Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом і просить визнати громадянина України [PERSON] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою номер [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначає, що 24 травня 1993 року [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON] ), набула право власності на квартиру номер [ADDRESS] , що підтверджується довідкою від 24 травня 1993 року № 394 та інформацією з технічного паспорту на квартиру номер [ADDRESS] . Вказує, що факт зміни прізвища з [PERSON] на [PERSON] підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінградського району м. Києва 14 січня 1995 року. У позові посилається на те, що станом на 02 грудня 2020 року в квартирі зареєстровані: [PERSON] ; [PERSON] [INFO] - син позивача, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районною управління юстиції у м. Києві 07 березня 2012 року; [PERSON] [INFO] - дочка позивача, що підтверджується Свідоцтвом про народження, виданим Відділом РАЦС Залізничного райвиконкому м. Києва 05 січня 1985 року (копія додається); що підтверджується витягом з Реєстру територіальної громади м. Києва. Зазначає, що з 31 грудня 2018 року, по момент подання позовної заяви, відповідач не проживає в квартирі, що підтверджується актом про фактичне не проживання осіб від 03 грудня 2020 року, витрат на утримання квартири не несе, комунальні платежі не сплачує, а отже не вчиняє жодних дій, направлених на те, щоб зберегти за собою право користування квартирою. З огляду на викладене просить позов задовольнити. Ухвалою судді Солом`янського районного суду міста Києва від 18 січня 2021 року в справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін. 03.02.2021 на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. В обґрунтування відзиву вказано, що з 31 грудня 2018 року по час написання відзиву відповідач не проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS] , а (постійно проживає на території США з 31 грудня 2018 року), витрат на утримання квартири не несе, комунальні платежі не сплачує. У відзиві зазначено, що відповідач визнає, що у нього відсутній намір зберегти за собою право користування вищевказаною квартирою. Посилається на те, що у відповідача відсутні будь-які заперечення щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, як і відсутні заперечення щодо заявленого розміру судових витрат, які позивач поніс та очікує понести до закінчення розгляду справи. У відзиві просить позовну заяву задовольнити. Оскільки справа розглядалась в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, сторони в судове засідання не викликались. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Із наявної в матеріалах справи довідки КВ-2020 № 39641 від 10.12.2020, виданої Комунальним підприємством Київської міської ради «Київським міським бюро технічної інвентаризації» вбачається, що згідно з даними реєстрових книг бюро, кв. [ADDRESS] , на праві власності зареєстрована за: [PERSON] (російською мовою) на підставі довідки, виданої ЖБК «Гідроприлад-1» №394від 24.05.1993 та зареєстрованого в бюро 03.06.1993 за реєстровим № 110/33818. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу від 14 січня 1995 року, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінградського району м. Києва вбачається, що 14.01.1995 укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловікові - [PERSON] ; дружині - [PERSON] . З повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 07 березня 2012 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві вбачається, що [INFO] народився [PERSON] , батьком вказаний [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва № 13649519 від 02.12.2020 за адресою: [ADDRESS] , значаться зареєстрованими: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Згідно наявного в матеріалах справи акту про фактичне не проживання осіб № 226 від 03.12.2020, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та фактично не проживає з 31 грудня 2018 року за адресою: [ADDRESS] . Також, судом встановлено, що згідно довіреності від 19 листопада 2020 року, посвідченої віцеконсулом Генерального консульства України в Нью-Йорку (Сполучені Штати Америки) Кравцовим В.О., [PERSON] уповноважив [PERSON] бути його представником з усіма необхідними повноваженнями у взаємовідносинах з юридичними та фізичними особами, державними органами, підприємствами, установами, організаціями, незалежно від підпорядкування та форм власності, у тому числі, але не обмежуючись, в органах місцевого самоврядування, районній, міській та державній адміністраціях, центрах надання адміністративних послуг. Департаменті з питань реєстрації, відділах з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб у місті Києві, органами управління житлово-комунального господарства об`єднаннями співвласників багатоквартирного будинку, органах газопостачання, водопостачання, водовідведення, теплопостачання, електропостачання, центрах комунального сервісу міста Києва з питань: зняття з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] ; реєстрації нового місця проживання за адресою: [ADDRESS] . Вказані обставини відповідачем визнані та сторонами не спростовувались. Крім того, суд враховує позицію відповідача, щодо визнання позову та визнання його таким, що втратив право користуватися вказаним житловим приміщенням. Так, згідно зі ст. 391 ЦКУ власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушено право та з яких підстав. Статтею 405 ЦКУ передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно постанови КЦС ВС від 9 грудня 2020 року у справі № 209/2642/18 підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Зважаючи на зазначені обставини, свідому поведінку відповідача, яка свідчить про втрату ним інтересу до житлового приміщення, не проживання у зазначеній квартирі за адресою: [ADDRESS] , суд дійшов висновку, що у відповідача відсутній намір зберегти за собою право користування вищевказаним житловим приміщенням. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про задоволення позову та визнання [PERSON] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved