Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-06 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування свого позову зазначила, що вона є власницею квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 03.04.2008 року, зареєстрованого в реєстрі за № 795. Зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 25 квітня 2008 року. Разом з позивачкою в квартирі зареєстровані: її колишній чоловік [PERSON] , [INFO] з 13.08.2009 року відповідач по справі, донька [PERSON] , [INFO] , з 13.08.2009 року та позивачка. Добровільно знятися з реєстраційного обліку відповідач не бажає, вибув на постійне місце проживання з новою сім`єю до іншого населеного пункту, у зв`язку з чим позивачка змушена нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг та не може розпоряджатися належним їй майном у повному обсязі, через що змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 24 лютого 2020 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Позивачка в судове засідання не з`явилася, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на позові наполягала, просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідач в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки не повідомив, відзив на позов не надав. Суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ст. 223 ЦПК України та ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до положень\~ст.12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі\~ст.76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень\~ст.77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд встановив, що [PERSON] , позивачка по справі, є власницею квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 03.04.2008 року, зареєстровано в реєстрі за № 795 та зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 25 квітня 2008 року. Що також підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25.04.2008 року, Витягом з Державного реєстру правочинів від 03.04.2008 року. Разом з позивачкою в квартирі зареєстровані: її колишній чоловік [PERSON] , [INFO] з 13.08.2009 року відповідач по справі, донька [PERSON] , [INFO] , з 13.08.2009 року сама позивачка, відповідно до довідки про склад сім`ї та розмір платежів за житлово-комунальні послуги від 14.02.2020 року. [PERSON] , [INFO] - відповідач по справі з 13.08.2009 року зареєстрований в вищевказаній квартирі , але з 2016 року там не проживає. Факт реєстрації відповідача [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] , також підтверджується даними виконавчого комітету Токмацької міської ради від 18 лютого 2020 року № 13-19/746. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. [PERSON] являється\~повнолітньою особою,\~договір найму\~житла між\~позивачем та\~відповідачем не\~укладався, рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 07 жовтня 2016 року шлюб між ними було розірвано. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до положень\~ст. 405 ЦК України\~члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що призводить до втрати членів сім`ї права користування помешканням. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житлом за адресою: [ADDRESS] . Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 16 січня 2012 року у справі №6-57цс11. Зокрема, у тексті постанови зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом із тим одну з таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньої; 4) про оголошення фізичної особи померлою. За змістом\~ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 №1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, позовні вимоги позивачки про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, у відповідності до\~ст. 141 ЦПК України, стягненню на користь позивачки з відповідача підлягають судові витрати по оплаті судового збору, оскільки позовні вимоги задоволені повністю і ці витрати належним чином підтверджені позивачкою доданою до матеріалів справи квитанцією.

Outcome: approved