overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

позивачка звернулась до суду із позовом, в якому зазначила, що 19.10.1991 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб у відділі РАГСу Бердянського міськвиконкому Запоріжської області. Від шлюбу дітей не мають. Подружні відносини між ними не склались, це пов»язане із тим, що сторони мають різні погляди на шлюб та сім»ю. Сварки між сторони призвели до того, що вони припинили спільне проживання із травня 2016 року. Враховуючи викладене позивачка просить їх шлюб розірвати, залишити їй прізвище, яке вона отримала під час реєстрації шлюбу. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила даний позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечував щодо розірвання шлюбу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.112 Сімейного кодексу України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з подружжя та інтересам їх дітей, що має істотне значення. Як встановлено в судовому засіданні, що розірвання шлюбу відповідає інтересам кожного з них. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Суд, вважає встановленим, що збереження сімї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини. Відповідно до ст.113 СК України, позивачці присвоїти прізвище, яке вона отримала підчас державної реєстрації шлюбу, що розривається [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-01 00:00:00

позивачка звернулась до суду із позовом, в якому зазначила, що 24.08.1996 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб у Миролюбівській сільській раді Житомирського району Житомирської області. Від шлюбу вони мають дітей: [PERSON],[INFO] та [PERSON], [INFO]. Подружні відносини між ними не склались, це пов»язане із тим, що сторони мають різні погляди на шлюб та сім»ю. Між ними виникали постійно суперечки та скандали, які призвели до того, що сторни чотири роки однією сім»єю не проживають. Враховуючи викладене позивачка просить їх шлюб розірвати, залишити їй прізвище, яке вона отримала під час державної реєстрації шлюбу, а також стягнути із відповідача на її користь судові витрати. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила не стягувати із відповідача на її користь судові витрати. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечував щодо розірвання шлюбу. Вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.112 Сімейного кодексу України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з подружжя та інтересам їх дітей, що має істотне значення. Як встановлено в судовому засіданні, що розірвання шлюбу відповідає інтересам кожного з них. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Суд, вважає встановленим, що збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини. Відповідно до ст.113 СК України, позивачці присвоїти прізвище, яке вона отримала під час державної реєстрації шлюбу, що розривається - [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

позивачка звернулась до суду із позовом, в якому зазначила, що 27.02.1999 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб у Житомирському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану. Від шлюбу вони мають троє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Подружні відносини між ними не склались, це пов»язане із тим, що сторони мають різні погляди на шлюб та сім»ю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, з його ініціативи у сім»ї постійно виникають сварки та скандали, які впливають на психічний стан дітей. У зв»язку із такими сімейними обставинами сторони припинили спільне проживання. Враховуючи викладене позивачка просить їх шлюб із відповідачем розірвати та залишити їй прізвище, яке вона отримала під час державної реєстрації шлюбу. Позивачка в судове засідання не з»явилась, оскільки надіслала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить даний позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з»явився, оскільки надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає, не заперечує щодо розірвання шлюбу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.112 Сімейного кодексу України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з подружжя та інтересам їх дітей, що має істотне значення. Як встановлено в судовому засіданні, що розірвання шлюбу відповідає інтересам кожного з них. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Суд, вважає встановленим, що збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини. Відповідно до ст.113 СК України, позивачці присвоїти прізвище, яке вона отримала під час державної реєстрації шлюбу, що розривається - [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-09 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом, в якому зазначила, що вона є власником [ADDRESS] в Приморському районі м. Маріуполя, в якій також зареєстрована її донька - [PERSON]. Фактично відповідач не проживає у квартирі з січня 2014 року, зв'язок із нею відсутній. Крім того зазначила, що вона змушена сплачувати комунальні платежі за відповідачку, яка в квартирі не мешкає, що ускладнює її матеріальне становище. Просила визнати відповідачку [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: м. Маріуполь, вул. Кронштадтська, б. 19 кв. 69. Позивачка [PERSON] в судове засідання надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні, справу просила розглянути за її відсутності. Не заперечувала проти ухвалення судом заочного рішення у разі неявки відповідача. Відповідачка [PERSON], будучи повідомленою про дату та час судового розгляду справи, до суду не зявилась, із будь-якими заявами на адресу суду не зверталась, тому суд, за згодою позивача ухвалив заочне рішення на підставі наявних в справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до довідки № 189 від 22.07.2015 року, виданої Комітетом самоорганізації населення «Меотида», відповідачка [PERSON] у [ADDRESS] в Приморському районі м. Маріуполі тільки зареєстрована, але фактично не мешкає з 2014 року, у звязку із виїздом до Російської Федерації. З зазначеного часу у квартирі не зявлялась, чим підтверджується відсутність відповідача за місцем реєстрації на протязі більш року. (а.с. 3,15) Всупереч доданій позивачем до позову копії свідоцтва про право власності від 27.09. 1999 року, де власником [ADDRESS] в Приморському районі м. Маріуполя зазначена лише тільки сама позивачка [PERSON], судом витребувано для огляду оригінал цього свідоцтва. Отже, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками [ADDRESS] в Приморському районі м. Маріуполя, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 27.09. 1999 року. (а.с.21) Відповідно до ч. 1\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.ст. 316,317,321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння. Користування та розпорядженням своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Отже, у випадку задоволення позову, відповідач в порушення закону буде обмежений у здійсненні свого права власності та права користування належним йому майном, зокрема щодо спірної квартири, яка належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Таким чином, позовні вимоги не грунтуються на законі та задоволенню не підлягають. Понесені позивачкою судові витрати суд покладає на неї. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом, в якому зазначила, що вона є власником будинку [ADDRESS], в якому також зареєстрований [PERSON]. Фактично відповідач не проживає у будинку більше року. Просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. В суді позивачка надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити в повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у разі неявки відповідача. Відповідач [PERSON], будучи повідомленим про дату та час судового розгляду справи, до суду не з'явився, із будь-якими заявами на адресу суду не звертався, тому суд, за згодою позивача, ухвалив заочне рішення на підставі наявних в справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, [PERSON] є власником будинку [ADDRESS], що підтверджується договором дарування житлового будинку від 10.03. 2005 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16.03. 2005 року. (а.с.8,9) Згідно копії домової книги на будинок [ADDRESS], відповідач [PERSON] з 23.10.2007 року по теперішній час зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 6-7) Згідно ст.. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.. 383 ЦК України та ст.. 150 ЖК України власник будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і має право розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд. За ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно з положеннями ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до акту від 09.12.2013 року, виданого Комітетом самоорганізації населення «Портовський», відповідач у будинку [ADDRESS] у Приморському районі м. Маріуполі тільки зареєстрований, але фактично не мешкає з 23.10. 2007 року, про причини не проживання нікому не повідомляв, з зазначеного часу у будинку не з'являвся, чим підтверджується відсутність відповідача за місцем реєстрації на протязі більш ніж одного року. (а.с. 5) Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням в будинку за адресою: [ADDRESS], і позов задовольняє. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом, в якому зазначила, що вона є квартиронаймачем [ADDRESS] в Приморському районі м. Маріуполя, в якій також зареєстрований її син [PERSON]. Фактично відповідач не проживає у квартирі з 2005 року, зв'язок із ним відсутній. Крім того зазначила, що вона не працює, а донька перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, а оскільки вони змушені сплачувати комунальні платежі і за відповідача, який в квартирі не мешкає, це ускладнює її матеріальне становище. Просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Позивач [PERSON] в судове засідання надала заяву, в якій просила позовні вимоги задовольнити, справу розглянути за її відсутністю. Не заперечувала проти ухвалення судом заочного рішення у разі неявки відповідача. Відповідач [PERSON], будучи повідомленим про дату та час судового розгляду справи в порядку ч. 3 ст. 76 ЦПК України, до суду не зявився, із будь-якими заявами на адресу суду не звертався, тому суд, за згодою позивача ухвалив заочне рішення на підставі наявних в справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Третя особа [PERSON] в судове засідання надала заяву, в якій не заперечувала проти задоволення позовних вимог, справу просила розглянути за її відсутністю. Не заперечувала проти ухвалення судом заочного рішення у разі неявки відповідача Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, [PERSON] є квартиронаймачем [ADDRESS] в Приморському районі м. Маріуполя, що підтверджується особовим рахунком № 802 та крім неї в квартирі зареєстрований син [PERSON], [INFO]. (а.с.5) Відповідно до довідки № 367 від 25.11.2015 року, виданої Комітетом самоорганізації населення «Балтійський», відповідач у [ADDRESS] в Приморському районі м. Маріуполі тільки зареєстрований, але фактично не мешкає 10 років, про причини не проживання нікому не повідомляв, з зазначеного часу у квартирі не зявлявся, чим підтверджується відсутність відповідача за місцем реєстрації на протязі більш шести місяців. (а.с.6) Згідно ст. 71 ЖК України\~при\~\~тимчасовій відсутності наймача або членів його сім ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтею 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS], і позов задовольняє. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-28 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом, в якому зазначила, що вона є наймачем житлового приміщення державного житлового фонду, а саме [ADDRESS]. Позивачка та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, який 23.01.1990 р. було розірвано. [PERSON] фактично є єдиним наймачем зазначеної квартири, а відповідач вже не є членом сім'ї власника житлового приміщення, проте позивачка змушена сплачувати комунальні послуги за відповідача, який зареєстрований в квартирі, але не проживає з 2005 року. Тому, позивачка просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком. В судове засідання позивачка надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримку позовних вимог, якою не заперечувала проти заочного розгляду справи у разі неявки відповідача. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений у встановленому законом порядку. Враховуючи думку позивачки, суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Представник КСН «Меотида» в судове засідання не з'явився, причини своєї неявки суду не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] є наймачем [ADDRESS]. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER] від 25.03. 2004 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 23 січня 1990 року. (а.с. 12) За відміткою в паспорті [NUMBER] позивачка зареєструвала шлюб 30.11. 2007 року з [PERSON], 1960 року народження та змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». (а.с.6-7) На час розгляду справи в [ADDRESS] зареєстровані: позивачка [PERSON] та як члени її сім'ї донька - [PERSON], 1983 року народження, онуки - [PERSON], 2012 року народження та [PERSON], 2008 року народження, а також відповідач [PERSON], 1954 року народження. (а.с.5). Відповідач не проживає за вказаною адресою без поважних причин більше ніж один рік, а саме з 2005 року, що підтверджується довідкою № 109 від 04.07.2014 року та актом від 06.08. 2014 року про неможливість вручення судової повістки, складеними Головою КСН «Меотида». (а.с. 3,22). Відповідно до ст.. 163 ЖК України у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Тимчасова відсутність наймача та членів його сім'ї не звільняє їх від виконання обов'язків за договором найму жилого приміщення. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, оскільки відповідач не проживає у вказаній квартирі понад шість місяців без поважних причин, іншої домовленості про збереження за ним права користування домоволодінням між ним та власником не було, суд вважає, що він втратив право користування даним жилим приміщенням. На підставі ст.ст. 72, 156,163 ЖК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-01 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом, в якому просила розірвати шлюб з [PERSON] , що зареєстровано 22.08.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Комсомольського міського управління юстиції у Полтавській області за актовим записом № 280. Вимоги мотивує тим, що спільне господарство не ведуть, їх сім`я фактично розпалась. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . У судове засідання позивачка не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, натомість звернулась із заявою до суду, згідно якої просила розглянути справу у її відсутність, позов підтримала повністю та просила про його задоволення. Відповідач у судове засідання не з`явився про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, натомість надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов [PERSON] визнав повністю. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 22.08.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Комсомольського міського управління юстиції у Полтавській області за актовим записом № 280 (а.с.16). Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.17). Як вбачається зі змісту позовної заяви, сторони припинили подружні відносини, спільне господарство не ведуть, миритись сторони не бажають, їх сім`я фактично розпалась, на що заперечень від відповідача не надходило (а.с.2-3). Суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому шлюб підлягає розірванню. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд дійшов висновку, що визнання позову відповідачем слід прийняти. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Питання про судові витрати у справі вирішено судом відповідно до положення ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом, в якому просила розірвати шлюб з [PERSON] , що зареєстровано 28.08.2020 року Горішньоплавнівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно- Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) за актовим записом № 157. Вимоги мотивує тим, що спільне господарство не ведуть, їх сім`я фактично розпалась. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . У судове засідання позивачка не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, натомість звернулась із заявою до суду, згідно якої просила розглянути справу у її відсутність, позов підтримала повністю та просила про його задоволення. Відповідач у\~судове засідання\~не з`явився про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, натомість надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов [PERSON] визнав повністю. У відповідності\~до ч.2\~ст.247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 28.08.2020 року Горішньоплавнівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) було зареєстровано шлюб між сторонами за актовим записом № 157. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Як вбачається зі змісту позовної заяви, сторони припинили подружні відносини, спільне господарство не ведуть, миритись сторони не бажають, їх сім`я фактично розпалась, на що заперечень від відповідача не надходило. Суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому шлюб підлягає розірванню. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд дійшов висновку, що визнання позову відповідачем слід прийняти. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Питання про судові витрати у справі вирішено судом відповідно до положення ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved