Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-06 00:00:00

Позивачка звернулась з позовом до суду до відповідача, в якому просить розірвати їхній шлюб. В обґрунтування позову, покликається на те, що між нею та відповідачем 19.05.1994 року було укладено шлюб, від якого вони мають двох дітей: сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO]. Після народження їхньої доньки відповідач постійно зловживав та зловживає алкогольними напоями. При цьому неодноразово лікувався. За останні роки таке зловживання алкоголем чоловіка перейшло всі межі: він розрахований з постійного місця роботи, працює неофіційно на тимчасових роботах і відповідно його заробітки мінливі, йдуть на алкоголь. Як наслідок відповідач перестав утримувати сім»ю. Разом з тим, таке його щоденне зловживання алкоголем впливає на психологічний розвиток їхньої неповнолітньої доньки. Вони з відповідачем перестали розуміти один одного, між ними немає почуттів, у них різні характери, різні погляди на спільне життя, з чим вона погодитись не може. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам та інтересам дітей. Позивачка позовні вимоги підтримала з підстав, які викладені у позовній заяві. Позов просила задоволити. Відповідач на розірвання шлюбу погодився. Вислухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи, суд вважає, що позов слід задоволити, виходячи з наступного. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON], зареєстрували шлюб 19.05.1994 року у відділі РАГС Трускавецької міськадміністрації Львівської області, актовий запис за №53. Від даного шлюбу народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO], донька [PERSON], [INFO]. Статтею 24 СК України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності до ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Згідно п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Відтак, аналізуючи зібрані по справі докази і оцінюючи їх в сукупності, суд вважає, що оскільки сторони не підтримують подружніх відносин, їхній шлюб існує формально, примирення між ними не можливе, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, адже збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має наміру зберегти шлюб, а відповідач для збереження сім»ї не вживає жодних заходів, тому є всі підстави для розірвання шлюбу. Прізвище позивачки після розірвання шлюбу залишити без змін. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання, як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути 640 грн. судового збору сплаченого позивачкою.

Outcome: approved