Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-31 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що є власником будинку №28 по вул. Ворошилова в с. Олександрівка Новотроїцького району, Херсонської області. За вказаною адресою 11.02.2016 року, зареєстровано жінку її онука [PERSON]. Проживання в одному будинку стало нестерпним, оскільки відповідачка зловживає спиртними напоями, постійно вчиняє сварки та матеріально не допомагає утримувати будинок. Позивака неодноразово зверталася до [PERSON] з вимогою про виселення, разом з тим, остання відмовилась покидати будинок. Враховуючи, що такими діями відповідач перешкоджає їй користуватись своїм майном, посилаючись на\~ст. 391 ЦК України, просила виселити [PERSON] із зазначеного будинку №28 по вул. Ворошилова в с. Олександрівка Новотроїцького району, Херсонської області. Представник позивачки направив до суду заяву про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав з підстав викладених у заяві. Відповідач до судового засідання не зявилася, та не повідомила про причини своєї неявки, хоча була належним чином повідомлена про час та місце судового засідання, шляхом виклику її через оголошення в газеті «Наддніпрянська правда». Суд вважає можливим, відповідно до ст. 169 п. 4 ЦПК України, визнати причину неявки відповідачки неповажною і ухвалити заочне рішення, відповідно до ст. 224 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, враховуючи доводи позивачки в обґрунтування позову,суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що житловий будинок №28 по вул. Ворошилова в с. Олександрівка Новотроїцького району, Херсонської області належить на праві приватної власності [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Олександрівської сільської ради Новотроїцького району Херсонської області від 19.03.1990 року. Правовідносини сторін, щодо володіння будинком регулюються\~Житловим Кодексом\~та\~Цивільним Кодексом України. Відповідно до\~ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У вищевказаному будинку зараєстроване місце проживання відповідачки [PERSON], яка відноситься до інших членів сімї, відповідно ст. 64 ЖК України. Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК України члени сімї власника житлового будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються житловим приміщенням, нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч. 4\~ст. 9 ЖК України\~ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Разом з тим,\~статтею 157 ЖК України\~передбачено, що членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч.1\~ст.116 цього Кодексу. У відповідності до ч.1\~ст.116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематично порушують правила соціалістичного співжиття, роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Судом під час розгляду справи встановлено, що [PERSON], зловживає спритними напоями, вчиняє скандали та бійки, тобто створює такі умови життя, що неможливі для сумісного проживання з нею в одному будинку. Згідно п. 17\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 р. (із змінами та доповненнями) «Про деякі питання ,що виникли в практиці застосування судами\~Житлового Кодексу України»\~при вирішенні справ про виселення на підставі\~ст.116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення\~\~винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються\~\~судами,\~\~прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача. Таким чином, враховуючи, що [PERSON] систематично порушує правила співжиття, робить неможливим для позивача проживання з нею в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, остання підлягає виселенню із займаного житлового приміщення без надання іншого житла. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, та враховуючи те що позов задоволено повністю, а позивачка звільнена від сплати судового збору, то суд вважає можливим, судові витрати в сумі 551,20 гривень віднести за рахунок відповідача і стягнути їх на користь держави. Крім того з відповідачки підлягають стягнення на користь позивача витрати повязанні з оплатою оголошення в газеті в сумі 207 гривень. На підставі зазначеного ст.ст. 391 ЦК України, ст.ст.\~150, 156, 116 Житлового кодексу Україниі

Outcome: approved