Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з вищевказаним позовом. Протокольною ухвалою суду третю особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Тячівське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Закарпатській області замінено на юридичну особу - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Закарпатській області. Рошко О.М. просить визнати неправомірними дії директора Углянської ЗОШ І-ІІІ ступенів щодо неприйняття листків непрацездатності за період з 11.01. до 18.01., з 21.01. по 30.01., з 31.01. до 09.02., з 11.02. до15.01., з 18.02. до 27.02., з 28.02 до 19.03., з 20.03.до 29.03, з 01.04. до 02.08.2019 року, не нарахування і невиплату лікарняних за перші 5 днів непрацездатності, не направлення цих листів Тячівському відділенню ФСС України в Закарпатській області та незабезпечення виплати лікарняних. Зобов`язати дирекцію Углянської ЗОШ І-ІІІ ступенів прийняти вказані лікарняні листки, внести до звітності та провести розрахунок розміру виплат виходячи з її посадового окладу та виплатити допомогу по тимчасовій непрацездатності. Зобов`язати дирекцію Углянської ЗОШ оформити їй відпустку по догляду за дитиною [PERSON] [INFO] , до трьох років та нарахувати і виплатити відповідно до п. 3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини трудових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, компенсацію за затримку виплати лікарняних за всі 228 днів, з моменту виникнення права на їх виплату по день виплати. Посилається на те, що 01.07.2014 наказом директора Углянської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 52 від 20.06.2014 її було призначено на посаду комірника, на 0.5 ставки, а 01.10.2014, наказом № 61 від 29.09.2014, за сумісництвом, на посаду сторожа на 0.5 ставки. Наказом № 9 від 01.11.2014 їй було надано відпустку по догляду за дитиною на період з 22 лютого по 10 січня 2019 року. 04 січня 2019 року вона подала заяву директору школи про вихід на роботу у зв`язку з закінченням відпустки по догляду за дитиною. Вкінці січня їй надійшло повідомлення від дирекції школи про необхідність надати трудову книжку, наказ про призначення на посаду, наказ про надання декретної відпустки, оскільки попереднім директором такі документи не передані. Директор школи заявила їй, що вона не може працювати через що у неї стався нервовий зрив і вона змушена була звернутися до лікаря. З 11 січня і до 3 серпня 2019 року вона перебувала на лікарняному в силу різних захворювань, в тому числі і через ускладнення перебігу вагітності, а також у зв`язку із народженням доньки [INFO] . Про перебування на лікарняному повідомила дирекцію школи, надавала трудову книжку, просила надати до пологову та після пологову відпустку, але литки непрацездатності їй повертали через особисту неприязнь директора до її родини. Коли вона звернулася до директора школи за письмовими роз`ясненнями їй повідомили, що у школі немає її особової справи, наказу про призначення її на посаду та трудової книжки. Її трудову книжку мати знайшла у одному з кабінетів школи, особову справу директор знищила. Оскільки у неї на руках залишилися копії наказів про прийняття на роботу та про надання відпустки то вона 28.08.2019 направила їх в школу, а також всі лікарняні листки. Однак лист повернувся з відміткою, що дирекція школи відмовилася отримувати цей лист. Також третього серпня 2019 року вона поштою подала заяву про надання відпустки по догляду за дитиною з 03.08.2019 по 13.06.2022, яка не була задоволена. Директор Углянської ЗОШ І-ІІІ ступенів [PERSON] та її представник [PERSON] позов не визнали. [PERSON] пояснила, що до 2015 року мати позивачки працювала директором школи, а потім її неодноразово звільняли та поновлювали на роботі відповідно до рішень судів першої та апеляційної інстанцій. Документів про прийняти позивачки на роботу у школі не було. Про те, що вона нібито була прийнята на роботу дізналася від інспектора праці [PERSON] , який прийшов у школу перевіряти скаргу [PERSON] . Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивачка заявила позовні вимоги до відповідача на підставі того, що вважає себе такою, що із 01.07.2014 перебувала у трудових відносинах із Углянської ЗОШ І-ІІІ ступенів. У підтвердження своїх доводів надала суду свою трудову книжку, наказ № 52 від 20.06.2014 про призначення її з 01.07.2014 на посаду комірника (0.5 окладу) Углянської ЗОШ І-ІІІ ступенів, наказ № 61 від 29.09.2014 про донавантаження її посадою сторожа школи (0.5 ставки) з 01 жовтня 2014 року (за сумісництвом), наказ від 01.11.2017 про надання їй відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, з 22.02.2016 по 10.01.2019 року, листки непрацездатності (лікарняні) за період з 11.01. до 18.01., з 21.01. по 30.01., з 31.01. до 09.02., з 11.02. до15.01., з 18.02. до 27.02., з 28.02 до 19.03., з 20.03.до 29.03, з 01.04. до 02.08.2019 року, виписки про надходження коштів на картку, інформацію пенсійного фонду з індивідуальними відомостями про застраховану особу. Згідно з вимогами статті 16 ЦК України кожна особа\~має право\~звернутися до\~суду за\~захистом свого\~особистого немайнового\~або майнового\~права та\~інтересу.\~ Із\~статті 4 ЦПК України\~вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 частин 1-4\~цього ж Кодексу\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з вимогами статті 13 ч.ч. 1, 2 \~ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Статтею\~42 ч. 1 п. 2 цього ж Кодексу\~визначено, що учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам. З приписів ст.\~76, ст.\~77 ч.ч. 1, 2, ст.\~78,\~79,\~80 ч. 2, ст.\~81 ч.ч. 1, 5, 6, ст.\~83 ч. 1 ЦПК України\~вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.\~\~ Відповідно до ст. 95 ч. 1\~ ЦПК України\~письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Факт перебування позивачки у трудових відносинах із Углянською ЗОШ підтверджений наданими копіями наказів про прийняття на роботу, виписками з карткових рахунків про отримання заробітної плати, а також довідкою Пенсійного фонду на застраховану особу [PERSON] , з якої вбачається, що до декретної відпустки, тобто до лютого 2016 року, за неї сплачувалися соціальні внески по місцю роботи в Углянській ЗОШ. Згідно статті 233 КЗпПУ працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Позивачка звернулася до суду з даним позовом 09.01.2020 року. Про порушення її прав вона знала у січні 2019 року, про що свідчить її переписка з дирекцією школи, яка не відмовляла їй у допуску до роботи, а просила надати документи, що підтверджують наявність трудових правовідносин. З січня по друге серпня 2019 року [PERSON] перебувала на лікарняному. У цей період, [INFO] , вона народила другу дитину. У серпні 2019 року вона подала заяву про надання їй відпустки по догляду за дитною. Не дивлячись на те, що ця заява дирекцією школи не була задоволена [PERSON] у передбачені законом строки з позовом до суду не зверталася. За правилами статті 234 КЗпПУ у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Однак позивачка з такими вимогами до суду не зверталася і відповідних клопотань не заявляла. Не дивлячись на те, що [PERSON] має дитину [INFO] , суд не знаходить підстав для поновлення строків на звернення її до суду, так як із крайнього строку, коли на думку позивачки були порушені її права, тобто з вересня 2019 року до дев`ятого січня 2020 року пройшло аж 6 місяців, що фактично є подвійним строком визначеним законом. \~ \~ \~ \~За таких обставин підстави для задоволення позову відсутні. \~ \~ \~ \~Тому

Outcome: dismissed