Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-26 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно у вигляді земельної частки (пай) розміром 3,48 умовних кадастрових гектарів після смерті матері [PERSON]. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є спадкоємцем за заповітом, спадкоємців які б мали обовязкову частку у спадщині, не має, у встановлений законодавством строк звернулась із заявою про прийняття спадщини. Пізніше, 27.06.2017 р., позивачка звернулась до державної нотаріальної контори за оформленням спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено у звязку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Позивачка у підготовче судове засідання не зявилась, представник позивачки [PERSON] (ордер серії ОД № 103967 від 13.06.2017 р.) направила до суду направила до суду заяву з проханням розглянути справу у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Представник відповідача, у підготовче судове засідання не зявився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть [PERSON], померла 11.02.2000 р.; копії свідоцтва про народження [PERSON], батько [PERSON], мати [PERSON]; копія свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON], прізвище дружини після укладення шлюбу «Пламадяла»; копія заповіту від 17.02.1982 р., згідно якого [PERSON] все своє майно заповідала дочці [PERSON]; копія заява [PERSON] про прийняття спадщини від 04.08.2000 р.; довідка Лиманської сільської ради Ренійського району Одеської області від 22.06.2017 р. № 02-11/165, із якої вбачається, що за [PERSON] закріплена земельна ділянка площею 3,48 га ; довідка про нормативну грошову оцінку земельної частки (пай) розміром 3,48 умовних кадастрових гектара, розташованої на території Лиманської сільської ради Ренійського району Одеської області, сертифікат серії ОД № 057944 за № 627 від 10.02.2000 р., власник [PERSON], вартість складає 57\~710,27 грн.; копія постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії, підстава відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на нерухоме майно. Дослідивши надані докази, судом було встановлено, що 11.02.2000 року померла [PERSON], яка була матірю позивачки. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді права на земельну частку (пай) розміром 3,48 умовних кадастрових гектара на підставі сертифіката на земельну частку (пай) серії ОД № 0574994, № 627 від 10.02.2000 р. Під час життя [PERSON] склала заповідальне розпорядження, яким все своє майно заповіла дочці [PERSON], позивачці по справі, у звязку з чим спадкоємство здійснюється за заповітом. 04.08.2000 р. позивачка звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що підтверджується заявою, яка міститься в матеріалах справи. 27.06.2017 р. позивачка звернулась до нотаріуса за оформленням спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину, їй було відмовлено, у звязку із відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на земельну частку (пай), оскільки оригінал правовстановлюючого документу було втрачено спадкодавцем.. Ця обставина змусила позивачку звернутися до суду із позовом про визнання права власності. Таким чином, позивачка прийняла спадщину, що залишилася після смерті матері і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інших спадкоємців, які б мали обовязкову частку у спадщині, не має. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Так як спадщина на майно [PERSON] до 1 січня 2004 року, зазначені правовідносини мають регулюватись ЦК України (1963) р. Відповідно до ст. 524 ЦК України (1963 р.) Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Ст. 534 ЦК України (1963 р.) встановлено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Згідно ст. 548 ЦК України (1963 р.) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. На підставі ст. 549 ЦК України (1963 р.) признається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Позивачка [PERSON], яка є спадкоємцем за заповітом (ст. 534 ЦК України (1963 р.)), звернулась до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, таким чином прийняла її в порядку п. 2 ч. 1 ст. 549 ЦК України (1963 р.), спадкоємців, які б мали обовязкову частку у спадщині, не має. Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку ст. 549 ЦК України (1963 р.), шляхом звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак не може оформити її у звязку із обставинами, що не залежать від неї (втрата оригіналу правовстановлюючого документу). Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивачка є субєктом набуття права власності на нерухоме майно з підстав прийняття спадщини за заповітом в порядку п. 2 ч. 1 ст. 549 ЦК України (1963 р.) З урахуванням викладених позивачкою та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Outcome: approved