Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-26 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом. Вимоги мотивовані тим, що вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 16.11.2011р., окрім іншого, стягнуто з [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 40800грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 10000грн. У зв`язку з тим, що [PERSON] являється неплатоспроможним, позивач просить зазначені кошти стягнути з держави в особі Державної казначейської служби України з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних. Представник позивача Міщенко С.В. просив розглянути справу у його відсутність, позов підтримав. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав суду відзив на позов, вимоги не визнав. Третя особа в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Відзиву на позов від неї не надходило, заяви про розгляд справи за відсутністю не подавала. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16.11.2011р. Суворовський районний суд міста Одеси виніс вирок по справі № 1-104/11 по відношенню до [PERSON] - визнав його винним у скоєнні злочину передбаченого ст.ст.185 ч.3,187 ч.4 КК України, призначив йому покарання: по ст.185 ч.3 КК України у вигляді чотирьох років позбавлення свободи, по ст.187 ч.4 КК України у вигляді десяти років шести місяців позбавлення свободи з конфіскацією майна. Стягнути з [PERSON] на користь цивільного позивача [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 40 800грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди - 10 000грн. На виконання даного вироку 06.02.2014р. видано відповідний виконавчий лист. 20.02.2017р. старшим державним виконавцем Суворовського ВДВС міста Одеси винесена постанова про повернення вказаного виконавчого листа [PERSON] , у зв`язку з відсутністю майна у [PERSON] , на яку може бути звернене стягнення. Згідно ч.1,2 ст.1207 ЦК України, шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю внаслідок кримінального правопорушення, відшкодовується потерпілому або особам, визначеним статтею 1200 цього Кодексу, державою, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, або якщо вона є неплатоспроможною. Умови та порядок відшкодування державою шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, встановлюються законом. Проаналізувавши зазначені норми закону, суд вважає, для того, щоб покласти обов`язок на державу щодо відшкодування(компенсації) шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю внаслідок кримінального правопорушення, необхідне визнання особи, що вчинила злочин, неплатоспроможним. Процедура визнання фізичної особи неплатоспроможним(банкрутом) регулюється Кодексом України з процедур банкрутства, згідно якого банкрутом(неплатоспроможним) фізичну особу визнає відповідний господарськи суд. Оскільки позивачкою не надано постанови відповідного господарського суду щодо визнання банкрутом(неплатоспроможним) [PERSON] , суд позбавлений можливості застосувати ст.1207 ЦК України до даних правовідносин. Також, суду не надано жодних відомостей про те, яка саме шкода завдана злочином: внаслідок каліцтва, іншого ушкодженням здоров`я або смертю, чи майну [PERSON] . Дані обставини мають важливе значення для застосування ст.1207 ЦК України. Крім того, відповідно до статті 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом. Положення цієї статті передбачають можливість компенсації шкоди, завданої потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, за рахунок Державного бюджету України виключно у випадках та порядку, передбачених законом. Проте на даний час у національному законодавстві відсутній відповідний нормативно-правовий акт, який визначає такий порядок відшкодування шкоди. Порядок, що містить процедуру присудження та сплати відшкодування, має бути встановлений окремим законом, який не було прийнято до цього часу. За відсутності закону, який формулює такі положення, ніяке право на компенсацію не може виникнути, оскільки заявник не може стверджувати, що він мав «законне сподівання» одержання будь-яких конкретних сум (Ухвала Європейського суду з прав людини у справі «Петро Якович Петльований проти України», заява № 54904/08, ухвала щодо прийнятності від 30 вересня 2014 року). Аналогічна правова позиція зазначена в постанові ВС від 07.11.2018р. по справі №720/1607/16-ц. За таких обставин, суд доходить висновку про те, що вимоги позивача не підтверджуються матеріалами справи та не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed