Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про звільнення майна з-під арешту належного їй на праві власності. Позивачка у судове засідання надала письмову заяву у якій підтримала позов у повному обсязі, просила суд предявлені вимоги задовольнити та справу розглянути без її участі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надавши письмову заяву про можливий розгляд справи без його участі та ухвалення рішення на розсуд суду у відповідності до норм чинного законодавства. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, дійшов до наступного висновку. Встановлено, що [PERSON] у 2016 році звернулася до Сьомої Дніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області з метою отримання свідоцтва на право на спадщину, після смерті свого чоловіка - [PERSON], померлого 18.10.2011 року. Так, після отримання свідоцтва на право на спадщину, після смерті свого чоловіка - [PERSON], та після відповідної реєстрації права власності на спадкове майно у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно [PERSON] у січні 2017 року дізналася, що на все нерухоме майно належне їй накладено арешт починаючи з 27.04.2005 року. Зокрема, відповідно до інформаційної довідки №78549123 від 20.01.2017 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна на все нерухоме майно належне на праві власності [PERSON] був накладений арешт постановою державного виконавця Кокташевої відділу Державної виконавчої служби Бабушкінського районного управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 26.04.2005 року, б/н (номер запису про обтяження 10224339), номер запису про обтяження 16006260 (спеціальний розділ) з реєстраційним №1927500 у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. Після цього [PERSON], звернулася до відповідача - Шевченківського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції із заявою про зняття вищезазначеного арешту. У свою чергу, відповідач надав позивачці лист від 20.01.2017 року за №03/14/493111 у якому зазначив, що у ході перевірки відомостей Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень станом на 20.01.2017 року виконавчі провадження за якими боржником виступає [PERSON] на примусовому виконанні у Бабушкінському ВДВС м. Дніпропетровськ ГТ УЮ у Дніпропетровській області відсутні. Також зазначили, що перевіркою Реєстру виконавчих проваджень ЄДРВП, встановити за яким виконавчим провадженням, згідно ЄДРВП, накладено арешт не можливо, в зв'язку з тим, що ЄДРВП ведеться з 2008-2009 року та внаслідок пожежі, яка сталася у 2012 році в приміщенні відділу, перевірити журнали обліку вхідної кореспонденції та алфавітні покажчики Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ не можливо. Також відповідач у своєму листі порекомендував позивачці звернутися до суду з позовною заявою про зняття вищезазначеного арешту. Таким чином фактично арешт нерухомого майна належного [PERSON], накладений постановою від 26.04.2005 року, б/н (номер запису про обтяження 10224339) державного виконавця Кокташевої відділу Державної виконавчої служби Бабушкінського районного управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження не знято та відповідно відповідач відмовився зняти вищезазначений арешт, який на дату звернення не має ніяких законних підстав для свого існування та відповідно цей арешт має бути знятий як не чинний. Крім того, оскільки виконавче провадження на підставі якого накладений арешт від 26.04.2005 року на нерухоме майно належне [PERSON] відсутнє, то державні виконавці Відділу, зважаючи на зміст статті 60 Закону України «Про виконавче провадження», позбавлені права зняти цей арешт та такий арешт може бути знято лише за рішенням суду. Частиною 1 статті З ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваним прав. Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про знаття з нього арешту (ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження»). У відповідності до ч.1 ст. 316 ЦК України зазначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке воно здійснює у відповідності з законом за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 321 ЦК України зазначено: «Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні». Відповідно до ст. 386 ЦК України зазначено, зо Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Крім того, статтею 60 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. Статтею 54 даного Закону передбачено право заставодержателя звернутися до суду про звільнення заставленого майна з-під арешту. Відповідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.08.76 року №6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються як на праві власності на описане майно, так і на праві володіння ним і відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно. Стаття 14 Конституції України визначає, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Таким чином враховуючи вищевказані обставини справи та приймаючи до уваги норми чинного законодавства, суд приходить до висновку про те, що на теперішній час немає законних підстав перебування майна, належного [PERSON], під арештом, тому позовні вимоги позивачки знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а відтак підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved