Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь заборгованість по сплаті аліментів в сумі 113447 гривень 16 копійок та пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 113447 гривень 16 копійок, а також судові витрати по справі. Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 24 листопада 2015 року з відповідача в її користь на утримання сина [PERSON] , [INFO] стягнуто аліменти в розмірі ј частини всіх видів його доходів щомісячно, починаючи з 11 листопада 2015 року, виплату яких слід продовжувати до закінчення навчання але не довше ніж до досягнення сином 23 років. На підставі цього рішення суду позивачці видано виконавчий лист, який знаходиться на примусовому виконання в Івано-Франківському міському відділі ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції. На даний час син [PERSON] продовжує навчатися на інтернатурі стоматологічного факультету Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького. З часу ухвалення вказаного рішення суду відповідач виконував його частково та з 02 червня 2018 року повністю припинив сплату аліментів по даний час. Згідно розрахунків старшого державного виконавця заборгованість відповідача по сплаті аліментів становить: за період з 11 листопада 2015 року по 30 жовтня 2018 року - 18224 гривні 22 копійки, з 01 листопада 2018 року по 01 серпня 2019 року - 37354 гривня 47 копійок, з 01 серпня 2019 року по 30 квітня 2020 року 57868 гривень 47 копійок. Всього сума заборгованості складає 113447 гривень 16 копійок. З метою добровільного врегулювання спору на адресу відповідача була направлена письмова претензія з проханням сплатити заборгованість по аліментах. Однак відповідач в усному порядку повідомив, що заборгованості не визнає і коштів надавати не буде, вподальшому будь який зв`язок із ним було втрачено. Згідно розрахунку пеня за заборгованість по сплаті по сплаті аліментів з 01 червня 2018 року по 30 квітня 2020 року становить 173355 гривень 58. Однак, оскільки розмір пені відповідно до закону не може перевищувати 100% від суми заборгованості по аліментах, то стягненню з відповідача підлягає сума пені в розмірі, що дорівнює заборгованості по аліментах. Від позивачки надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час розгляду справи судом повідомлявся у встановленому законом порядку, а тому суд вважає за можливе справу розглянути у його відсутності та ухвалити заочне рішення. За таких обставин суд вважає необхідне справу розглянути у відсутності сторін, у порядку, передбаченому ст. 247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Копією Рішення Рожнятівського районного суду від 24 листопада 2015 року (а.с. 6, 7) підтверджено, що з відповідача в її користь на утримання сина [PERSON] , [INFO] стягнуто аліменти в розмірі ј частини всіх видів його доходів щомісячно, починаючи з 11 листопада 2015 року, виплату яких слід продовжувати до закінчення навчання але не довше ніж до досягнення сином 23 років. Копіями розрахунків зі сплати аліментів, які здійснені старшим державним виконавцем Керніцьким А.В. (а.с. 10-12) підтверджено, що заборгованість відповідача із сплати аліментів становить: за період з 11 листопада 2015 року по 30 жовтня 2018 року - 18224 гривні 22 копійки, з 01 листопада 2018 року по 01 серпня 2019 року - 37354 гривні 47 копійок, з 01 серпня 2019 року по 30 квітня 2020 року 57868 гривень 47 копійок. Отже сього сума заборгованості складає 113447 гривень 16 копійок (18224 гривні 22 копійки+37354 гривня 47 копійок+57868 гривень 47 копійок). Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених письмових доказів суд приходить до висновку про те, що доводи позивача щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості по аліментам не відповідають обставинам справи та положенням закону. Порядок стягнення аліментів на утримання дітей визначається законом, зокрема ст. 79-91, 194-197 СК України та статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження». У разі неможливості стягнення аліментів із заробітної плати чи інших доходів боржника протягом трьох місяців підряд, якщо боржник не працює і не одержує доходів, стягнення звертається на майно боржника. Розмір заборгованості по аліментах визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення виходячи з фактичного заробітку (доходів), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не провадилося, або одержуваного ним на момент визначення заборгованості у твердій грошовій сумі або у відсотковому відношенні. Якщо боржник в цей період не працював, заборгованість визначається виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості. Державний виконавець у разі надходження виконавчого документа повинен підрахувати розмір заборгованості по аліментах і повідомити про нього стягувача і боржника. Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику: у разі якщо виконавчий документ уперше надійшов для виконання; за заявою сторін виконавчого провадження; у разі надсилання постанови до адміністрації підприємства, установи, організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця для проведення відрахування із заробітної плати (доходів), пенсії та стипендії боржника; у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку з надходженням виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; за власною ініціативою; в інших передбачених законом випадках. Спір щодо розміру заборгованості (не спір про стягнення заборгованості) із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом (ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження»). Відповідно до розділу VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи (ст. 447 ЦПК). Якщо за виконавчим листом, пред`явленим до виконання, аліменти не стягувались у зв`язку з розшуком платника аліментів, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття. ( ч.2, 4 ст.194 СК України). Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а в разі спору - судом (ч.4 ст. 195 СК України). Виходячи зі змісту вищенаведених законодавчих норм, спір щодо розміру заборгованості за аліментами виникає між стороною виконавчого провадження (стягувачем та/чи боржником) і державним виконавцем, до компетенції якого законодавець відніс обчислення розміру заборгованості за аліментами. Стягнення заборгованості за аліментами за рішенням суду сімейне законодавство (ч.3 ст. 194 СК України) передбачає лише у випадку відрахування аліментів на дитину за ініціативою платника (ст. 187 СК України). У даному випадку стягнення аліментів на утримання дитини відбувалося за рішенням суду. Таким чином, для стягнення заборгованості за аліментами, які стягуються за рішенням суду, законодавець не вимагає окремого рішення суду про стягнення такої заборгованості, а встановлює порядок її стягнення в межах виконавчого провадження за рішенням суду про стягнення аліментів. В рамках даної справи заявлені вимоги про стягнення заборгованості по сплаті аліментів, а не про обчислення розміру заборгованості по сплаті аліментів. Дії державного виконавця, пов`язані із обчисленням розміру заборгованості із сплати аліментів та складенням відповідного розрахунку не оскаржувалися. Виходячи з наведених положень сімейного законодавства та Закону України «Про виконавче провадження» у контексті обставин даної справи, сам факт наявності у відповідача заборгованості по аліментах за вказаний період, обчисленої згідно з довідкою-розрахунком державного виконавця, розмір якої на час ухвалення цього рішення не оспорений ні стягувачем ні боржником у порядку, встановленому законом, не може бути прийнятий судом в якості підстав для стягнення цієї заборгованості у судовому порядку за окремим рішенням суду. Права стягувача аліментів є захищеними в силу закону, оскільки виконавчий лист про стягнення аліментів перебуває на виконанні у Івано-Франківському міському відділі ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції і обчислена державним виконавцем заборгованість підлягає стягненню у рамках виконавчого провадження про стягнення аліментів, по сплаті яких і виникла ця заборгованість. Даний виконавчий лист буде перебувати на виконанні до повного погашення суми заборгованості боржником. За таких обставин, у суду немає підстав вважати порушеним право позивача на отримання заборгованості по аліментам у порядку, визначеному ст.194-195 СК України, ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», а тому правові підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за аліментами на утримання дитини відсутні. Що ж стосується позовних вимог в частині стягнення пені за прострочення стягнення аліментів, то в цій частині позов задоволенню підлягає з таких підстав. Згідно ч.3 ст.195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. У відповідності до ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Згідно п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосуванням судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Оскільки неустойка у виді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов`язань, які виникають у боржника щомісяця, то й пеня має триваючий характер і обчислюється за прострочення кожного зобов`язання окремо. Отже, з урахуванням правої природи пені як дієвого стимулу належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен з прострочених платежів (за кожен місяць). Саме такою правовою позицією керувався Верховний Суд України у своїй постанові від 16 березня 2016 року по справі № 6-300цс16. Зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Суд погоджується з наявним у справі розрахунком пені за несплату аліментів з 01 червня 2018 року по 30 квітня 2020 року (а.с.9), який ніким з учасників справи не оспорюється та відповідно до якого розмір пені складає 173355 гривень 58 копійок, та вважає, що з відповідача на користь позивачки слід стягнути пеню від суми несплачених аліментів розмір якої суд визначає з урахуванням положень ст. 196 СК України, тобто не більше 100 відсотків суми заборгованості по сплаті аліментів. Судом встановлено, що відповідач має заборгованість по спліті аліментів в розмірі 113447 гривень 16 копійок. Оскільки розмір пені не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, то з відповідача слід стягнути суму пені, рівнозначну розміру заборгованості. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до ст.141 ЦПК України. Відповідно до положень ч.1ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір в розмірі 840 гривень 80 копійок, від сплати якого позивачка звільнена при пред`явленні позову. Понесення позивачкою судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України підтверджується: актом прийому-передачі виконаних робіт від 10.07.2020 та квитанцію № 247469 від 10.07.2020 про оплату за надання правової допомоги за актом прийому-передачі виконаних робіт від 10.07.2020 на суму 2000 гривень. Зважаючи, що позовні вимоги задоволено частково, суд відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, пропорціно задоволеним позивним вимогам, стягує з відповідача на користь позивачки витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 гривень.

Outcome: partial