Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до Держави України в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області, Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Черкаській області про стягнення моральної шкоди. Свої вимоги обгрунтовує тим, що постановою Тальнівського районного суду Черкаської області від 26.04.2011 року в справі №2-а-1585/11 визнано незаконною постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Черкаській області від 01.02.2011 року про закінчення виконавчого провадження на підставі виконавчого листа виданого 2а-234 виданого Тальнівським районним судом про стягнення з Головного управління праці та соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації на користь позивачки 1670 грн. Постановою Тальнівського районного суду Черкаської області від 26.04.2011 р. визнано незаконною постанову державного виконавця від 01.02.2011 р. про повернення виконавчого документа стягувачеві. Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20.12.2012 року в справі №2а-1585/11 постанову Тальнівського районного суду Черкаської області від 26.04.2011 року залишено без змін. Позивач має незадовільний стан здоров?я як інвалід, захворювання пов?язаного з наслідками аварії на Чорнобильській АЕС. Ій було завдано душевних страждань та позбавлено щоденного спокою, тим самим завдано моральної шкоди. Просить стягнути з Головного управління Державної казначейської служби України в Черкаській області на її користь на відшкодування моральної шкоди в сумі 2000 грн. В судове засідання позивач не з?явилась, скерувала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області в судове засідання не з»явився, скерував до суду заперечення в якому позовні вимоги позивача не визнають в повному обсязі та просили справу розглянути в їх відсутність. Представник третьої особи Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Черкаській області Авраменко Є.В., в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні. Заслухавши пояснення представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення. Судом встановлено, що постановою Тальнівського районного суду Черкаської області від 26.04.2011 року в справі №2-а-1585/11 визнано незаконною постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Черкаській області від 01.02.2011 року про закінчення виконавчого провадження на підставі виконавчого листа виданого 2а-234 виданого Тальнівським районним судом про стягнення з Головного управління праці та соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації на користь позивачки 1670 грн. Постановою Тальнівського районного суду Черкаської області від 26.04.2011 р. визнано незаконною постанову державного виконавця від 01.02.2011 р. про повернення виконавчого документа стягувачеві. Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20.12.2012 року в справі №2а-1585/11 постанову Тальнівського районного суду Черкаської області від 26.04.2011 року залишено без змін. Відповідно до ч. 1 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» від 01.12.1994 № 266/94-ВР «моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру». Крім того відповідно до судової практики та роз'яснень, що містяться в п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 «підставою для цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясовувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі Позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору». Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (п. З Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995) Згідно ст..60 ч.1 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд вважає, що позивачами не доведено обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, не доведено факту наявності позивачу відповідачем моральної шкоди та не надано жодного доказу. Виходячи з положень ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з вищевикладеного, оцінюючи докази в їх сукупності суд вважає , що позивачка не довела в судовому засіданні обставини, на які посилалася як на підставу своїх позовних вимог, а тому позов не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed