Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із вищезазначеним позовом, у якому, в остаточному варіанті (а.с.83-86), просить суд усунути їй перешкоди у користуванні належним їй на праві власності майном, шляхом виселення відповідача та зняття останнього з реєстраційного обліку. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка посилається на те, що, їй, на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], у якому також є зареєстрованим та мешкає її колишній чоловік - відповідач [PERSON] Після розірвання шлюбу відповідач продовжує мешкати у належному їй будинку, і, при цьому, провокує конфліктні ситуації, ображає та принижує її, навмисно руйнує і псує жиле приміщення, не приймає участі в утриманні будинку. Враховуючи, що, відповідач створив неможливі умови для їх сумісного проживання, просить суд, на підставі ст.157 ЖК України, усунути перешкоди у користуванні належним їй на праві власності майном шляхом виселення відповідача із вищевказаної квартири відповідно до ст.116 ЖК України, з подальшим його зняття з реєстраційного обліку за вказаною адресою. В судовому засіданні позивачка та її представник (кожен) підтримали позов, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. В судовому засіданні відповідач позов не визнав, та, в обґрунтування своїх заперечень суду зазначив, що, житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] він вважає об'єктом права спільного майна подружжя. При цьому, проживання у спільному будинку із колишньою дружиною є неможливим через те, що, саме позивачка псує його речі, провокує конфлікти, через які він неодноразово звертався до правоохоронних органів. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позов не визнав, посилаючись на необґрунтованість позовних вимог позивача. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, що дозволило суду визнати його неявку в судове засідання з неповажних причин та провести розгляд справи у його відсутності, на підставі наявних у справі доказів. Свідок [PERSON] суду пояснила, що, позивачка є її матір'ю. Після того, як матір розірвала шлюб з відповідачем, між ними постійно виникають конфлікти та сварки. Відповідач створив неможливі умови для сумісного життя: він не сплачує комунальні послуги, зачиняє двері в гараж; забороняє матері садити город; почав застосовувати фізичну силу до матері. Між ними постійно виникають конфлікти, ініціатором яких є відповідач. Свідок [PERSON] суду пояснила, що, вона є рідною сестрою позивача. На протязі останніх 6-ти років сестра постійно живе у стресі та скаржиться, що відповідач принижує її, ображає, псує майно. Після розірвання шлюбу відповідач не сплачує комунальні послуги та вимагає від сестри продати будинок, хоча будинок належить сестрі. Свідок [PERSON] суду пояснила, що, вона мешкає по сусідству з позивачем та відповідачем. Вони часто сваряться. Обидва викликали міліцію. Позивачка скаржилась їй, що боїться відповідача, і що відповідач не залишає її будинок, і не сплачує комунальні послуги. Свідок [PERSON] суду пояснила, що, вона проходила мимо будинку позивача та відповідача, і бачила, як з двору цього будинку на вулицю виносили старі речі. Вислухавши пояснення сторін, свідків, вивчивши матеріали справи, та дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку. В ході судового розгляду, з урахуванням наданих суду доказів, було встановлено, що, згідно наданого 02.06.2004р. ОКП «Дніпродзержинське БТІ» Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, за позивачкою [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину, зареєстровано право приватної власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. Згідно запису у паспорті громадянина України - позивачки [PERSON], остання, 15.05.1998 року уклала шлюб з відповідачем [PERSON] Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого 28.07.2009р. Заводським відділом РАЦС Дніпродзержинського МУЮ, 20.05.2009р. шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано. Як вбачається з довідки, наданої 24.01.2013р. Головою квартального комітету №5 Виконавчого комітету Заводської районної у м. Дніпродзержинську ради, після розірвання шлюбу сторони продовжують мешкати разом в будинку, що на праві особистої приватної власності належить позивачці [PERSON] При цьому, як зазначає позивачка, через порушення відповідачем правил співжиття, а саме через псування ним речей та належного їй майна, завданням їй фізичного болю, застосування до неї фізичного насильства, сумісне проживання її з відповідачем є неможливим, на підставі чого вона просить суд відповідно до ст.116 ЖК України виселити відповідача із спірного будинку. Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч.4 ст.156 ЖК України, до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Разом з цим, згідно ст.157 ЖК України, членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Згідно ст.116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Згідно роз'яснень, наданих у п.17 Постанови Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» N 2 від 12.04.1985р., при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). З вищенаведеного суд вбачає, що, відповідно до ч.4 ст.156, ст.116 ЖК України виселення колишнього члена сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути здійснено лише за наявності винної поведінки останнього, яка, відповідно до ст.ст.57-66 ЦПК України повинна бути підтверджена лише належними та допустимими доказами. При цьому, згідно ст.60 ЦПК України, обов'язок довести суду ті обставини, на які сторона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України, покладено саме на сторони у справі. Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження тих обставин, якими позивачка обґрунтовує свої позовні вимоги, остання надала суду: - Висновок дільничого від 28.11.2012р. за фактом повідомлення гр. [PERSON] про родинну сварку (а.с.57), згідно якого відповідач [PERSON] пояснив дільничому, що, сварки з колишньою дружиною виникають через те, що дружина вимагає від нього залишити місце їх спільного мешкання та виганяє його з будинку. При цьому дружина ображає його брутальною лайкою, погрожує та намагається розпочати бійку; - постанову про відмову у порушенні кримінальної справи від 29.10.2012р.(а.с.58), у якій зазначено, що, факти, викладені [PERSON] підтверджуються частково, а з учасниками конфлікту проведено профілактичну роботу про недопущення протиправної поведінки відносно один до одного; - Висновок дільничого від 01.12.2012р. за фактом повідомлення гр. [PERSON] (а.с.59), згідно якого відповідач [PERSON] пояснив дільничому, що, сварки з колишньою дружиною виникають через те, що дружина вимагає від нього залишити місце їх спільного мешкання та виганяє його з будинку. При цьому дружина ображає його брутальною лайкою, погрожує та намагається розпочати бійку; - Висновок дільничого від 03.06.2013р. за фактом повідомлення гр. [PERSON] (а.с.60), у якому зазначено, що, при розгляді даного повідомлення протиправних дій не виявлено. В свою чергу, на підтвердження тих обставин, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення, останній надав суду: - відповідь начальника Дніпродзержинського МУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області на звернення відповідача [PERSON] щодо протиправних дій з боку колишньої дружини - позивачки [PERSON](а.с.121), у якій зазначено, що, під час проведення профілактичної бесіди з позивачкою [PERSON], останній винесено офіційне попередження про недопущення вчинення протиправних дій, а також попереджено про кримінальну та адміністративну відповідальність; - Висновок дільничого від 05.05.2013р. (а.с.124) за фактом повідомлення гр. [PERSON], у якому [PERSON] повідомив, що його дружина - позивачка гр. [PERSON] перешкоджала йому у доступі в будинок; - Висновок дільничого від 01.05.2013р. (а.с.125) за фактом повідомлення гр. [PERSON], у якому зазначено, що дільничим, при розгляді даного матеріалу, факту протиправних дій та кримінального правопорушення встановлено не було; та водночас із [PERSON] та [PERSON] проведено профілактичну бесіду. Крім того, на підтвердження тих обставин, якими позивачка обґрунтовує свої позовні вимоги, остання посилається також на показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] Разом з цим, суд не бере до уваги як доказ винної поведінки відповідача показання вищевказаних свідків, враховуючи те, що, вказані свідки не мешкають безпосередньо у приміщенні житлового будинку за місцем проживання позивача та відповідача. Оцінивши у сукупності письмові докази, наявні в матеріалах справи, та, приймаючи до уваги, що, доказування не можуть ґрунтуватись на припущеннях, суд дійшов висновку, що, надані суду докази свідчать про наявність конфлікту, що виник між сторонами, але, при цьому, не свідчать про наявність обставин, передбачених ст.116 ЖК України, що, в свою чергу, дає підстави суду дійти висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Враховуючи вищевикладене, суд,

Outcome: dismissed