Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-11 00:00:00

Позивачка, звернулась до суду із позовною заявою до відповідачів про поділ в рівних частинах спільного майна подружжя без виділення в натурі, визнання права власності на 1/2 частини майна набутого в період шлюбу, про виключення майна з акту опису і арешту та знання з нього арешту, посилаючись на те, що вироком Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2012 року відповідач по справі [PERSON] був визнаний винним в скоєнні злочину і призначено покарання з конфіскацією належного йому майна на користь держави. На виконання вироку суду, 24 січня 2013 року державною виконавчою службою Магдалинівського районного управління юстиції Дніпропетровської області був складений акт опису й арешту майна, в результаті чого було описане наступне майно: автомобіль ЗАЗ-110307, 2004 року випуску, номерний знак [NUMBER]; автомобільний причеп-легковий-В, 2008 року випуску, номерний знак [NUMBER]; моторолер-А, номерний знак [NUMBER]. Вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя, так як придбане за час перебування в шлюбі, який зареєстровано між нею та відповідачем 20 серпня 1996 року. Тому, вказане майно, нажите за час шлюбу і є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя і кожен із подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Позивач вважає, що викладене свідчить про наявність підстав для звернення до суду про захист її особистих майнових прав, тому враховуючи, що накладення арешту на її частку майна порушує її права та законні інтереси, вона звернулась з даним позовом до суду та просить зупинити виконавче провадження до розгляду справи по суті, поділити майно, що є спільною сумісною власністю, у рівних частках без виділення в натурі, визнати за нею право власності на 1/2 частину спільного майна подружжя, виключити майно, що належить їй на праві власності з акту опису і арешту та зняти з нього арешт. У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні визнав позовні вимоги, проти задоволення вказаного позову не заперечує, оскільки дійсно спірне майно вказане в позові позивача придбано ними в період зареєстрованого шлюбу. Представник відповідача державної виконавчої служби Магдалинівського районного управління юстиції Дніпропетровської області в судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву про розгляд справи без його участі. Також представником відповідача надано заперечення проти позову, в якому посилається на те, що на час накладення арешту на спірне майно та включення його до акту опису та арешту, виконавчій службі не було відомо про те, що майно на праві спільної сумісної власності як майно придбане в період шлюбу. Представник відповідача Магдалинівського відділення Новомосковської об'єднаної державної податкової інспекції Дніпропетровської області, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи та надані сторонами докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що вироком Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2012 року відповідач по справі [PERSON] був визнаний винним в скоєнні злочину і призначено покарання з конфіскацією належного йому майна на користь держави (а.с. 59-72). На виконання вироку суду, 17 травня 2013 року державною виконавчою службою Магдалинівського районного управління юстиції Дніпропетровської області, був складений акт опису й арешту майна (а. с. 26), в результаті чого було арештовано та описане наступне майно: автомобіль ЗАЗ-110307, 2004 року випуску, номерний знак [NUMBER]; автомобільний причеп-легковий-В, 2008 року випуску, номерний знак [NUMBER]; моторолер-А, номерний знак [NUMBER]. Вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя сторін по справі позивача [PERSON] та відповідача [PERSON], так як придбане останніми за час перебування в шлюбі, який зареєстровано між ними 20 липня 1996 року та по цей час не розірваний (а.с. 7). Так, 29 жовтня 2004 року позивачка разом з відповідачем [PERSON] на кошти, що належали їх родині, придбали автомобіль ЗАЗ-110307, 2004 року випуску, номерний знак [NUMBER], на підставі акту прийому-передачі № МВЧ103703 (а. с. 10). Автомобільний причеп-легковий-В, 2008 року випуску, номерний знак [NUMBER] був придбаний 13.03.2008 року на підставі акту прийому-передачі № НДЦ238544 (а. с. 10). Моторолер-А, номерний знак [NUMBER] був придбаний 25.04.2008 року на підставі вантажної митної декларації № 110000005/8/501557 (а.с. 50). Тому, вказане майно, нажите за час шлюбу і є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя і кожен із подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. У відповідності до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.ст. 60, 61 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку, при цьому об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст.ст. 368, 369 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільної сумісною власністю, при цьому майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом, при цьому співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ст. 370 ЦК України у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. В той самий час як вбачається з матеріалів справи, право спільної сумісної власності на майно припиняється у разі поділу цього майна між співвласниками, у відповідності до положень ч.3 ст. 372 Цивільного Кодексу. Стаття 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Також враховується диспозиція ст.ст. 58, 59 ЦПК України про належність та допустимість доказів. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню, а також обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказуванню. В судовому засіданні беззаперечно встановлений факт перебування позивача та відповідача [PERSON] в зареєстрованому шлюбі з 20 липня 1996 року по теперішній час та той факт, що спірне майно зазначене в позові придбано ними в період шлюбу і тому воно є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Тому, з урахуванням викладеного, проаналізувавши викладені норми Закону, дослідивши докази по справі, враховуючи, що накладення державною виконавчою службою арешту на спірне майно, порушує права та інтереси позивача, як власника 1/2 частки спірного майна, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial