Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-15 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою та просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Позивачка посилається на те, що вона є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 08.08.2003, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. за реєстраційним № 7329. Право власності на вказану квартиру за позивачкою було зареєстровано в Київському міському бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 1942. Позивачка зазначила, що в 2013 році вона як власник квартири надала згоду на проживання відповідача у спірній квартирі, який на той момент перебував у зареєстрованому шлюбі з її дочкою - [PERSON] , так відповідач був зареєстрований у спірній квартирі 09.04.2013. Вказала, що 26.06.2018 шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Позивачка зазначила, що у вищевказаній квартирі зареєстровані: дочка - [PERSON] , колишній чоловік дочки - [PERSON] та онука [PERSON] . Позивачка вказала, що відповідач з липня 2013 року не проживає за місцем реєстрації у спірній квартирі, також у спірній квартирі відсутні його особисті речі, житлово-комунальні послуги не сплачує та не несе жодних витрат по утриманню квартири. На підтвердження факту відсутності відповідача за місцем реєстрації у даній квартирі, позивачка додала до позовної заяви акти про не проживання, складеними та підписаними мешканцями будинку [ADDRESS] . Також, вказала, що відповідач з липня 2013 року на постійній основі проживає в Грузії. Крім того, позивач має намір здійснити відчуження своєї квартири, однак, в реалізації цього наміру позивача існують перешкоди, оскільки в даній квартирі зареєстрований колишній чоловік її дочки, який добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажає. У зв`язку з наведеним вище, позивачка звернулася до суду із вказаним позовом та просила його задовольнити. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 01.02.2019 відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Позивачка в судове засідання не з`явилася, від її представника надійшла до суду заява, в якій просила розглядати справу без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Також, через канцелярію суду від представника позивача 16.10.2019 надійшло клопотання про доручення доказів, в якому просила долучити до матеріалів справи копію акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 02.10.2019. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України. Про причину неявки суд до відома не поставив. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Представник Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, від представника третьої особи до суду 14.03.2019 надійшли пояснення, в яких зазначено, що Солом`янська районна в м. Києві державна адміністрація ознайомившись з позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Солом`янська районна в м. Києві державна адміністрація, [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням (квартирою), просить винести законне та обґрунтоване рішення і просить розглядати справу без участі їх представника. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з`явилася про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причину неявки суд до відома не поставила. Врахувавши заяву позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У разі порушення своїх прав власник, згідно зі статтею 391 ЦК України, має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. При цьому положення статті 391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом із ним, користуються жилим приміщенням нарівні з власником, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування приміщенням. Аналогічну норму містить також ст. 405 ЦК України. Позивач звернулася до суду з позовом про визнання [PERSON] , таким, що втратив право на користування квартирою. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 08.08.2003, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. за реєстраційним № 7329, на праві власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] . Також право приватної власності за [PERSON] на вказану квартиру зареєстровано в Київському міському бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 1942. Згідно витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , станом на 11.03.2019 в даній квартирі зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . У матеріалах справи містяться Акти про не проживання особи за місцем реєстрації від 16.08.2017, 18.06.2018, 18.12.2018 складені мешканцями будинку, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , та акт від 02.10.2019 складений мешканцями будинку, затверджений печаткою КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» житлово-експлуатаційною дільницею № 902, якими підтверджується, що [PERSON] , [INFO] не проживає протягом 2,5 років за адресою: [ADDRESS] . За правилами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Відповідно до ч. ч.1 та 2 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). З урахуванням зазначеного, суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК України. Оскільки, інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. За умовами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, враховуючи, що відповідач своїм правом з`явитися в суд і спростувати доводи позивача не скористався, будь-яких доказів, які б відповідали вимогам ст.ст. 76-81 ЦПК України про перешкоди в користуванні спірною квартирою відповідачем не надано і клопотань перед судом про їх витребування не заявлено, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, а саме: щодо визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача сплачену ним суму судового збору при зверненні до суду в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved