Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-04 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивачка позов з доповненнями підтримала в повному обсязі і пояснила суду, що вона [PERSON] працювала в геріатричному пансіонаті: з 18.09.2007 року по 01.01.2009 року молодшою медичною сестрою (банщицею), а з 02.01.2009 року була переведена на посаду молодшої медичної сестри (палатної). 26 серпня 2014 року її було звільнено із Таращанського геріатричного пансіонату на підставі п .1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Вважає звільнення незаконним з наступних підстав: Дане звільнення відбулося після того, як вона вказала на недоліки в роботі керівництва пансіонату. Директором пансіонату [PERSON] в трудовому колективі був створений осередок, так званих наближених до нього осіб, які підтримували будь-які методи його роботи з колективом і підопічними пансіонату, при цьому методи його керівництва суперечать як професійним так і людським якостям. Директор [PERSON] погрожував їй та іншим працівникам, що якщо вони не заспокояться, то він знайде методи як розібратися з ними. Свої професійні обовязки вона виконувала сумлінно, без будь-яких нарікань, доган та непорозумінь з підопічними так і в колективі. Вважає, що вона має перевагу в залишенні на роботі порівняно з іншими молодшими медичними сестрами (палатними), які не попали під скорочення, безперервний стаж роботи яких в даній установі менший від її стажу або такий само, як у неї, зокрема це [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], та [PERSON]. На засіданні профспілкового комітету Таращанського геріатричного пансіонату, яке відбулося 19.03.2015 року, вирішувалося питання про дачу згоди на її звільнення в звязку з скороченням штатів і при цьому були озвучені характеристики всіх молодших медичних сестер (палатних), в тому числі і її характеристика, з якою вона не погоджується, оскільки вона носить субєктивний характер та ніякими обєктивними доказами не підтверджується щодо появи її на робочому місці в стані алкогольного спяніння, чи залишення робочого місця без дозволу керівництва, тощо. Про скорочення її попередили за два місяці, але вона відмовилася від отримання попередження, оскільки не згідна була з цим. Розрахунок та трудову книжку отримала. До суду та КТС не звернулася протягом місяця з дня звільнення, оскільки зверталася в інші органи, які завіряли її та інших працівників в тому, що їхнє звільнення є незаконним і з цим питанням розберуться, хоча не заперечила того факту, що їй особисто представником відповідача [PERSON], як юристом установи, розяснювався порядок та строки оскарження її звільнення. З 26 серпня 2014 року вона не працює, відповідно строк що сплив із зазначеної дати до моменту поновлення її на роботі є вимушеним прогулом, тому відповідач зобовязаний виплатити заробітну плату, яка була на момент її вивільнення. Середня заробітна плата за місяць складала 1409,38 грн.. Просить: визнати незаконним звільнення її з посади молодшої медичної сестри (палатної) Таращанського геріатричного пансіонату на підставі п .1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, скасувати наказ № 26 від 20.06.2014 року «Про внесення змін до штатного розпису та скорочення чисельності працівників» та наказ № 82 від 26.08.2014 року по Таращанському геріатричному пансіонату про припинення трудового договору, поновити її на роботі у Таращанському геріатричному пансіонаті на посаді молодшої медичної сестри (палатної), стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26.08.2014 року по день ухвалення рішення, моральну шкоду в розмірі 10000 грн та судові витрати, допустити негайне виконання рішення, поновити строк звернення до суду. Представник позивачки позов з доповненнями підтримав в повному обсязі і пояснив суду, що як видно із змісту Наказу № 82 від 26.08.2014 року, звільнення проведено на підставі Наказу Департаменту соціальної політики Київської ОДА № 86 від 29.04.2014 року та згоди профспілкового комітету. 10.03.2015 року в ході розгляду цивільної справи за аналогічним позовом [PERSON] до Таращанського геріатричного пансіонату відповідач надав суду копію Наказу № 26 від 20.06.2014 року. У [PERSON] від 24.06.2014 року до профспілкового комітету про визначення осіб, які будуть кандидатами на вивільнення, директор Таращанського геріатричного пансіонату [PERSON] посилається на нього як на відповідний наказ по Таращанському геріатричному пансіонату. Згідно зазначеного Наказу з 20.06.2014 року скорочується певний перелік посад, які виводяться із штатного розпису. До цього переліку посад входять шість посад молодшої медичної сестри (палатної). Наказ № 26 від 20.06.2014 року є незаконним у звязку з наступним. Так, станом на 20.06.2014 року у Таращанському геріатричному пансіонаті згідно штатного розпису рахувалося двадцять пять посад молодшої медичної сестри (палатної). Зазначеним Наказом їх число було скорочено до 19 одиниць. При цьому, в обґрунтування такого скорочення посад у Наказі № 26 від 20.06.2014 року є посилання лише на Постанову КМ України № 65 від 01.03.14 року «Про економію державних коштів та недопущення витрат бюджету» та Наказу Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації № 86 від 29.04.2014 року «Про впорядкування структури та чисельності будинків-інтернатів обласної комунальної власності». Вказані нормативні акти не встановлюють порядку скорочення чисельності працівників. Натомість, чисельність працівників у геріатричних пансіонатах регулюється Наказом [PERSON] праці України № 411 від 01.10.2008 року «Про затвердження норм часу і норм чисельності працівників будинків-інтернатів (усіх типів) та стаціонарних відділень територіальних центрів соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян системи праці та соціального захисту населення», а також [PERSON] праці та соціальної політики № 13687/0/14-08/014 від 10.12.2008 року «Щодо формування чисельності медичного персоналу геріатричних відділень у складі будинків інтернатів інших профілів». Зазначені нормативні акти встановлюють чітку залежність кількості працівників геріатричних пансіонатів від кількості ліжко-місць. За станом на 20.06.2014 року у Таращанському геріатричному пансіонаті перебувало 108 підопічних, з них 50 - лежачих. У відповідності до Наказу [PERSON] праці України № 411 від 01.10.2008 року «Про затвердження норм часу і норм чисельності працівників будинків-інтернатів (усіх типів) та стаціонарних відділень територіальних центрів соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян системи праці та соціального захисту населення» за такої кількості ліжко-місць встановлена кількість посад молодших медичних сестер (палатних) - 24 одиниці. Вважає, що скорочення одиниць посад молодших медичних сестер до 19 за наявності 108 підопічних є порушенням вимог законодавства та доводить незаконність зазначеного наказу. Наказ № 26 від 20.06.2014 року потягнув за собою звільнення позивачки з посади молодшої медичної сестри (палатної), що порушило її права. При проведенні звільнення в звязку з скороченням штатів позивачка мала перевагу порівняно з іншими молодшими медичними сестрами (палатними), які не попали під скорочення, безперервний стаж роботи яких в даній установі менший від її стажу або такий само, як у неї, зокрема це [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], та [PERSON]. Просить: поновити позивачці строк звернення до суду та визнати незаконним звільнення [PERSON] з посади молодшої медичної сестри (палатної) Таращанського геріатричного пансіонату на підставі п .1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, скасувати наказ № 26 від 20.06.2014 року «Про внесення змін до штатного розпису та скорочення чисельності працівників» та наказ № 82 від 26.08.2014 року по Таращанському геріатричному пансіонату про припинення трудового договору, поновити її на роботі у Таращанському геріатричному пансіонаті на посаді молодшої медичної сестри (палатної), стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26.08.2014 року по день ухвалення рішення, моральну шкоду в розмірі 10000 грн та судові витрати, допустити негайне виконання рішення. Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги з доповненнями не визнали в повному обсязі і пояснили суду, що позивачка була повідомлена про звільнення з роботи в звязку з скороченням штату за два місяці належним чином. Проте від підписів вона відмовилася. На засіданні профкому розглядалися всі кандидатури на звільнення, в тому числі і позивачки. Питання щодо звільнення вирішувалося між нею та іншими молодшими медичними сестрами (палатними) з дотриманням вимог ст. 42 КЗпП України і основним критерієм при вирішенні вказаного питання щодо позивачка стало її відношення до роботи та її характеристика, оскільки вона є конфліктною людиною в спілкуванні із керівництвом установи, між собою (трудовим колективом) та із підопічними. Відповідно до наказу № 86 від 29.04.2014 року «Про впорядкування структури та чисельності будинків-інтернатів обласної комунальної власності» наказано директорам будинків-інтернатів обласної комунальної власності упорядкувати структуру та штатну чисельність інтернатних установ із встановленням помісячних асигнувань на оплату праці за кошти обласного бюджету. У місячний термін забезпечити розробку та подання на затвердження до департаменту необхідних змін до структури та штатних розписів підпорядкованих установ. Попередити штатних працівників про наступні зміни в організації праці, можливе вивільнення та забезпечити дотримання вимог трудового законодавства, повязаних зі змінами в структурі та чисельності. На виконання цього наказу директором Таращанського геріатричного пансіонату було видано наказ № 26 від 20.06.2014 року про скорочення посад і виведення їх із штатного розпису. Серед скорочених посад є шість посад молодшої медичної сестри (палатної). Скорочення штату мало місце і відповідає закону. Про порядок та строки звернення до суду щодо незаконного звільнення особисто юристом установи розяснювалося позивачці. Тому строк звернення до суду вона пропустила без поважних причин. Просять відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. [PERSON], як третя особа, в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі і пояснив суду, що він на момент звільнення позивачки був на посаді директора пансіонату. Позивачка була повідомлена про звільнення з роботи в звязку з скороченням штату за два місяці належним чином. Проте, від підписів вона відмовилася. Засідання профкому щодо звільнення позивачки проводилося, проте на ньому він як директор виступив і пішов, під час голосування присутній не був. Скорочення проводилося на виконання наказу № 86 від 25.04.2014 року Департаменту соціального захисту населення Київської облдержадміністрації, в пункті 3 якого вказано про попередження штатних працівників про наступні зміни в організації праці, можливе вивільнення та забезпечення дотримання вимог трудового законодавства, повязаних зі змінами в структурі та чисельності. Однією із причин скорочення штатної чисельності було співвідношення підопічних (96 осіб) до числа працюючих (86,5 штатних одиниць), тобто майже на одного підопічного припадав один штатний працівник, що суперечило наказу [PERSON] праці та соціальної політики № 411 від 01.10.2008 року. Наступною причиною скорочення штатної чисельності була відсутність кошторисних призначень по оплаті праці на листопад га грудень 2014 року. А тому 20.06.2014 року ним як директором Таращанського геріатричного пансіонату було видано наказ № 26 про внесення змін до штатного розпису та скорочення чисельності працівників, в якому і було виведено шість штатних одиниць молодшої медичної сестри (палатної), одну з яких займала [PERSON], проте ознайомлюватись під розпис із наказом про скорочення та персональним попередженням відмовилась про що був складений відповідний акт відмови працівника про ознайомлення під розпис. Проведення скорочення працівників до 70,5 штатних одиниць дало змогу забезпечити оплату праці працівників із виділених кошторисних призначень до кінця 2014 року. І дане скорочення штатної штатної чисельності було проведено з дотриманням вимог законодавства про працю. Відповідно до ст. 233 КЗпП України, - працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.Позивачка достовірно дізналася про своє звільнення з роботи 26.08.2014 року. Позов до суду поданий 12.02.2015 року, про що є відмітка про реєстрацію у позовній заяві. Таким чином, позивачка звернулася до суду щодо порушеного свого права, як вона вважає, через пять місяців та 17 днів. Позивачка по справі не надала будь - якого належного доказу, щодо поважності причин пропуску нею місячного строку звернення до суду, лише зазначила про свою юридичну необізнаність з цього питання. Юридична необізнаність не є поважною причиною пропуску процесуального строку звернення до суду. Відповідно до ст. 234 КЗпП України, - у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки. Відповідно до ст. 257 ЦК України, - загальна позовна давність встановлюються тривалістю у три роки. Згідно п.1 ст. 258 ЦК України, - для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність : скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Відповідно до ст. 67 ЦПК України, - строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії встановлюються законом, а якщо не визначені законом, - встановлюються судом. Предявлення позову шляхом подання позовної заяви до суду де вона реєструється є процесуальною дією відповідно до ЦПК України. Відповідно до п.4 ст. 267 ЦК України, - передбачені наслідки спливу позовної давності, а саме - сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог позивачки у звязку з спливом строку звернення до суду. Судом встановлено, що позивачка працювала в Таращанському геріатричному пансіонаті: з 18.09.2007 року по 01.01.2009 року молодшою медичною сестрою (банщицею), а з 02.01.2009 року була переведена на посаду молодшої медичної сестри (палатної). 26 серпня 2014 року її було звільнено із Таращанського геріатричного пансіонату на підставі п .1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до наказу департаменту соціального захисту населення Київської облдержадміністрації № 86 від 29.04.2014 року «Про впорядкування структури та чисельності будинків-інтернатів обласної комунальної власності» наказано директорам будинків-інтернатів обласної комунальної власності упорядкувати структуру та штатну чисельність інтернатних установ із встановленням помісячних асигнувань на оплату праці за кошти обласного бюджету. У місячний термін забезпечити розробку та подання на затвердження до департаменту необхідних змін до структури та штатних розписів підпорядкованих установ. Попередити штатних працівників про наступні зміни в організації праці, можливе вивільнення та забезпечити дотримання вимог трудового законодавства, повязаних зі змінами в структурі та чисельності. На виконання цього наказу директором Таращанського геріатричного пансіонату був виданий наказ № 26 від 20.06.2014 року про скорочення посад і виведення їх із штатного розпису. Серед скорочених посад є 6 штатних одиниць молодшої медичної сестри палатної. 24.06.2014 року директор пансіонату звернувся до профкому про вивільнення посад в звязку з скороченням штатів і просив ПК разом із представниками адміністрації визначити конкретні кандидатури за посадами, які будуть підлягати вивільненню. 25.06.2014 року директором видано наказ про попередження всіх осіб, посади яких скорочуються. Відповідно до цього наказу були попереджені всі працівники пансіонату, посади яких підлягали скороченню, в т.ч. і [PERSON]. Як пояснила остання і це підтвердив представник відповідача, [PERSON] ознайомилася з текстом попередження, але відмовилася розписатися на ньому про ознайомлення. В звязку з цим було складено акт про відмову від підпису в попередженні про звільнення. 26.06.2014 року адміністрацією Таращанського геріатричного пансіонату було направлено до Таращанського центру зайнятості інформацію про заплановане масове вивільнення працівників у звязку із змінами в організації виробництва і праці на 20 посад. Отже, скорочення штату мало місце, а тому твердження представника позивачки щодо незаконності наказу № 26 від 20.06.2014 року по Таращанському геріатричному пансіонату про скорочення посад і виведення їх із штатного розпису є безпідставним. 25.06.2014 року відбулося спільне засідання ПК та представників адміністрації, на якому директор звернувся з вказаним клопотанням і в подальшому при вирішенні кандидатур на звільнення участі не брав, залишивши засідання. На засіданні було розглянуто осіб, які підлягали скороченню і прийнято рішення надати згоду на проведення скорочення посад 18,5 штатних одиниць, скорочення у звязку з цим чисельності працівників пансіонату в кількості 20 осіб. На дане засідання працівники щодо яких вирішувалося питання про скорочення не запрошувалися і вони не були присутні. Пунктом 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: 1) змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Частиною 2 ст. 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених в п. 1, 2 і 6 ст. 40 допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Також ч.ч. 1, 4 ст. 43 КЗпП України передбачено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.43 КЗпП України у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у пятнадцятиденний строк обгрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. Отже, адміністрацією та профкомом було порушено порядок дачі згоди на вивільнення працівників: в поданні директора відсутня вимога про дачу згоди на вивільнення конкретних осіб відповідно до скорочених посад, працівники щодо яких вирішувалося питання про вивільнення на засідання профкому не запрошувалися і не були присутні, що суперечить закону. Відповідно до ч. 9 ст. 43 КЗпП України, якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) і після її одержання або відмови виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) в дачі згоди на звільнення працівника (частина перша цієї статті) розглядає спір по суті. Оскільки адміністрацією пансіонату та профкомом було порушено процедуру дачі згоди на звільнення позивачки, то 19.03.2015 року на засіданні профспілкового комітету на підставі подання директора Таращанського геріатричного пансіонату в присутності [PERSON] та її представника було повторно розглянуто питання щодо дачі згоди на звільнення позивачки в звязку з скороченням штатів. Відповідно до штатного розпису на момент скорочення було 25 штатних одиниць молодших медичних сестер (палатних) і разом із [PERSON] було вручено персональні попередження про скорочення ще 5-ти молодшим медичним сестрам (палатним), з яких 2 особи пенсіонери. На момент скорочення штатів була одна вільна посада двірника, на зайняття якої дала згоду одна із осіб, що підпадала під скорочення з іншого підрозділу. Інших вільних посад не було. На засіданні профкому 19.03.2015 року розглядалися кандидатури всіх працівників, які займали посади молодших медичних сестер (палатних), а саме зачитувалися їхні характеристики, в т.ч. і позивачки. В звязку з тим, що із характеристики, яка була надана адміністрацією установи на засідання профкому вбачалося, що позивачка є конфліктною людиною в спілкуванні із керівництвом установи, з колегами по роботі та із підопічними, профком дав згоду на звільнення позивачки. Проте звільнення позивачки з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України було проведено без дотримання вимог ст. 42 КЗпП України, якою передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у звязку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сімї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації, а в ході розгляду даної справи було встановлено, що всі працюючі на посадах молодших медичних сестер (палатних) мають рівні умови щодо продуктивності праці і кваліфікації і позивачка при безперервному стажі роботи 7 років мала перевагу в залишенні на роботі порівняно з іншими молодшими медичними сестрами (палатними), які не попали під скорочення, безперервний стаж роботи яких в даній установі менший від її стажу або такий само, як у неї, зокрема це [PERSON] (5 років), [PERSON] (3 роки), [PERSON] (7 років), [PERSON] (6 років), [PERSON] (6 років), та [PERSON] (6 років). Проте позивачка без поважних причин пропустила строк звернення до суду за вирішенням даного трудового спору. Так, відповідно до ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Позивачка достовірно дізналася про своє звільнення з роботи 26.08.2014 року. Позов до суду поданий 12.02.2015 року, тобто вона пропустила строк звернення до суду. Позивачка по справі не надала будь-якого належного та допустимого доказу щодо поважності причин пропуску нею місячного строку звернення до суду, лише зазначила, що через свою юридичну необізнаність з цього питання вона разом із іншими звільненими за скороченням чисельності та штату працівниками зверталася в інші органи, які завіряли її та інших працівників в тому, що їхнє звільнення є незаконним і з цим питанням розберуться. Юридична необізнаність не є поважною причиною пропуску процесуального строку звернення до суду. Крім того, представник відповідача [PERSON] пояснив, що саме він, як юрист установи розяснив право позивачки та строки звернення до суду за захистом порушеного права, що підтвердила позивачка в судовому засіданні. Відповідно до ст. 234 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки. Враховуючи відсутність поважних причин пропуску строку, суд не знаходить підстав для його поновлення, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити. Позивачка звільнена від сплати судового збору відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: dismissed