Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-04 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на неможливість збереження сім*ї, оскільки між сторонами спільного життя не існує, тобто сім*я фактично розпалася і поновити її неможливо. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. В звязку з протиправною поведінкою відповідача, який погрожує їй, ображає, висловлюється нецензурною лайкою, намагається бити її та її батьків, позивачка вважає, що має право вимагати розірвання шлюбу до досягнення дитиною річного віку. Просила розірвати шлюб, стягнувши аліменти на її користь на утримання доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 1000 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття та 700 гривень на своє утримання до досягнення донькою трьохрічного віку. В судовому засіданні позивачка уточнила позовні вимоги, просила розірвати шлюб, стягнути з відповідача 300 гривень аліментів на утримання дитини, 200 гривень на своє утримання, визначити місце проживання доньки разом з нею, позбавити відповідача права змінювати місце проживання дитини. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Відповідач в судовому засіданні проти розірвання шлюбу заперечував, пояснивши, що ніяких протиправних дій він не вчиняв, сварки виникали з батьками позивачки щодо дитини, на стягнення аліментів згоден, але в меншому розмірі, оскільки має незначні доходи, згодний сплачувати в розмірі 300 гривень на утримання дитини, 200 гривень на утримання позивачки, не заперечував з приводу визначення місця проживання дитини з позивачкою. Представник служби у справах дітей Сумської районної державної адміністрації в судове засідання не зявився, в своїй заяві просили проводити справу у відсутність їх представника, висновок про доцільність залишення [PERSON] на спільне проживання та виховання матері [PERSON] підтримали. Заслухавши пояснення сторін, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази по справі , суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Згідно з ч.2 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу не може бути пред'явлено протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини. Встановивши зазначені обставини, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі за заявою про розірвання шлюбу, а якщо воно було відкрито, - припиняє провадження у справі(п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»). Судом встановлено, що сторони вступили в зареєстрований шлюб 27 червня 2015 року. Як вбачається зі свідоцтва про народження [PERSON], 06 грудня 2015 року - доньки позивачки та відповідача, рік їй виповнюється 06 грудня 2016 року, тому [PERSON] на даний час не може предявляти позов про розірвання шлюбу. Обставин протиправної поведінки відповідача, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо позивачки або дитини судом не встановлено, а тому підстав для розірвання шлюбу суд не вбачає. Той факт, що батько позивачки [PERSON] 27 травня 2016 року та 27 червня 2016 року звертався до поліції з приводу протиправної поведінки відповідача не може свідчити про наявність в діях відповідача ознак кримінального правопорушення. Судом встановлено, що спори між відповідачем та батьками позивачки виникали з приводу спілкування з дитиною, її лікування тощо. До того ж відповідач як батько дитини має переважне перед усіма іншими особами право на спілкування з дитиною, її виховання, утримання тощо, а також на проживання дитини саме з ним як з батьком. Інші особи, в тому числі і батьки позивачки, не мають права перешкоджати батьку дитини спілкуватися з нею, приймати участь у її утриманні, лікуванні та вихованні. Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду.( стаття 163, 151, 150, 152 Сімейного кодексу України). Отже, намагаючись реалізувати своє право на спілкування з дитиною, відповідач не тільки не вчинив дій, що містять ознаки кримінального правопорушення, а діяв в межах закону. Таким чином, враховуючи, що дитина на день подання позову не досягла річного віку, позивачка не має права на предявлення позову про розірвання шлюбу, тому в цій частині справа підлягає закриттю. Донька знаходиться на утриманні позивачки. На даний час позивачка знаходиться в декретній відпустці по догляду за дитиною до трьох років. Зазначені обставини сторонами не оспорюються. Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.( стаття 180 СК України). Відповідач є батьком дитини, тому у відповідності з статтею 180 Сімейного кодексу України зобовязаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, позв в частині стягнення аліментів на утримання дитини на користь позивачки підлягає задоволенню. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, відповідач є студентом Державного професійно-технічного навчального закладу «Сумський центр професійно-технічної освіти», форма навчання - денна, розмір стипендії є незначним( арк.с.16,17). За таких обставин задоволення позову в повному обсязі суперечило б діючому законодавству, оскільки згідно закону стягнення аліментів в розмірі понад 50 відсотків від доходу не передбачено. Крім того, стаття 184 Сімейного кодексу передбачає можливість стягнення аліментів в твердій грошовій сумі за умови, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливих дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров*я та матеріальне становище дитини, стан здоров*я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.( ст. 182 Сімейного кодексу України). Оскільки відповідач є батьком дитини і відповідно до законодавства повинен надавати кошти на утримання дитини, яка знаходиться на вихованні матері, з нього на користь позивачки необхідно стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 300 гривень щомісячно до повноліття дитини. Дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Визначаючи розмір аліментів суд враховує також і те, що зазначений розмір аліментів наближений до прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який є визначальним для встановлення мінімального розміру аліментів. При цьому суд вважає, що в такому випадку не будуть порушені права позивачки, яка є працездатною особою, та відповідача по справі, який має незначний дохід. Зменшуючи розмір аліментів на утримання дитини до 300 гривень, а на утримання позивачки до 200 гривень, суд також враховує, що позивачка проживає з матірю, родина має земельну ділянку розміром 0,35 га, господарство, тримають кролів, птицю, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов сімї(арк.с.35). В судовому засіданні позивачка зменшила розмір своїх позовних вимог, просила стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 200 гривень щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку, а також аліменти на утримання дитини в розмірі 300 гривень щомісячно до повноліття дитини. Відповідач погодився з вимогами позивачки в цій частині. Задовольняючи позовні вимоги в частині визначення місця проживання дитини суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створити належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У відповідності з ст. ст. 141, 161 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов*язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров*я та інші обставини, що мають істотне значення. Констатуючи, що обидва з батьків належним чином виконують свої батьківські обовязки, суд вважає, що з врахуванням віку дитини, якій ще не виповнилося року, беручи до уваги висновок органу опіки та піклування щодо доцільності визначення місця проживання дитини разом з матірю, проживання дитини з матірю буде відповідати інтересам дитини і не буде ущемлювати інтереси батьків сторін по справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved