Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-15 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою, обґрунтовуючи вимоги тим, що на підставі рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 09.07.2018 їй було виділено із спільної часткової власності в натурі у приватну власність 68/100 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , визнано цю частину окремим об`єктом нерухомого майна та припинено спільну часткову власність. Право власності на інші 32/100 частки житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і споруд вказаним судовим рішенням визнано за відповідачем. Між нею та відповідачем склався певний порядок користування земельною ділянкою, закріпленою за домоволодінням, однак у зв`язку з виділенням нею своєї частки в натурі виник спір. Позивачка з відповідачем намагалася дійти згоди та добровільно встановити порядок користування земельною ділянкою, але такої згоди не досягнуто. З наведених підстав позивачка просила суд визначити між нею та відповідачем порядок користування земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 17.05.2019 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання (а.с. 18-19). Ухвалою суду від 07.06.2019 призначено по даній справі судову земельно-технічну експертизу (а.с. 30-31). Ухвалою суду від 19.09.2019 відновлено провадження у справі (а.с. 69). Після проведення по справі судової земельно-технічної експертизи позивачка та її представник в підготовчому засіданні просили визначити порядок користування земельною ділянкою згідно першого варіанту висновку експерта № 19/439 від 09.09.2019. Відповідач та його представник у підготовчому засіданні позовні вимоги визнали не заперечували проти запропонованого варіанту визначення порядку користування земельною ділянкою. Представник третьої особи не заперечував проти задоволення позовних вимог. Заслухавши доводи учасників цивільного процесу, дослідивши надані докази, суд приходить до наступних висновків. Кожна особа має право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним\~кодексом України (далі ЦПК України), звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4\~ЦПК України). Згідно з частиною 1 статті 2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частинами 1 та 3 статті 13\~ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частини 1 та 2 статті 12\~ЦПК України). За змістом частин 1 та 6 статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 статті 77 та частиною 2 статті 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до вимог частини 3 статті 200\~ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так, частиною четвертою статті 206\~ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, ЦПК допускає ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні і в правовідносинах, що виникли між сторонами відповідач позов визнав, таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, отже в даному випадку наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні. Судом встановлено, що на підставі рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 09.07.2018 у справі № 663/655/15-ц [PERSON] було виділено із спільної часткової власності в натурі у приватну власність 68/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] , визнано цю частину окремим об`єктом нерухомого майна та припинено спільну часткову власність. Вказаним рішенням суду проведено реальний розподіл домоволодіння і виділено [PERSON] у власність в житловому будинку літ. «А»: 1-5 житлова кімната площею 18 кв. м, житлова прибудова літ. «А2»; 1-7 коридор площею 13, 7 кв.м, 1-8 житлова кімната площею 12,5 кв. м, 1-9 житлова кімната площею 12,2 кв.м., всього загальною площею 38,4 кв.м., в тому числі житлова 24,7 кв.м, прибудова літ. «а1»; І прибудова площею 10, 8 кв.м., прибудова літ. «а2»; ІІ прибудова площею 1,2 кв.м, ІІІ прибудова площею 2,9 кв.м, ІV прибудова площею 3, 0 кв.м, всього площею 7, 1 кв.м., всього загальна площа складає 74, 3 кв.м., в тому числі житлова площа 42,7 кв.м., надвірні будівлі та споруди: гараж літ. «Ж», водопровід № 2, хвіртка № 5, № 7 частина огорожі, душ № 3. Право власності на інші 32/100 частки житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і споруд вищезазначеним судовим рішенням визнано за [PERSON] (а.с. 7-9). Належні [PERSON] та [PERSON] домоволодіння знаходяться на земельній ділянці площею 821 кв. метр, яка закріплена за домоволодінням відповідно до Акту здачі будинку в експлуатацію, затвердженого рішенням Скадовської міської ради Херсонської області від 17.10.1980 року № 159/18 (а.с. 16). Відповідно до статті 316 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В статті 317\~ЦК України зазначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно статті 319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства; усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. В силу статті 358\~ЦК України кожен співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частки спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності, а відповідно до статті 364\~ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Із положень\~частини 1\~статті 377\~ЦК України\~вбачається,\~що до\~особи,\~яка набула\~право власності\~на житловий\~будинок (крім\~багатоквартирного),\~будівлю або\~споруду,\~переходить право\~користування на\~земельну ділянку,\~на якій\~вони розміщені,\~без зміни\~її цільового\~призначення в\~обсязі та\~на умовах,\~встановлених для\~попереднього землевласника\~(землекористувача). Згідно частини 2 статті 120 Земельного кодексу України (далі ЗК України) якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. В частині 4 статті 120 ЗК України зазначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Відповідно до статті 86\~ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). За змістом статті 88\~ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих в пункті 19 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з`ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір`я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. В разі неможливості перенесення співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію. При пред`явленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо. Згідно з частинами 1, 2 статті 152\~ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. В частині 2 статті 158\~ЗК України зазначено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб. З огляду наведеного та фактично вставлених обставин справи, визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та при вирішенні даного спору вважає правильним обрати перший варіант наданий у висновку експерта для визначення порядку користування земельною ділянкою, закріпленою за належним сторонам житловим будинком, оскільки як зазначили сторони вказаний варіант найбільшим чином відображає фактичне користування земельною ділянкою між ними. Витрати по справі розподіляються між сторонами порівну та з урахуванням положень статей 141, 142 ЦПК України.

Outcome: approved