Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

Позивачка звернулась до суду про стягнення моральної шкоди з відповідача, та вимоги підтримав в судовому засіданні її представник і мотивує тим, що [PERSON] з 07.09.1988р. по 09.02.2009р. працювала на ПАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе», була звільнена з роботи за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію. Рівень виробничого шуму, загазованості приміщень, де працювала позивачка, не відповідали вимогам державних санітарних норм. В результаті роботи в неналежних умовах [PERSON] отримала професійне захворювання. Захворювання професійне: Хронічна інтоксикація комплексом хімічних речовин на виробництві (толуол, ксилол, ацетон, бутиловий спирт, формальдегід, епіхлоргідрин) у формі хронічного фарингіту. Хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії. Емфізема легень першої-другої стадії. Легенева недостатність другого ступеню: астено-вегетативного синдрому; алергічного дерматиту у фазі нестійкої ремісії, що підтверджується п. 7 виписки з історії хвороби №08-06/2029 за 2006 рік. Захворювання професійне, причиною професійного захворювання, згідно акту розслідування профзахворювання № 10 від 05.02.2007 р. є недосконалість технологій, неефективне використанням засобів індивідуального захисту. Відповідно до акту огляду МСЕК від 05.03.2007р. [PERSON] вперше встановлено 25% втрати працездатності; відповідно до акту огляду МСЕК від 03.03.2014 року, [PERSON] було встановлено 55% втрати працездатності та третю групу інвалідності, безтерміново. Вплив шкідливих виробничих факторів спричинив [PERSON] моральну шкоду, порушилися нормальні життєві зв'язки, вона стала інвалідом 3-ї групи, постійно хворіє, має значні обмеження в життєдіяльності, звичках, бажаннях, все це вимагає додаткових зусиль по організації її життя і веде до нових переживань, тому позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь 11000 грн. моральної шкоди заподіяної внаслідок ушкодження здоров'ю. Представник ВАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе» в судовому засіданні пояснив, що з позовними вимогами [PERSON] не погоджується, наявність ряду захворювань не може бути доказом заподіяння моральної шкоди, позивачкою не надано доказів порушення життєвих зв'язків та навичок. Вважає, що позивачка отримала професійне захворювання зі своєї вини, оскільки знала про шкідливі умови праці, за що отримувала відповідні надбавки і компенсації, забезпечувалась засобами захисту та не довела заподіяння їй моральної шкоди, пропустила строк звернення до суду за захистом порушених прав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди з ВАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе» підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] з 07.09.1988р. по 09.02.2009р. працювала на ПАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе», була звільнена з роботи за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 6-8). Актом розслідування професійного захворювання № 10 від 05.02.2007 року [PERSON] встановлено професійне захворювання у вигляді: Хронічна інтоксикація комплексом хімічних речовин на виробництві (толуол, ксилол, ацетон, бутиловий спирт, формальдегід, епіхлоргідрин) у формі хронічного фарингіту. Хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії. Емфізема легень першої-другої стадії. Легенева недостатність другого ступеню: астено-вегетативного синдрому; алергічного дерматиту у фазі нестійкої ремісії, що також підтверджується п. 7 виписки з історії хвороби №08-06/2029 за 2006 рік. (а.с. 9-10). Відповідно до акту огляду МСЕК від 05.03.2007р. [PERSON] вперше встановлено 25% втрати працездатності; відповідно до акту огляду МСЕК від 03.03.2014 року, [PERSON] було встановлено 55% втрати працездатності та третю групу інвалідності, безтерміново. (а.с. 13) Таким чином вбачається, що [PERSON] у 2014 році було встановлено ступінь стійкої втрати професійної працездатності 55 %, і в неї виникло право на відшкодування моральної шкоди. Між сторонами виникли цивільно-трудові правовідносини, які регулюються КЗпП України. Відповідно до ч.2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтеєю 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові без посередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разу виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 р.) відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Не зважаючи на гарантоване державою право вільного вибору виду діяльності, передбачене ч.1 ст. 43 Конституції України та абз. 2 ст. 5-1 КЗпП України, роботодавець в силу ст. 43 Конституції України, ст.ст. 153, 157 КЗпП України та ст..ст. 6,13 Закону України «Про охорону праці» зобов'язаний створити працівнику придатні для роботи безпечні умови, які б відповідали санітарно-гігієнічним та нормам охорони праці. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України, позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, крім випадків завдання такої шкоди внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію. З урахуванням викладеного суд вважає необхідним, стягнути з ПАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе» на користь позивачки моральну шкоду в розмірі 8000 грн., враховуючи те, що [PERSON] втратила працездатність у зв'язку з професійним захворюванням, яке виникло в результаті негативних виробничих факторів під час виконання ним трудових обов'язків, відповідач, як роботодавець не забезпечив безпечних умов праці, у зв'язку з чим позивач поніс певні моральні страждання, а також враховуючи принцип розумності, виваженості та справедливості. Згідно ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 121 грн. 80 коп.

Outcome: approved