Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-11 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до про факту належності правовстановлюючого документа, факту прийняття спадщини та визнання права власності на майно в порядку спадкування, посилаючись на те, що після смерті матері залишилося спадкове майно у вигляді земельної ділянки (пай), розміром 8 га із земель СВК «Первомайське» с. Веселий Кут Арцизького району Одеської області, відповідно до сертифікату на земельну частку (пай) серії ОД № 0288063 від 10.08.1997 року. Позивачка є спадкоємцем зазначеного майна, однак при зверненні до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця, позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщини у зв`язку із пропуском шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини. Крім того, наявні розбіжності в написані по батькові померлої в свідоцтві про її смерть та в сертифікаті на земельну частку (пай), а саме в сертифікаті на земельну частку (пай) по батькові померлої зазначено « [PERSON] », а в свідоцтві про смерть по батькові померлої зазначено « [PERSON] ». У зв`язку з неможливістю внести виправлення в зазначені документи та встановити факт прийняття спадщини позивачка змушена звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді від 13 січня 2020 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху, позивачці наданий строк для усунення недоліків. Ухвалою судді від 11 лютого 2020 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 05 травня 2020 року підготовче провадження закрито та справу призначено до розгляду по суті. Ухвалою суду від 25 червня 2020 року позивачці наданий строк для усунення недоліків, які в подальшому позивачкою усунуті. Учасники справи про дату, час і місце судового засідання повідомленні належним чином у порядку, передбаченому ст. ст. 128, 130, 131 ЦПК України. Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися, але представник позивачки надав до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Від представників відповідачів Арцизької районної державної адміністрації Одеської області, Виконавчого комітету Веселокутської сільської ради Арцизького району Одеської області, та представника Арцизької районної державної нотаріальної контори Одеської області надійшли до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється,що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, приходить до наступного висновку. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із цивільного законодавства, пов`язані із спадковим правом, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Цивільним Кодексом України. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 06.11.2018 року (а. с. 15, 73). [PERSON] на випадок своєї смерті залишила заповіт на ім`я [PERSON] (а. с. 8-10, 70-71) - позивачки по справі, посвідчений секретарем виконкому Веселокутської сільської ради Арцизького району Одеської області 22.11.200 року, який на день смерті [PERSON] не змінювався та не скасовувався (а. с. 13). Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 13.04.2018 року, [PERSON] , народилася [INFO] , її матір`ю вказана [PERSON] (а. с. 11, 68). Внаслідок реєстрації шлюбу [PERSON] змінила своє дошлюбне прізвище на наявне « [PERSON] », що підтверджується відповідним свідоцтвом про укладення шлюбу (а. с. 12, 69) З відповіді Арцизької районної державної адміністрації Одеської області № 01-22/1468 від 14.08.2019 року вбачається, що в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) № 02-1 значиться сертифікат на земельну частку (пай) ОД № 0288063, зареєстрований та виданий 10.08.1997 року на ім`я « [PERSON] », видати дублікат сертифікату не має можливості, у зв`язку з чим рекомендовано звернутися до суду (а. с. 16). Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 55481472 від 15.03.2019 року, інформаційних довідок зі Спадкового реєстру № 59391875 від 12.02.2020 року, № 55471371 від 15.03.2019 року (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) та № 59391894 від 12.02.2020 року, № 55481387 від 15.03.2019 року (заповіти/спадкові договори), виданих Арцизькою районною державною нотаріальною конторою Одеської області щодо майна, яке залишилося після смерті [PERSON] , відкрита спадкова справа № 118/2019, спадкоємцем за законом є донька [PERSON] , свідоцтва про право на спадщину не видавалось (а. с. 39, 44-46, 74-77). Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 397/02-14 від 15.03.2019 року, виданою Арцизькою районною державною нотаріальною конторою Одеської області, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай), у зв`язку з пропущенням строку для подання заяви про прийняття спадщини (а. с. 38). Щодо позовних вимог про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, суд приходить до наступного висновку. У відповідності до положень п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Як роз`яснив Пленуму Верховного Суду України в п. 12 постанови № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу. Судом встановлено, що позивачці необхідно встановити факт належності правовстановлюючого документа, для прийняття спадщини. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 83 ЦПК України). Тобто процесуальний обов`язок доведення позовних вимог, у тому числі надання відповідних доказів (письмових, речових і електронних доказів; висновків експертів, показань свідків) покладено саме на позивача. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, представник позивачки - адвокат Шаркевич Я.В. звертався до Арцизької районної державної адміністрації Одеської області із заявою про надання сертифікату на право на земельну частку (пай), серія ОД № 0288063, що виданий на імя [PERSON] , але Арцизька районна державна адміністрація Одеської області повідомила, що відповідно до Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) № 02-1 сертифікат на земельну частку (пай) ОД № 0288063, зареєстрований від 10.08.1997 року виданий на ім`я « [PERSON] ». Арцизька районна державна адміністрація Одеської області не має повноважень надавати дублікат сертифікату на право на земельну частку (пай) після смерті осіб, на ім`я яких вони були видані. Будь-яких інших доказів належності [PERSON] сертифікату на право на земельну частку (пай) позивачкою суду не надано. Таким чином, жодних доказів, які б свідчили про те, що вказаний сертифікат був виданий саме [PERSON] , а не [PERSON] матеріали справи не містять. Крім того, жодних доказів про неможливість внесення виправлень до сертифікату на право на земельну частку (пай) органом, який видав сертифікат позивачкою суду не надано, та доказів на підтвердження того, що [PERSON] взагалі видався сертифікат на право на земельну частку (пай) із земель СВК «Первомайське» до суду надано не було. За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки щодо встановлення факту належності [PERSON] , померлій [INFO] , сертифікату на право на земельну частку (пай) ОД № 0288063, виданого 10.08.1997 року Арцизькою районною державною адміністрацією Одеської області на ім`я [PERSON] , є безпідставними та задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог про встановлення факту прийняття спадщини, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно із частинами першою та третьою статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. У п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України зазначено, що правила Книги шостої ЦК України (щодо спадкування) застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. За змістом зазначеного припису відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 01 січня 2004 року) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР. Так, судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , після її смерті відкрилась спадщина, строк на прийняття якої закінчився 04.07.2001 року, тобто до 01 січня 2004 року. Отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ЦК УРСР 1963 року. Згідно вимог ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за заповітом або за законом. Стаття 529 ЦК УРСР передбачає, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Частиною 1 статті 549 ЦК УРСР визначається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Вказані дії повинні, відповідно до ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР бути здійснені на протязі 6 місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, з урахуванням вищенаведених вимог закону, суд вважає, що в суді не знайшло свого підтвердження те, що позивачка, взагалі прийняла спадщину після смерті своєї матері [PERSON] , а твердження позивачки про те, що вона фактично вступила у володіння спадковим майном померлої матері взагалі не відповідає дійсності. оскільки згідно зі ст. 548 ЦК УРСР 1963 року, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, а відповідно до ст. 549 цього ж Кодексу, діями, що свідчать про прийняття спадщини є дії, що свідчать про фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном. Однак, жодних доказів, які б свідчили про те, що [PERSON] протягом шести місяців після відкриття спадщини після смерті своєї матері [PERSON] , фактично вступила в управління та володіння її спадковим майном матеріали справи не містять. Щодо позовних вимог про визнання права власності в порядку спадкування за законом, суд зазначає наступне. Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Частиною 1 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Оскільки позивачкою [PERSON] не доведено факт належності спадкодавцю [PERSON] правовстановлюючого документу на спірне майно, факт прийняття спадщини, а саме вступу в управління майном, а відтак і не доведено, що вказане майно входить до складу її спадщини, а тому у задоволенні позову в цій частині також слід відмовити. Таким чином, виходячи з досліджених доказів в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, факту прийняття спадщини, визнання за нею право власності на спірне спадкове майно в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] є безпідставними, а тому в їх задоволенні слід відмовити. На підставі ст. ст. 15, 1216, 1217, 1225, 1258, 1268, 1269 ЦК України,

Outcome: dismissed