Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом і просить визнати за нею право власності на житловий будинок, загальною площею 36,6 кв.м, житловою 30,3 кв.м, з надвірними спорудами: літньою кухнею, сараєм, вбиральнею, цистерною д/води, огорожею, який розташований в с. Нерубайське по вул. С. Лазо, 13 Біляївського району Одеської області, у порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], померлої 25 червня 2014 року. Свої вимоги мотивує тим, що 25 червня 2014 року померла її мати [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований на земельній ділянці, площею 0,2491 га, в с. Нерубайське по вул. С. Лазо, 13 Біляївського району Одеської області, а також на земельну ділянку, площею 4,5883 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області. За життя [PERSON] склала на її імя заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області. Після смерті матері вона, як спадкоємець за заповітом, звернулася до приватного нотаріуса Біляївського районного нотаріального округу Одеської області для оформлення права на спадщину, отримавши 24 березня 2015 року та 27 березня 2015 року свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, площею 0,2491, розташовану в с. Нерубайське по вул. С. Лазо, 13 Біляївського району Одеської області, а також на земельну ділянку, площею 4,5883 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області. Однак, листом № 97/02-14 від 24 березня 2015 року приватний нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, який розташований в с. Нерубайське по вул. С. Лазо, 13 Біляївського району Одеської області, і рекомендував звернутися до суду, так як відсутній правовстановлюючий документ. У звязку з викладеним вона звернулася з позовом до суду. До судового засідання представник позивачки не зявився, але подав заяву, в якій наполягав на задоволенні позовних вимог, просив справу розглянути у його відсутність. Представник Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області до судового засідання не зявився, але надіслав заяву, в якій вказав, що позовну заяву визнає в повному обсязі і просить справу розглянути без його участі. Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 25 червня 2014 року померла [PERSON] мати позивачки, згідно свідоцтва про смерть (а.с.12). Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок, загальною площею 36,6 кв.м, житловою 30,3 кв.м, з надвірними спорудами: літньою кухнею, сараєм, вбиральнею, цистерною д/води, огорожею, який розташований на земельній ділянці, площею 0,2491 га, в с. Нерубайське по вул. С. Лазо, 13 Біляївського району Одеської області, а також на земельну ділянку, площею 4,5883 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області, про що свідчить технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок та Державні акти на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 115674 та серії ЯА № 263031. Але право власності на вказаний житловий будинок з надвірними спорудами не було зареєстровано у встановленому законом порядку за [PERSON] 25 квітня 2012 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла своїй доньці [PERSON] усе своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, і взагалі усе те, що день смерті буде їй належати, та на що вона за законом матиме право, що посвідчений приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області, та зареєстрований в реєстрі за № 179. Таким чином, відповідно до заповіту від 25 квітня 2012 року, який не змінений і не відмінений, позивачка [PERSON] є спадкоємцем майна [PERSON], згідно ст. 1223 ЦК України. Статтею 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Позивачка звернулася до приватного нотаріуса Біляївського районного нотаріального округу Одеської області для оформлення права на спадщину, отримавши 24 березня 2015 року та 27 березня 2015 року свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, площею 0,2491, розташовану в с. Нерубайське по вул. С. Лазо, 13 Біляївського району Одеської області, а також на земельну ділянку, площею 4,5883 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області. Однак, листом № 97/02-14 від 24 березня 2015 року приватний нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок в с. Нерубайське Біляївського району Одеської області по вул. С. Лазо, 13 і рекомендував звернутися до суду, так як відсутній правовстановлюючий документ. Згідно витягу з наказу радгоспу ім. Леніна Біляївського району № 29 від 17 лютого 1961 року [PERSON], яка в подальшому змінила прізвище на «Кужель», про що свідчить свідоцтво про одруження (а.с.8), була виділена земельна ділянка під будівництво житлового будинку, розташована в с. Нерубайське Біляївського району Одеської області (а.с.14). На підставі рішення виконкому районної Ради народних депутатів від 26.12.1980 р. № 706, [PERSON] отримала паспорт на забудову садиби в сільському населеному пункті Української ССР, а потім проект забудови земельної ділянки № 13 по вул. С. Лазо в с. Нерубайське Біляївського району Одеської області (а.с.15-17, 18-19). З технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок станом на 20.10.2016 року вбачається, що житловий будинок, що розташований в с. Нерубайське по вул. С. Лазо, 13 Біляївського району Одеської області побудований у 1963 році та складається з: літ. «А»: 1-1 коридор площею 6,3 кв.м; 1-2 житлової кімнати площею 10,9 кв.м; 1-3 житлової кімнати площею 19,4 кв.м, та надвірні споруди: літ. «Б» - літня кухня 1963 року побудови, літ. «В» - сарай 1963 року побудови, літ. «Г»- вбиральня 1963 року побудови, «І» - цистерна 1963 року побудови, № 1-1 огорожа. Відповідно до довідки Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області № 3289 від 07 серпня 2014 року, житловий будинок, що знаходиться по вул. С. Лазо, 13 в с. Нерубайське Біляївського району Одеської області згідно запису в погосподарській книзі № 32, с. Нерубайське, особовий рахунок № 3052, числиться за померлою [PERSON] (а.с.20). Відповідно до Вказівок по веденню по господарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 р. № 11215, визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору було покладено саме на сільські ради. Належність правовстановлюючих документів встановлюється відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 р. та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 р., який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Умовою для переходу у порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами УРСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах. Тобто запис у погосподарській книзі визнавався в якості актів органів влади, що підтверджує право власності. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як розяснено в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням викладеного суд вважає, що оскільки право [PERSON] на зазначений житловий будинок з надвірними спорудами на момент її смерті ніким не оспорюється, суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити і визнати за позивачкою право власності у порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з надвірними спорудами.

Outcome: approved