Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про позбавлення його батьківських прав, оскільки він, як батько сина, [PERSON], [INFO], ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню сина, ні словесно ні письмово не спілкується з хлопчиком, не цікавиться його життям, не проявляє ніякого батьківського піклування та не надає жодної матеріальної допомоги. З урахуванням викладеного, позивачка вважає, що відповідача необхідно позбавити батьківських прав. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, наполягала на задоволенні позовних вимог з підстав, зазначених в заяві. Пояснила, що з 08 січня 2007 року вона з відповідачем не спілкується, разом не проживає, та ніяких відносин не підтримує. Відповідач взагалі самоусунувся від виховання своєї дитини, оскільки матеріальної допомоги на утримання сина не надає, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться його успіхами, станом здоров'я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання ним освіти. Така свідома поведінка відповідача, ще раз підтверджує його безвідповідальне ставлення до свого рідного сина. У разі, якби відповідач виявив хоча б маленький інтерес до долі та життя сина, вона б йому в цьому не перешкоджала. Представник позивачки підтримав усі доводи своєї довірительниці, та наполягав на задоволенні позовних вимог, оскільки відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, хоча позивачка йому не створює жодних перешкод у вихованні та спілкуванні з сином. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Болградської районної державної адміністрації Одеської області - Янчева Г.Ф., яка діє на підставі довіреності від 23.02.2016 року (а.с.31) позов підтримала, просила його задовольнити в повному обсязі. Відповідач до суду не прибув, повідомлявся не одноразово (а.с.41), в тому числі шляхом розміщення оголошення в засобах масової інформації в газеті «Урядовий кур'єр» № 42 (5662) від 03.03.2016 року (а.с.42) та газеті «Одеські вісті» № 17 (4840) від 05.03.2016 року (а.с.43). З опублікуванням оголошення про виклик в засобах масової інформації - відповідач вважається повідомленим належним чином про час і місце розгляду справи. Жодних заяв, пояснень, заперечень на спростування доводів, викладених в позовній заяві, до суду від відповідача не надходило. Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи. Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України (а.с.44). Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступних висновків. В силу п. 2 ч.1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, яка передбачає підстави позбавлення батьківських прав, зазначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Відповідно до актового запису № 25 від 22 листопада 2006 року, складеного Табаківською сільською радою Болградського району Одеської області батьками [PERSON], [INFO], є відповідач - [PERSON] та позивачка [PERSON], на підставі якого видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с.7). Сторони в шлюбі не перебувають. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] проживає окремо, з сином не спілкується з січня 2007 року, матеріальної допомоги на його утримання не надає, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться його успіхами, станом здоров'я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання ним освіти, взагалі самоусунувся від виховання своєї дитини. Вказані обставини підтверджуються: - актом обстеження житлово-побутових умов проживання неповнолітнього [PERSON] від 20.01.2016 року (а.с.13); - довідками № 22, 23 від 27.01.2016 року про те, що [PERSON] є учнем 3-го класу Табаківської ЗОШ І-ІІІ ступенів Болградського району Одеської області (а.с.12, 14); - довідкою про склад сім'ї позивачки № 84 від 26.01.2016 року Табаківської сільської ради Болградського району Одеської області (а.с.9); - позитивною характеристикою на сім'ю позивачки, яка свідчить про те, що позивачка проживає разом з чоловіком [PERSON], та двома синами, разом з чоловіком займаються вихованням сина позивачки [PERSON], який знаходиться на їх утриманні (а.с.10); - характеристикою класного керівника сина позивачки на сім'ю учня 3-го класу Бахчиванжі М.В., яка свідчить про те, що дитина має високий рівень знань, мати займається його вихованням, систематично здійснює контроль за навчальною діяльністю дитини, його поведінкою, взаємодіє зі школою, відвідує всі батьківські збори. Батько взагалі не цікавиться життям сина, в школу жодного разу не з'явився (а.с.11); - довідкою Державної податкової інспекції у Болградському районі № 63/17 від 03.02.2016 року про те, що позивачка [PERSON] є фізичною особою - підприємцем та знаходиться на податковому обліку у ДПІ, та розмір її доходів в 2015 році (а.с.16); - довідкою Дошкільного закладу «Світлячок» с. Табаки Болградського району Одеської області від 28.01.2016 року за № 10 про те, що [PERSON], [INFO], відвідував цей дитячий садочок з 01.10.2008 року по травень 2013 року; оплата за утримання дитини проводилася своєчасно; батько дитини в дошкільний заклад не з'являвся (а.с.17); - поясненнями сусідів позивачки про те, що батько дитини не приймає участі в житті та вихованні сина позивачки [PERSON] (а.с.18, 19, 20); - згідно договору дарування від 02.09.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І., позивачка є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.15), в якому сім'я проживає (а.с.9). - висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав № 01/С-71/152 від 11.02.2016 року (а.с.21); Представник Органу опіки та піклування Болградської районної державної адміністрації Одеської області підтримала позов [PERSON] про позбавлення батьківських прав та вважає, що [PERSON] має бути позбавлений батьківських прав щодо сина [PERSON], [INFO]. Підтримала висновок органу опіки та піклування районної державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно неповнолітнього [PERSON], [INFO], за який комісія проголосувала одноголосно. Отже, своїми діями, відповідач свідомо порушує свої зобов'язання закріплені в статті 51 Конституції України від 28 червня 1996 року, а саме: Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Аналогічне твердження закріплене і в ст. 180 Сімейного Кодексу України. В принципі № 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, записано: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення». В ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, що діє на Україні з 27 вересня 1991 року вказано: «Держави-учасники зобов'язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов'язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи». Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402 зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних доля всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 цього ж Закону вказано, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно статті 12 вищеназваного Закону вказано, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 15 цього ж Закону встановлено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею. При розгляді даної цивільної справи достовірно було встановленою що відповідач, свідомо не виконує своїх обов'язків по вихованню дитини - неповнолітнього [PERSON], [INFO], не спілкується з ним, хоча перешкод в спілкуванні йому з дитиною ніхто не чинив і не чинить. Статтею 164 Сімейного Кодексу України встановлено підстави позбавлення батьківських прав, а саме п.2 ч.1 - ухиляння від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов'язку - виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що в судовому засіданні було судом достовірно встановлено виходячи з поведінки відповідача, не дивлячись на те, що перешкод у спілкуванні з дитиною йому ніхто не чинив і не чинить. Виходячи з вищевикладеного, діючи в інтересах дитини, суд вважає можливим задовольнити позов і позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO]. Згідно положень ст. 214 ч.1 п.6 ЦПК України під час ухвалення рішення судом суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат. На підставі ст.88 ЦПК України, суд стягує з [PERSON] на користь позивачки [PERSON] судовий збір в розмірі 551.20 гривен, які були сплачені позивачкою при подачі позову до суду, та підтверджується відповідною квитанцією (а.с.1).

Outcome: approved