діти [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO], проживали та були зареєстровані на власний вибір їхньої матері [PERSON] за будь якою адресою на власний розсуд останньої. Та не заперечує, щоб у подальшому питання місця проживання та (або) реєстрації місця проживання дітей на території України позивачка вирішувала самостійно, без додаткового погодження з відповідачем. Висновком органу опіки та піклування Менської райдержадміністрації від 08.06.2017 року №8 (а.с. 61) встановлено можливість постійного проживання дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з матірю [PERSON]. Враховуючи, що позивачка має власне житло, постійний заробіток, позитивні характеристики, належні умови для розвитку та виховання малолітніх дітей. А батько дітей [PERSON] не заперечує, щоб діти проживали з матірю, і вважає, що вона достатньо піклується про дітей та може створити належні умови для проживання. Будь-яких доказів на підтвердження обставин, що сторони не дійшли згоди щодо того, з ким із них будуть проживати їх малолітні діти, суду не було надано. Згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не погоджується з позицією позивачки та її представника, що спір наявний, оскільки відповідач не визнає позовні вимоги та/або може передумати в майбутньому щодо можливості проживання дітей із позивачкою. Оскільки дані обставини не вказують на реальний існуючий спір про право між сторонами у даній справі. Також, відповідач не має нести й судові витрати повязані із розглядом даної справи. На підставі ст.ст. 160, 161 Сімейного кодексу України,

Outcome: dismissed