Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-04 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом мотивуючи тим, що 24.05.2015 року помер її батько [PERSON], у звязку з чим відкрилася спадщина на належне йому майно, яку вона прийняла, являючись спадкоємцем за заповітом. До складу спадкового майна ввійшли земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належали рідній сестрі батька [PERSON], яка померла 06.08.2006 року і після смерті якої він прийняв спадщину, але оформити не встиг і також помер. Право власності на ці земельні ділянки було посвідчено державним актом серії СМ №059632, оригінал якого спадкодавцем було втрачено. При вказаних обставинах вона не може отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі, у звязку з чим просила визнати за нею право власності на цю земельну ділянку. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлені вимоги підтримав і в своїх поясненнях підтвердив обставини викладені в позовній заяві, доповнивши, що спадщину після смерті батька позивачка прийняла і на частину спадкового майна отримала свідоцтво про право на спадщину. Однак на вказану земельну ділянку нотаріус не видає свідоцтва про право на спадщину у звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу. Представник відповідача [PERSON] сільської ради в задоволенні позову не заперечував, просив справу розглянути без його участі, про що повідомив суд листом. Вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24 травня 2015 року помер батько позивачки [PERSON], який мешкав в с. Слобода, Буринського району Сумської області, що вбачається із свідоцтва про смерть останнього, свідоцтв про народження та укладення шлюбу позивачки. Після його смерті відкрилася спадщина, яку прийняла його позивачка відповідно до вимог ч.1 ст.1269 ЦК України, подавши заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори, являючись при цьому спадкоємцем за заповітом, що вбачається із матеріалів спадкової справи №227/2015, інформаційної довідки зі Спадкового реєстру. Серед спадкової маси було майно, що належало сестрі спадкодавця [PERSON], а саме земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 4,125 га на території [PERSON] сільської ради Буринського району Сумської області, з яких 3,6228 га з кадастровим номером 5920986000:01:006:0135 рілля та 0,5025 га з кадастровим номером 5920986000:01:006:0733 сіножаті, право власності за якою було посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку серії СМ №059632 від 03.02.2006 року. Спадщину після смерті останньої [PERSON] прийняв фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном згідно вимог п.1 ч.1 ст.549 ЦК Української РСР, являючись при цьому спадкоємцем першої черги за законом, однак юридично її не оформив та помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-БП №036322, копією державного акта, звітом про експертну грошову оцінку земельної ділянки, витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Разом з тим, судом встановлено, що оригінал вищевказаного державного акту на право власності на землю за невідомих обставин було втрачено, а дублікат отримати позивачка не спроможна, у звязку з внесенням змін до Законів України «Про державний земельний кадастр» та «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до яких з 01 січня 2013 року державні акти на право власності на земельні ділянки не видаються, однак документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою видані до набрання чинності цим Законом , є дійсними (п.10 ст.28-1 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державний земельний кадастр»), що також підтверджується листом відділу Держгеокадастру в Буринському районі та газетною публікацією про втрату державного акту (а.с.14,47,48). Відповідно до п. «г» ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, а ч.1 ст.131 цього Кодексу передбачено, що громадяни та юридичні особи, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. При цьому ч. 2 ст.373 цього Кодексу встановлено, що право на землю гарантується Конституцією. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує його право власності. В силу ч.1 ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність оригіналу вищевказаного правовстановлюючого документу унеможливлює отримання позивачкою свідоцтва про право на спадщину, оскільки в силу п.4.15 Глави 10 Розділу ІІ «Порядку про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Мінюсту України 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна, що вбачається також з нотаріального листа (а.с.12). Згідно ч.1 ст.126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформляється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація прав проводиться, в тому числі, на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Частиною 3 статті 1296 ЦК України визначено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Разом з тим, дослідженими судом доказами беззаперечно встановлено, що зазначена земельна ділянка належала її матері [PERSON], а помилки у правовстановлюючому документі, що підтверджують право власності останньої на неї, мають технічний характер, однак не можуть бути виправлені у звязку зі смертю спадкодавця. Таким чином, з огляду на зміст зазначених норм матеріального права та їх аналізу, враховуючи, що позивачка прийняла спадщину, але не може скористатись в повному обсязі своїм правом власності на спадкове майно шляхом нотаріального оформлення спадщини, суд приходить до висновку про обґрунтованість її вимог та необхідності захисту її права.

Outcome: approved