Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

Позивачка звернулась з позовом до відповідача про надання дозволу на виготовлення проїзного документу паспорту громадянина України неповнолітньому сину [PERSON], [INFO] та надання їй дозволу на тимчасовий виїзд з неповнолітнім сином без згоди батька в Чехію, до кінця серпня 2016 року. Позивачка в обґрунтування позовних вимог зазначила, що вони з відповідачем проживають в шлюбі з 23.03.1996 року. Від цього шлюбу у них народилося двоє дітей, одна дитина досягла повноліття а менший - син [PERSON], [INFO] є неповнолітнім. Відповідач в 2010 році виїхав на заробітки, залишивши їх з дітьми, після чого до сімї не повернувся і не підтримує з ними ніяких стосунків. На даний час вона утримує та виховує неповнолітнього сина, сама за останні роки постійно їздить в Чехію на заробітки. В теперішній час у неї зявилася можливість провести оздоровлення та відпочинок неповнолітнього сина до початку наступного навчального року, а саме до кінця серпня 2016 року. Для виїзду дитини за кордон необхідна згода обох батьків, однак через відсутність відповідача та його самоусунення від участі у вихованні та утриманні дитини вона позбавлена можливості отримати таку згоду відповідача. Виходячи з наведених у заяві обставин позивачка просить суд ухвалити рішення про задоволення позову. В судове засідання позивачка не зявилася. Її представником згідно довіреності [PERSON] було подано суду заяву, в якій вона просить провести розгляд справи без її участі у звязку з виїздом у відрядження та ухвалити рішення про задоволення позову. Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом вручення рекомендованого повідомлення про виклик до суду, однак причини його неявки суду не відомі. Представник третьої особи - Хустського РВ ГУДМС України в Закарпатській області в судове засіданні не зявився з невідомих суду причин. Про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. З врахуванням наведеного, у відповідності до ст. 169 ч. 4 ЦПК України, беручи до уваги наявні у справі дані про права і взаємовідносини сторін, суд ухвалив провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача [PERSON] та представника третьої особи. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає, що справу можливо вирішити у відсутності сторін, без фіксування судового процесу. Зясувавши обставини справи та дослідивши наявні в провадженні письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав. Як вбачається із матеріалів справи, позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] проживали в шлюбі, який зареєстрований за актовим записом №14 від 23 березня 1996 року у виконкомі Драгівської сільської ради, Хустського району Закарпатської області. Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO], про що зроблений актовий запис №60 від 30.09.2005 року виконкомом Драгівської сільської ради. Наведені обставини стверджуються відповідними свідоцтвами про укладення шлюбу між сторонами та народження дитини Згідно довідки №546 від 02.03.2016 року, виданої Драгівською сільською радою Хустського району Закарпатської області неповнолітній син сторін - [PERSON], [INFO] знаходиться на утриманні та вихованні матері - [PERSON]. До позовної зави позивачкою надано відповідні докази про її легітимне тимчасове перебування та працевлаштування на території Чехії, що підтверджується паспортом громадянки України для виїзду за кордон виданого [PERSON], 27.07.1969 р. н. та посвідченням виданим позивачці на тимчасове перебування в Чехії, в місті м. Прага, з 24 вересня 2015 року до 20 квітня 2017 року. Як встановлено з матеріалів справи, позивачка має намір на поїздку разом з дитиною до Чехії для проведення його загального оздоровлення, відпочинку та збільшення загального розвитку і кругозору дитини, до початку наступного навчального періоду, а саме до кінця серпня 2016 року. Для виїзду за кордон позивачці необхідно виготовити документи для виїзду дитини за кордон. Порядок проведення такого виготовлення документів та виїзду можливий при наявності письмової згоди батька дитини. Отримати таку згоду позивачка не має можливості через відсутність відповідача, його припинення звязків та втрату стосунків з сімю і дана обставина стверджена в судовому засіданні. За змістом положень ст.ст. 141, 150-152, 155, 157 СК України, батьки мають рівні права і обовязки щодо дитини, зобовязані забезпечити її належні виховання, розвиток, матеріальне забезпечення, за загальним правилом питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Фізична особа здійснює особисті немайнові права самостійно, в інтересах малолітніх, неповнолітніх фізичних осіб, які за віком не можуть самостійно здійснювати свої особисті немайнові права, їхні права здійснюють, зокрема, батьки (ст. 272 ч. 1 ЦК України). Із указаними нормами кореспондуються положення ст. 313 ЦК України, відповідно до яких фізична особа має право на свободу пересування (ч.1), фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними (ч. 3), фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом (ч. 4); аналогічні положення ст. 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» (Закон № 3857-XII). Конкретний порядок оформлення документів для виїзду дитини за кордон, перетинання дитиною державного кордону України врегульований Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими Постановою КМ України від 27.01.1995 № 57 (Правила). Порядком оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм, його тимчасового затримання та вилучення, затвердженого Постановою КМ України від 07.05.2014 № 152 (Порядок). Ці нормативні акти в сукупності та з урахуванням запровадження з 01.01.2015 видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон також особам, які не досягли 16-річного віку (п. 3 Постанови КМ України від 07.05.2014 № 152, п.п. 1 3 Порядку), передбачають, що: кожен громадянин України має право на отримання паспорта для виїзду за кордон, такий паспорт оформляється особам, які не досягли 16-річного віку, на чотири роки на підставі заяви-анкети одного з батьків (якщо батьки не перебувають у шлюбі - на підставі заяви-анкети того з батьків, з ким проживає особа) (п.п. 2, 3, 20 пп. 2 Порядку); виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску, а без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, у разі предявлення рішення суду чи його нотаріально засвідченої копії про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків (п. 4 пп. 1, пп. 2 абз. 9 Правил). Законодавством передбачена необхідність подання у пункті пропуску через державний кордон України належно оформленого доказу надання згоди тим з батьків, який не супроводжує дитину, на виїзд дитини за кордон у конкретну країну та в конкретний проміжок часу, а у випадку відсутності такої згоди подання відповідного рішення суду про надання дозволу на виїзд дитини за кордон. Законодавчих підстав для обмеження права дитини та матері, яка діє в інтересах дитини, на оформлення відповідних документів немає, таке право підлягає захисту судом, зокрема, і від безпідставних та необґрунтованих заборон щодо цього одним з батьків дитини (ст.ст. 274, 275 ЦК України). Реалізація дитиною права на отримання вищевказаного паспорта сама по собі не може розглядатися як порушення прав відповідного з батьків, оскільки щодо перетинання дитиною державного кордону України встановлена інша процедура, яка передбачає дотримання сімейних прав того з батьків, хто проживає окремо від дитини, а за наявності відповідних підстав вирішення спору судом. Конвенцією ООН про права дитини від 20.11.1989 року (чинна для України з 27.09.91р.) передбачено в пункті 1 статті 3, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. З врахуванням обставин справи та встановлених доказів, а також враховуючи інтереси неповнолітньої дитини сторін, забезпечення умов її духовного розвитку та відпочинку, суд вважає позовні вимоги позивачки обґрунтованими та доведеними в судовому засіданні, а тому даний позов слід задовольнити.

Outcome: approved