Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-28 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із названим позовом в обгрунтування якого зазнає, що 16 жовтня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Володарсько-Волинського районного управляння юстиції між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб, актовий запис № 53. Від шлюбу вони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], стан здоровя дитини задовільний. Спільне життя з відповідачем не склалось, сімейні відносини між ними припиненні, спільне господарство не ведеться. Позивачка вважає, що подальше сумісне життя, збереження шлюбу та примирення є неможливим та суперечить її інтересам. Сімя фактично розпалась рік тому з чим виникла необхідність в юридичному оформленні їхнього розлучення. Позивачка вказує, що дитина проживає разом з нею та перебуває на її утриманні, відповідач гроші на утримання дитини не надає. Позивачка просить врахувати суд, що на утриманні відповідача інші неповнолітні діти не перебувають, він постійно працює в Володарсько-Волинському РВ УМВС помічником чергового та має стабільний щомісячний дохід, а тому просить постановити рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі 1/3 частини отримуваного ним місячного доходу, до досягнення дитиною повноліття. Посилаючись на ст. 185 ч.2 СК України позивачка вказує, що вона щомісячно несе додаткові витрати на оплату дошкільного навчального закладу № 6 м. Житомира в сумі 239 гривень, а тому просить стягнути з відповідача, щомісячно, по 120 гривень на додаткові витрати. Позивачка в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала та дала пояснення по суті позову. Відповідач позов визнав частково, не заперечуючи щодо задоволення позову про розірвання шлюбу в решті позовних вимог позов не визнав. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. -2- Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Розмір аліментів може бути зменшено, якщо дитина перебуває на утриманні держави, територіальної громади або юридичної особи, за заявою батьків, уповноваженого територіальної громади, юридичної особи, на утриманні якої перебуває дитина, та за згодою органу опіки і піклування. Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року « Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Відповідно до п. 23 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України при вирішенні спору передбаченого ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. В судовому засіданні встановлено, що сторони уклали шлюб 16 жовтня 2010 року, який був зареєстрований у відділі реєстрації цивільного стану Володарсько-Волинського РУЮ за № 53. За час спільного проживання у них народилась дитина [PERSON], [INFO]. Сімя фактично розпалась ще рік тому, позивачка проживає в м. Житомирі, відповідач в смт. Володарськ-Волинський. Як стверджують сторони, спільне життя між ними не склалось, а тому позивачка заявлений позов в частині розірвання шлюбу підтримує, а відповідач позов визнає. Сторони заперечують щодо надання їм строку на примирення стверджуючи, що примирення між ними неможливе. За таких обставин суд приходить до висновку, що позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Позивачка посилаючись на ст. 180 СК України та ст. 80 СК України просить суд постановити рішення яким стягнути з відповідача на її користь на утримання дитини аліменти в розмірі 1/3 частки від отриманого ним місячного доходу до досягнення дитиною повноліття. В судовому засідання встановлено, що рішенням Володарсько-Волинського районного суду від 09 серпня 2012 року з [PERSON] за позовом [PERSON] було стягнуто аліменти в розмірі ? частини всіх видій його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини, [PERSON], починаючи з 25 липня 2012 року. ( а.с.9-10) . 17.08. 2012 року до ДВС Володарсько-Волинського РУЮ від [PERSON] надійшов виконавчий лист по якому 22.08. 2012 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 26.1.2012 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого провадження, за письмовою заявою [PERSON]. -3- Рішення Володарсько-Волинського районного суду від 09 серпня 2012 року не скасовано та набрало законної сили, а тому відповідно до Закону України « Про виконавче провадження» позивачка в любий час, до повноліття дитини, може подати виконавчий лист до Державної виконавчої служби за місцем проживання, роботи відповідача. Так як позивачка в позовних вимогах ставить питання про стягнення з відповідача більшого розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, а саме у розмірі 1/3 частини його заробітку, доходу то при наявності рішення суду від 09 серпня 2012 року, суд вважає, що ці вимоги необхідно розглядати виходячи із змісту ст. 192 СК України, тобто зміна розміру уже визначених судом аліментів. Стаття 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначених за рішенням суду може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із сторін та в інших випадках передбачених цим Кодексом. Вказані вимоги позивачка не обґрунтувала та не надала відповідних доказів, які б підтверджували обставини передбачені ст. 192 СК України. Посилання позивачки на ст. 80 СК України, як на правову підставу призначення аліментів на утримання дитини є взагалі безпідставним так як вказана стаття передбачає визначення аліментів на одного з подружжя, а не на утримання дитини. Щодо вимог позивачки про стягнення з відповідача на її користь додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 120 гривень, відповідно до ст. 185 СК України, то позов в цій частині не підлягає задоволенню так як в судовому засіданні встановлено, що дитина відвідує звичайний дошкільний начальний заклад ( садочок). Підставою для присудження стягнення додаткових витрат із одного із батьків є наявність особливих обставин, які повязані з розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо. Позивачка не надала суду доказів того, що дитина володіє якимись здібностями, які для їх розвитку потребують відвідування спеціалізованих дошкільних чи навчальних закладів. Щодо стану здоровя то позивачка в позовній заяві вказала, що стан здоровя дитини задовільний та питання збільшення розміру аліментів не повязує із здоровям дитини. Відповідач в судовому засіданні позов в цій частині не визнав та пояснив, що дитина відвідує звичайний дошкільний навчальний заклад і будь які особливі здібності у неї не проявилися. Суд вважає, що витрати на придбання одягу, продуктів харчування, відвідування дитячого садочка, на пальне та розваги не є додатковими витратами в розумінні ст. 185 СК України.

Outcome: partial