Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів посилаючись на те, що до червня 2016 вона перебувала в шлюбі з відповідачем. Під час шлюбу у них народилося троє дітей: донька [PERSON], 11 жовтня 2006 р., син [PERSON], 28 січня 2008 р., донька [PERSON], 05 січня 2015 р., які проживають разом з нею і знаходяться на її утриманні. Після розірвання шлюбу відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, участі у їхньому вихованні не бере. На сьогоднішній час вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трьох річного віку та не має можливості забезпечити матеріально своїх дітей. Крім того, у доньки [PERSON] є проблеми із здоровям і вона потребує окремого харчування, постійного медичного обстеження та санаторно-курортного лікування. Тому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/2 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. Позивачка в судове засідання не з'явилася, звернулася з письмовою заявою, в якій просила суд справу розглянути у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився, звернувся з письмовою заявою, в якій позов визнав і просив суд справу розглянути у його відсутність. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. В судовому засіданні встановлено, що відповідач є працездатним, працює музикальним керівником в ДНЗ №32 Управління освіти Чернівецької міської ради, отримує заробітну плату і має можливість надавати матеріальну допомогу дітям. Інших неповнолітніх чи повнолітніх дітей він не має. За таких обставин суд вважає, що з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути аліменти в розмірі в розмірі 1/2 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину та на користь держави судовий збір в сумі 551,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved