Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-13 00:00:00

Позивачка звернулася в суд із позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що шлюб між нею та відповідачем зареєстрований 12 серпня 2003 року у Старобогородчанській сільській раді Богородчанського району Івано-Франківської області, актовий запис № 18. У шлюбі народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя, несумісність характерів та небажання проживати спільно. Вважає, що шлюб став формальним, тому просить його розірвати. В судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала та вказала, що в даний час їх шлюб носить формальний характер і наміру проживати спільно у шлюбі вона не має. Зазначила, що раніше зверталася до суду з позовом про розірвання шлюбу, але на прохання відповідача подала заяву про залишення позову без розгляду. Однак відповідач не змінив свого ставлення до їхнього шлюбу і під час чергової сварки погрожував застосуванням фізичного насильства. Постійні сварки, які провокує чоловік, негативно впливають на емоційний стан дітей. На її думку примирення є неможливим, тому просить шлюб розірвати. Відповідач в судовому засіданні вимоги позову не визнав, вважає за можливе збереження сім`ї, тому просив у задоволені позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 12 серпня 2003 року у Старобогородчанській сільській раді Богородчанського району Івано-Франківської області, актовий запис № 18. У шлюбі народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст.ст. 104, 110 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 24 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Загальна декларація прав людини у частині 2 статті 16 та стаття 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права містять положення відповідно до яких шлюб не може укладатися без вільної і повної згоди сторін, що одружуються. З вказаних положень закону вбачається, що однією з засад шлюбу є його добровільність. При цьому принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу (наявність вільної згоди) - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. З огляду на взаємини, які склались та існують між сторонами, враховуючи те, що фактично шлюбні відносини припинено, сім`я існує формально, позивачка не бажає примирення та збереження шлюбу, подальше спільне життя подружжя буде суперечити її інтересам, суд приходить до переконання, що шлюб слід розірвати. На підставі наведеного, ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved