Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним та після уточнення просила суд визнати протиправними та незаконними дії голови громадської організації «Садівниче товариство «Елеватор» - [PERSON] щодо передачі у приватну власність [PERSON], належну позивачці на праві приватної власності, земельну ділянку [ADDRESS] за межами населеного пункту та знаходиться на території громадської організації «Садівниче товариство «Елеватор»; зобов'язати голову громадської організації «Садівниче товариство «Елеватор» - [PERSON] повернути земельну ділянку [ADDRESS] за межами населеного пункту та знаходиться на території громадської організації «Садівниче товариство «Елеватор» [PERSON]; зобов'язати [PERSON] повернути земельну ділянку [ADDRESS] за межами населеного пункту та знаходиться на території громадської організації «Садівниче товариство «Елеватор» [PERSON]; стягнути з голови громадської організації «Садівниче товариство «Елеватор» на користь позивачки судові витрати. Позивачка та її представник в судове засідання не з'явилися, але представник позивачки надала свою заяву про розгляд справи без її присутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. За таких обставин, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та підлягаючим частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки [ADDRESS], що підтверджується копією державного акту на право приватної власності на землю серія ДП №002715 від 04 серпня 1995 року, виданого на підставі рішення 19 сесії ХХІ скликання Кіровської селищної ради від 18.05.1994 року. (а.с. 11) Судом встановлено, що позивачка є членом садового товариства «Елеватор», що підтверджується копією відповідної членської книжки. 04 червня 2010 року було видано ім'я [PERSON] держаний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯИ №004861 на підставі розпорядження голови Дніпропетровської райдержадміністрації від 22 січня 2010р. №96-р, площею 0,0640 га, яка розташована на території громадської організації с/т «Елеватор», 156 Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, цільове призначення земельної ділянки ведення садівництва. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації держаних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №011012001762, кадастровий номер земельної ділянки 1221455400:01:019:0356. Тобто [PERSON], відповідно до державного акта про право приватної власності на земельну ділянку, внаслідок державної реєстрації за нею земельної ділянки [ADDRESS], стала власником спірної земельної ділянки, яка належала [PERSON] на праві власності. Внаслідок видачі [PERSON] державного акта на право власності на земельну ділянку [ADDRESS] та державної реєстрації на її імя земельної ділянки, яка належить [PERSON], порушено законні права та інтереси [PERSON], вона позбавлені можливості володіння та розпорядження земельною ділянкою. Можливість набуття права власності на спірну земельну ділянки [PERSON] була обумовлена наданням для цього довідки (підтвердження) щодо її членства в садівничому товаристві «Елеватор» та володіння нею вказаною земельною ділянкою. Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до ст.ст. 16, 35 ЗК України до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом, підготовка висновків щодо надання або вилучення (викупу) земельних ділянок, зокрема вирішення питань щодо безоплатної передачі у власність земельних ділянок садівничого товариства. За змістом ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Надання [PERSON] у власність земельної ділянки, яка тривалий час на належній правовій основі користувалася [PERSON], здійснено всупереч вимог ст. 116 ЗК України та порушує права [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно з ч. ч. 1, 2, п. г ч. 3 ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до ч.ч. 1, 9, 10 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Нормами ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійснені. Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у судовому засіданні у їх сукупності, суд вважає за можливе визнати протиправними та незаконними дії голови громадської організації «Садівниче товариство «Елеватор» - [PERSON] щодо передачі у приватну власність [PERSON], належну [PERSON] на праві приватної власності, земельну ділянку [ADDRESS] за межами населеного пункту та знаходиться на території громадської організації «Садівниче товариство «Елеватор». Щодо позовних вимог про зобов'язання голови громадської організації «Садівниче товариство «Елеватор» - [PERSON] повернути земельну ділянку [ADDRESS] за межами населеного пункту та знаходиться на території громадської організації «Садівниче товариство «Елеватор» [PERSON] та зобов'язання [PERSON] повернути земельну ділянку [ADDRESS] за межами населеного пункту та знаходиться на території громадської організації «Садівниче товариство «Елеватор» [PERSON], суд приходить до висновку про відмову у задоволенні цих вимог оскільки позивачкою вибрано не вірний спосіб захисту своїх порушених прав. Відповідно до вимог ст.ст.79, 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 144,71 грн.

Outcome: partial