Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-30 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просила зобов'язати Чорнухинську районну державну адміністрацію Полтавської області видати сертифікат на право на земельну частку (пай), площею 3,26 га із земель запасу чи резерву Луговиківської сільської ради Чорнухинського району Полтавської області. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 01.11.1975 року вступила в члени колгоспу та була прийнята на роботу в КСП «Ленінський шлях» в с. Луговики Чорнухинського району. З 01.11.1975 року по 01.12.1995 року працювала в КСП «Ленінський шлях» приймальницею молока, потім зливщицею молока. Після розраду колгоспу перейшла працювати в інші організації. При розпаюванні земель колективного сільськогосподарського підприємства ім.«Ленінський шлях» її не було включено до списку громадян, які мають право на земельний частку (пай), проте позивачка вважає, що вона, як член КСП «ім.Ленінський шлях», мав право на земельну частку (пай). Позивачка в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі і просила суд визнати що вона має право на отримання земельної частки (паю) на території Луговиківської сільської ради Чорнухинського району, зобов'язати Чорнухинську РДА виділити їй у приватну власність земельну частку (пай) з земель запасу Луговиківської сільської ради Чорнухинського району. Представник Чорнухинської районної державної адміністрації Полтавської проти позову заперечувала обгрунтовуючи тим, що позивачка з 01.12.1995 року в КСП «Ленінський шлях» не працювала, а розпаювання земельного фонду КСП «Ленінський шлях» відбулося в липні 1996 року. Представник Луговиківської сільської ради Чорнухинського району в судове засідання не з'явився. Про дату, час та місце розгляду повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 5 ЗК України (в редакції 1993 року), земля може належати громадянам на праві колективної власності. Суб'єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] з 01.11.1975 року по 01.12.1975 року працювала в КСП «ім.Ленінський шлях» приймальницею та зливщицею молока.. Як видно з матеріалів справи та встановлено судом, державний акт на право колективної власності на землю зареєстровано в Кинизі записів державних актів 12.07.1996р. Позивачку до списку громадян-членів КСП ім.Ленінський шлях, які мають право на земельну частку (пай), а також до додаткових списків внесено не було. В силу п. 2 Указу Президента України Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям від 8 серпня 1995 р., право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Таким чином, вирішуючи питання про право певної особи на земельну частку (пай), необхідно з'ясувати, чи була ця особа членом КСП на час передання державного акта про право колективної власності на землю та чи була вона внесена до списку осіб, що додається до цього державного акта. Згідно з ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Твердження позивачки, що на час затвердження Держаного акту на право колективної власності на землю, вона була членом даного товариства, так як заяви про вихід із КСП не писала, а її неправомірно не включили до списку, не ґрунтується на доказах. Так, відповідно до п.3,48 Примірного статуту колгоспу, прийнятого Третім Всесоюзним з'їздом колгоспників та затверджений постановою Ради Міністрів СРСР від 28 листопада 1969 року № 910 громадянин приймається в члени колгоспу на підставі його заяви, яка розглядається правлінням колгоспу в місячний термін. Прийом у члени колгоспу проводиться загальними зборами колгоспників за поданням правління в присутності особи, яка подала заяву. Статути ряду колгоспів надають право прийому нових членів колгоспу зборам уповноважених. Частинами 1-2 ст. 4 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» ( в редакції 1992 року ) передбачено, що підприємство діє на основі статуту, в якому вказується найменування підприємства, його місцезнаходження, предмет і цілі діяльності, порядок вступу до підприємства і припинення членства в ньому, принципи формування спільної власності та права членів щодо неї, загальні права та обов'язки членів підприємства; передбачаються органи самоврядування, порядок їх формування та компетенція, права та обов'язки підприємства і його членів щодо використання й охорони земель, водних та інших природних ресурсів, виробничо-господарської, фінансової і трудової діяльності, питання оплати та охорони праці, соціальні гарантії, умови і порядок реорганізації та ліквідації підприємства. Крім того, зі змісту ст.ст. 1 та 5 вказаного Закону слідує, що членство в колективному сільськогосподарському підприємстві, яке є добровільним об'єднанням громадян у самостійне підприємство, ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу зі складу його членів. Отже, членство особи в КСП ім.Ленінський шлях виникало лише після затвердження на зборах уповноважених членів відповідної заяви, а не з моменту прийняття на роботу до підприємства, як помилково вважає позивач. Позивачка суду не надала доказів, з яких вбачалося б. що правлінням колгоспу ім.. Ленінський шлях ухвалено рішення про прийняття [PERSON] на роботу приймальниці молока з 01.11.1975 року та рекомендовано уповноваженим членам колгоспу прийняти позивачку у члени колгоспу. Належних та допустимих доказів в підтвердження обставини, що його заява була затверджена уповноваженими членами колгоспу в 1975 році, позивачкою надано не було. Трудова книжка колгоспника, на яку вона посилається також, не є таким доказом. Згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а твердження позивачки щодо помилкового не включення його в списки осіб, що мають право на частку (пай), не ґрунтується на доказах та має характер припущень. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі ( на місцевості ) земельних ділянок власникам земельних часток ( паїв )», основним документом, що посвідчує право на земельну частку ( пай ), є сертифікат на право на земельну частку ( пай ), виданий районною ( міською ) державною адміністрацією. Враховуючи те, що позивачкою не доведено, що вона на час проведення розпаювання земель у липні 1996 року була членом колгоспу ім.Ленінський шлях та мала право на земельну частку (пай), проте не була включена до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Таким чином, оскільки належні і допустимі докази підтверджуючих те, що на момент видачі Державного акту на колективну власність на землю позивачка була членом КСП ім.Ленінський шлях, - відсутні, суд приходить до висновку про відсутність у позивачки права на земельну частку ( пай ) в цьому підприємстві. З огляду на наведені докази у їх сукупності, позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають з підстав його недоведеності. Крім того суд звертає увагу, що позивачкою взагалі не надано суду доказів на підтвердження того, що її права були невизнані, оспорені чи порушені, оскільки матеріали справи не містять даних про те, що вона зверталася до Чорнухинської районої державної адміністрації з приводу видачи сертифіката на земельну частку (пай), і що їй було відмовлено в цьому. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed