Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом та просила визнати частково недійсним договір купівлі-продажу\~\~квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON] 15.04.1997 року на Одеській товарній біржі та зареєстрований в журналі біржових угод з нерухомістю, реєстраційний номер 20002, в частині визначення покупцем [PERSON] та перевести права покупця за вказаним договором купівлі-продажу квартири на [PERSON], визнавши за нею право власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 78,80 кв.м., житловою площею 48 кв.м., корисною площею 74,8 кв.м. Одночасно [PERSON] просила визнати поважною причину пропуску строку позовної давності для звернення до суду за захистом права. Позовні вимоги позивачка обґрунтувала тим, що до 28.02.1997 року вона проживала в [INFO] та з метою покращення житлових умов вирішила продати вказану квартиру та придбати іншу квартиру з поліпшеними умовами і поближче до проживання своєї дочки [PERSON], з якою у неї на той час були довірливі відносини. Позивачка 24.02.1997 року надала відповідачу доручення, яким уповноважила [PERSON] бути її представником з усіма необхідними повноваженнями з питань укладення усіх передбачених законом угод по розпорядженню усім майном та купувати на її імя інше майно. Доручення було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №864 від 24.02.1997 року, строком на три роки, однак 28.02.1997 року [PERSON], діючи від імені та в інтересах позивача на підставі доручення, продала квартиру [ADDRESS] за 13700 гривень, і за вказані кошти відповідачка 15 квітня 1997 року придбала на своє імя спірну квартиру [ADDRESS], договір купівлі-продажу був укладений на Одеській товарній біржі та зареєстрований в журналі біржових угод з нерухомістю, реєстраційний номер 20002. Також позивачка зазначила, що відповідачка на той час запевнила її, що квартира оформлена на її імя, але документи на квартиру відповідач залишила у себе, тому позивачка вважала, що спірна квартира належить їй на праві власності. Після придбання спірної квартири позивачка разом зі своєю дочкою вселилась у квартиру, зробила за свої кошти ремонт та продовжує постійно проживати в ній, у вересні 2016 року у неї виникло бажання подарувати спірну квартиру онукові [PERSON] і звернулась до [PERSON] з проханням надати їй правовстановлюючі документи на квартиру та дізналася, що квартира не є її власністю. Позивач вважає, що 15 квітня 1997 року, без її відома, вона була позбавлена права власності на квартиру, оскільки [PERSON], продавши її майно, квартиру [ADDRESS], оформила право власності на себе, всупереч домовленостям. Оскільки спірна квартира куплена за її кошти від продажу іншого житла, тому і право власності на цей обєкт нерухомості повинно бути визнано за нею. Враховуючи, що про порушення свого права позивачка дізналась кілька місяців тому, вона вважає, що її порушене право підлягає судовому захисту. Представник позивачки на адресу суду надіслала заяву про розгляд справи за їх з позивачкою відсутності, заявлений позов підтримала та просила його задовольнити повністю, надавши додатково письмові пояснення двох свідків та акти з місця проживання. Відповідачка у судове засідання не зявилась, надіславши письмові пояснення у справі, згідно яких повністю визнала усі зазначені позивачкою обставини придбання квартири, та просила розглядати справу за її відсутності. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, може заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що 15.04.1997 року був укладений договір купівлі-продажу №20002 нерухомого майна, зареєстрований на Одеській товарній біржі, а саме квартири [ADDRESS], згідно якого [PERSON] продала, а [PERSON] придбала вказане житло за 13 652 гривень (п.5 Договору). Незадовго до цього, 28.02.1997 року, державним нотаріусом Другої одеського державної нотаріальної контори [PERSON] був посвідчений Договір купівлі продажу квартири [ADDRESS], що належала на праві власності [PERSON], реєстр., №1-649, де відповідачка [PERSON], діюча від імені та в інтересах [PERSON] на підставі доручення, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 24.02.1997 року за №864 продала квартиру, а [PERSON] купив вказану квартиру. Згідно п.2 вказаного договору купівлі продажу, продаж квартири здійснений за 13700 гривень. Згідно розписки від 28.02.1997 року, вказана сума в розмірі 13\~700 гривень [PERSON] була передана [PERSON] У відповідності до розписки від 09.04.1997 року (а.с.10), [PERSON] отримала від [PERSON] кошти від продажу квартри у розмірі 13\~700 гривень для купівлі на імя позивачки квартири за адресою: [ADDRESS]. Після придбання квартири, позивачка фактично вступила в управління та користування спірним житловим приміщенням та по цей час у ньому проживає, отримує за даною адресою кореспонденцію та пенсію. Зазначені обставини підтвердили у письмових поясненнях відповідачка у справі та свідки [PERSON] та [PERSON]. Таким чином, саме позивачка фактично придбала за свої кошти квартиру [ADDRESS] загальною площею 78,80 кв.м., житловою площею 48 кв.м., корисною площею 74,8 кв.м., її інтереси повинна була предсталяти відповідачка, діючи за доручення. На час правовідносин, що виникли між сторонами у справі, діяв України «Про власність», відповідно до ст.4 якого\~власник на свій розсуд\~\~ володіє,\~\~користується\~\~ і розпоряджається належним йому майном. Статтею 12\~Закону України «Про власність»\~передбачалося, що підставою виникнення права власності є, зокрема, укладення угод. Частина 1\~ст.41 ЦК УРСР\~передбачає, що угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків. Частина 1\~ст.48\~\~ЦК УРСР\~передбачає, що недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону. Оскільки судом встановлено, що істотні умови договору купівлі-продажу були узгоджені саме [PERSON] із продавцями, в тому числі і ціна договору, і на придбання квартири витрачені кошти [PERSON] , що визнають усі сторони, то визначення [PERSON] в договорі покупцем суперечить вище зазначеним нормам права. У звязку з цим зазначений договір купівлі-продажу повинен бути визнаний частково недійсним в частині визначення субєктом угоди [PERSON] з підстав, передбачених\~ст.48 ЦК УРСР, оскільки він не відповідає вимогам\~\~норм ст.ст.4,12 Закону України «Про власність»\~\~та ст.ст.41, 227 ЦК УРСР.\~\~ Частина 2\~статті 4 ЦК УРСР\~передбачає, що цивільні права та обовязки виникають, зокрема із угод, що передбачені законом, а також із угод, які хоча і не передбачені законом, але\~\~не суперечать йому. Стаття 6 ЦК УРСР\~передбачає, що захист цивільних прав здійснюється в установленому порядку судом, арбітражем або третейським судом шляхом, зокрема, визнання цих прав, припинення або зміни правовідношення. Ст.151 ЦК УРСР\~передбачає, що в силу зобовязання одна особа зобовязана здійснити на користь іншої особи певну дію, як-то: передати майно, виконати роботу, сплатити кошти тощо. Обовязки, зокрема, виникають із договору або інших підстав, встановлених в\~ст.4 ЦК УРСР. Ст.227 ЦК УРСР\~встановлює, що за договором купівлі-продажу продавець зобовязаний передати майно у власність покупцю, а покупець зобовязаний прийняти майно та сплатити за нього визначену грошову суму. Суд вважає, що права та обовязки на підставі договору купівлі-продажу виникли у [PERSON]. Цей факт підтверджується письмовими поясненнями\~\~відповідача, та письмовими поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON]Є . Ст.61 ч.1 ЦПК України\~передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Отже, суд приходить до висновку, що дії [PERSON] були спрямовані на встановлення цивільних прав та обовязків, які виникають із договору купівлі-продажу спірної квартири відповідно до\~ст.227 ЦК України,\~і саме між ними, [PERSON] не мала наміру на укладення договору купівлі-продажу квартири та набуття права власності на неї, незважаючи на підписання цього договору. Суд також приймає до уваги, що між відчуженням квартири позивачки за адресою: [ADDRESS], та придбання квартири за адресою: [ADDRESS], пройшло трохи більше одного місяця, при цьому вартість кожної з квартир однакова. За таких обставин, суд вважає, що договір купівлі-продажу від 15.04.1997 року підлягає визнанню недійсним в частині, що визначає покупцем квартири [PERSON], - у звязку з недотриманням при його укладенні вимог\~ст.41ч.1 ЦК України (1963 р.). Права і обовязки у сторін виникають, зокрема, на підставі договору купівлі-продажу (ст.227 ЦК України ( 1963 р.). \~\~ Отже, за договором купівлі-продажу від 15.04.1997 року покупцем квартири [ADDRESS], слід вважати [PERSON], на підставі якого\~\~та відповідно до ст.ст.151, 227 ЦК України (1963 р.)\~у неї виникло право власності. Також суд вважає , що позивачка з поважних причин пропустила строк для звернення до суду, оскільки про порушення права вона дізналась тільки у вересні 2016 року, що підтвердила відповідачка у письмових поясненнях, тому підлягає поновленню строк звернення до суду. \~\~\~ \~Відповідно до вимог\~\~ст.ст.71, 76, 80 ЦК України (1963 р.)\~загальний строк для захисту\~\~права\~\~за позовом особи, право якої порушено (позовна давність),\~\~встановлюється в три роки.\~\~Перебіг строку\~\~позовної давності\~\~починається\~\~з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особо дізналася або повинна була дізнатись про порушення свого права. Закінчення\~\~строку\~\~позовної давності\~\~до предявлення позову\~\~є підставою\~\~для відмови в позові. Якщо суд визнає\~\~поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право\~\~підлягає захисту. Аналогічні\~\~положення\~\~закріплені\~\~в ст.ст.257, 261 ч.5 ЦК України (2003 р.). Згідно ст.317 ЦК України (2003р.) власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Відповідно до ст.319 ЦК України (2003р.) власник володіє, користується,розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним(оспорюваний правочин). Відповідно до\~ст.328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу в частині покупця та визнання за нею права власності є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved