Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-20 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 16 червня 2007 року вона перебуває у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, у звязку з відсутністю взаєморозуміння, втрати почуття любові та взаємоповаги. Шлюбні відносини фактично припинені, спільне господарство не ведеться. Просить суд розірвати шлюб з відповідачем. Позивачка в судове засідання не зявилася, відповідно до наданої на адресу суду заяви позов підтримала, просила справу розглянути за її відсутності. Проти винесення рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не зявився, надав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до положень ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 16 червня 2007 року [PERSON] та [PERSON] (до шлюбу Баздирєва) [PERSON] уклали шлюб, який зареєстровано Токмацьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 64, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЖС № 179199 від 17 листопада 2016 року. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖС № 143512 від 22 квітня 2010 року, актовий запис № 228 та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖС № 111700 від 12 лютого 2009 року, актовий запис № 52. Відносини між подружжям не склалися за відсутністю взаєморозуміння між ними. Можливість припинення шлюбу на підставі волевиявлення одного з подружжя є проявом принципу свободи шлюбу та рівності подружжя, закріпленого ст. 51 Конституції України. Так як укладення шлюбу здійснюється вільно та добровільно, то ніхто не може бути примушений до збереження подружніх відносин, якщо їх основа втрачена. Шлюбні стосунки між сторонами припинені, шлюб існує формально. Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам та інтересам їхніх дітей. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи позицію позивачки, суд вважає необхідним прізвище позивачці залишити теперішнє «Стаценко». Згідно п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014\~року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується судом за результатами розгляду справи за клопотанням особи, яка його сплатила, що відповідає принципу диспозитивності цивільного судочинства (частина перша статті 7 Закону № 3674-VI «Про судовий збір»), в звязку з відсутністю клопотання позивача щодо стягнення з відповідача сплаченого судового збору, судом дане питання не вирішується. На підставі ст. ст. 105, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved