Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

позивачка звернулась до суду з позовом до Лосинівської селищної об`єднаної територіальної громади в особі Лосинівської селищної ради Ніжинського району про визнання права власності на майно. Позов мотивований тим, що вона прийняла спадщину після померлої [INFO] [PERSON] , яка доводилась їй рідною сестрою. До спадкового майна відноситься частина житлового будинку [ADDRESS] . Вказаний будинок мав статус колгоспного двору та зареєстрований одноосібно за головою колгоспного двору [PERSON] відповідно до свідоцтва про право особистої власності. Членами колгоспного двору були сестра позивача [PERSON] , позивач, її чоловік [PERSON] та син позивача [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] , її спадкоємцями є вона та її сестра [PERSON] , спадщину після якої вона прийняла. Після смерті [PERSON] 29.07.2015 спадкова справа не заводилась. Після його смерті спадщина була прийнята сином та дружиною, оскільки останні проживали та були зареєстровані з ним на час смерті. Наразі вона позбавлена можливості отримати свідоцтво про право власності на будинок в порядку спадкування за законом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, у якому була б визначена частка кожного члена двору на даний будинок, а реєстрація права приватної власності на будинок проведена лише за головою колгоспного двору. При зверненні до нотаріуса вона отримала постанову про відмову, оскільки документи, надані нотаріусу не підтверджують належності нерухомого майна спадкодавцям у конкретних частках. Позивачка в судове засідання не з`явилися, в поданому до суду клопотанні від 27.09.2021 просить справи розглядати без її участі, поданий позов підтримує. Представник відповідачаЛосинівської селищної\~ради Ніжинського\~району в судове засідання не з`явився та на адресу суду надіслав заяву про розгляд справи у відсутності їх представника, позов визнає. Від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, позов визнає. Враховуючи, що сторони скористались своїм правом, врегульованим ч.3 ст.211 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, спадкову справу, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Частиною 1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 14.08.1995 (а.с.9). Згідно довідки Данинського старостинського округу Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області №6-299 від 10.06.2021 померла [INFO] [PERSON] проживала та була зареєстрована за адресою [ADDRESS] . Разом з нею на день смерті за вказаною адресою проживали та були зареєстровані [PERSON] її дочка, [PERSON] її зять, [PERSON] її дочка (позивач по справі), [PERSON] її онук (відповідач по справі) (а.с.10). Родинний зв`язок померлої [INFO] [PERSON] , померлої [INFO] [PERSON] та позивача [PERSON] підтверджується посвідкою про народження [PERSON] , [PERSON] , та копією свідоцтва про одруження [PERSON] та [PERSON] (а.с.11-13). З довідки, виданої Другою чернігівською державною нотаріальною конторою №1074/02-14 від 13.10.2020 вбачається, що після смерті [PERSON] спадкоємці [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину фактом сумісного проживання разом зі спадкодавцем. Станом на 07.10.2020 з заявою про прийняття спадщини звернулись [PERSON] та [PERSON] (а.с.14). Дана обставина підтверджується і копією спадкової справи до майна померлої [INFO] [PERSON] , наданої на запит суду Ніжинською районною державною нотаріальною конторою за вих№1035/01-16 від 29.10.2021. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 03.08.2015 (а.с.15). Згідно довідки Данинського старостинського округу Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області №6-403 від 27.08.2021 померлий [INFO] [PERSON] проживав та був зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Разом з ним на день смерті за вказаною адресою проживали та були зареєстровані [PERSON] без родинних відносин, [PERSON] його дружина (позивач по справі), [PERSON] його син (відповідач по справі) (а.с.16). Згідно повідомлення Ніжинської районної державної нотаріальної контори №948/01-16 від 12.10.2021 спадкова справа до майна померлого [INFO] [PERSON] не заводилась. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 14.06.2019 (а.с.17). Відповідно до довідки Данинського старостинського округу Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області №6-404 від 27.08.2021 померла [INFO] [PERSON] проживала та була зареєстрована за адресою [ADDRESS] . Разом з нею на день смерті за вказаною адресою проживали та були зареєстровані [PERSON] її сестра (позивач по справі), [PERSON] її племінник (відповідач по справі) (а.с.18). Спадщину після смерті [PERSON] прийняла її сестра [PERSON] , що вбачається із копії спадкової справи, заведеної до майна померлої [INFO] [PERSON] . До кінця 2012 року питання переведення колгоспного двору до категорії двору, що належить громадянину, з видачею свідоцтва про право власності на будинок, вирішувалося органами місцевого самоврядування, а КП «Ніжинське бюро технічної інвентаризації» виготовляло документи про право власності і реєструвало будинок за громадянином. Тепер БТІ не мають такого права і як результат право приватної власності на будинок, який є складовою частиною колгоспного двору, може бути визнане тільки судовим рішенням. Відповідно до довідки КП «Ніжинське МБТІ» №01539 від 17.06.2021 вбачається, що станом на 31.12.2012 право власності на житловий будинок [ADDRESS] зареєстровано за головою колгоспного двору [PERSON] , що підтверджується і свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 17.09.1989 (а.с.19, 20) Згідно вимог ст.7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Відповідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Відповідно до п. 9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство. Згідно Закону України «Про власність» від 15.04.1991, пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Таким чином, станом на 15 квітня 1991 року такими, що не втратили право на майно колгоспного двору вважалися всі особи, що мешкали та були прописані в домоволодінні розташованому за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до\~роз`яснень\~Вищого\~спеціалізованого суду\~України\~з\~розгляду цивільних\~і\~кримінальних\~справ у\~листі\~від\~16\~травня\~2013\~року\~за\~№ 24-753/0/4-13\~«Про\~судову\~практику розгляду\~цивільних\~справ\~про спадкування»\~вбачається,\~що\~ при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Відповідно до ст.ст.120, 123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» та в підпункті «г» пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила ст.563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Отже, житловий будинок було зареєстровано у встановленому порядку відповідно до діючого на той час законодавства як власність колгоспного двору. Таким чином, право власності на житловий будинок як майно колгоспного двору після припинення колгоспних дворів в Україні перетворилося на спільну часткову власність членів припиненого колгоспного двору в рівних частинах по 1/5 частці кожного. Колгоспний двір був припинений 15.04.1991, коли був введений в дію ЗУ «Про власність», а тому станом на 15.04.1991 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] належало право власності на 1/5 частину майна у колгоспному дворі кожному, як їх члену, що не втратили право на частку в їх майні. Тобто, частка голови колгоспного двору [PERSON] становила 1/5, і після її смерті була прийнята двома спадкоємцями [PERSON] та [PERSON] ; частка [PERSON] на час смерті становила 3/10 (1/5 частки була у неї, як у члена колгоспного двору і 1/10, тобто половина частки, успадкована нею після смерті [PERSON] ); частка [PERSON] становила 1/5 і після його смерті була успадкована [PERSON] та [PERSON] у рівних частках, тобто по 1/10. Таким чином, частка позивача у даному будинку становить 7/10: 1/5 належала їй, як члену колгоспного двору, 1/10 успадкована після смерті матері [PERSON] , 3/10 - успадкована після смерті сестри [PERSON] . З постанови державного нотаріуса Другої чернігівської державної нотаріальної контори від 26.08.2021 вбачається, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з тим, що в правовстановлюючому документі на будинок вказано, що житловий будинок належить колгоспному двору, при цьому зазначено лише голову колгоспного двору, а інформація про інших членів двору відсутня, а за даними довідки органу місцевого самоврядування або будинкової книги на житловий будинок вбачається, що в житловому будинку проживали і інші особи, які також мали право на частку в майні колгоспного двору, тому оформити спадщину на підстав такого правовстановлюючого документу неможливо. (а.с.23) Статтями 1216, 1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від спадкодавця до спадкоємців, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до\~ч.1\~ст.1268\~ЦК\~України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 5 ст.1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст.ст.41, 55 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (ч.1 ст.392 ЦК України). Тобто, передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Згідно роз`яснень, викладених у п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, у зв`язку з чим, виникає цивільно-правовій спір. З огляду на вищезазначене, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Щодо вирішення питання про судові витрати, суд виходить з наступного. Позивачем при зверненні до суду з даним позовом було сплачено судовий збір в сумі 908 грн. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду із зазначеним позовом було сплачено 908 грн. судового збору, однак нею не ставиться питання про відшкодування понесених судових витрат. Таким чином судові витрати підлягають залишенню за позивачем.

Outcome: approved