Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що у них різні погляди на життя, зникло взаєморозуміння та взаємоповага, немає згоди у вирішенні спільних сімейних питань. Сім`я фактично розпалася, а шлюб носить формальний характер. Крім того, просить суд дитину залишити на її утриманні. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала. Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи та оцінивши письмові докази, суд встановив наступні обставини. 09 червня 2017 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Бучацьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис №43, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Бучацьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області. У даному шлюбі мають одну неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження [NUMBER] , видане Бучацьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області). В Постанові Пленуму Верховного суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначається, що при розгляді справ, які виникають у зв`язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року, а також інших нормативно - правових актів, що регулюють сімейні відносини. Згідно ст.24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У силу ст. 56 СК України кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Відповідно до п.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги інші обставини життя подружжя, суд прийшов до переконання, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Щодо позовної вимоги позивачки про залишення дитини на її утриманні, то така вимога до задоволення не підлягає, оскільки згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Крім того, в силу вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути судові витрати. В даному випадку до таких судових витрат відноситься сплачений позивачкою судовий збір, що підтверджується квитанцією № 85 від 24.07.2020 року.

Outcome: partial