Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із вищезазначеним позовом посилаючись на те, що, від зареєстрованого шлюбу з відповідачем вони мають малолітнього сина, [PERSON], [INFO], який проживає разом із нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, обовязок батька по утриманню дитини не виконує, через що вона змушена звернутися до суду із позовом про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів відповідача, щомісячно, до досягнення повноліття дитини. В ході розгляду справи відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому просить суд зобов'язати позивача не перешкоджати йому, як батькові дитини, спілкуватись із малолітнім сином - [PERSON], [INFO], а також визначити порядок його участі у вихованні сина у спосіб, за яким його участь у спілкуванні з сином є необмеженою. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала свій позов, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Також, суду зазначила, що, відповідач надає сину матеріальну допомогу, але тоді, коли забажає, і на власний розсуд. Водночас, син потребує постійного утримання, що і змушує її звернутись до суду. При цьому, позов відповідача вона визнає частково, оскільки вважає можливим спілкування відповідача із сином у той спосіб, який вже визначено рішенням Виконавчого комітету Заводської районної у м. Дніпродзержинську ради. В судовому засіданні відповідач [PERSON] не заперечував проти задоволення позову позивача, але лише за умови, якщо суд задовольнить його позов. Власний позов відповідач [PERSON] підтримав, посилаючись на обставини, викладені у його позовній заяві. В судовому засіданні представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Органу опіки та піклування Виконкому Заводської районної у м. Дніпродзержинську ради [PERSON] суду зазначила, що, позовні вимоги позивачки [PERSON] є обґрунтованими, на підставі чого підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог відповідача [PERSON] суду зазначила, що, питання, порушене відповідачем, було предметом розгляду Виконавчого комітету Заводської районної у м. Дніпродзержинську ради, який, у своєму рішенні від 17.12.2014р. визначив порядок спілкування відповідача із сином. При цьому, здійснивши в ході розгляду даної цивільної справи обстеження умов проживання як позивача, так і відповідача, та, поспілкувавшись із малолітнім [PERSON], Орган опіки та піклування виконавчого комітету Заводської районної у м. Дніпродзержинську ради дійшов висновку, що, спосіб спілкування батька із сином має бути таким, який визначено у рішенні Виконавчого комітету Заводської районної у м. Дніпродзержинську ради від 17.12.2014р. В судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служби з питань захисту прав дитини Виконавчого комітету Заводської районної у м. Дніпродзержинську ради не з'явився, причини неявки суду не повідомив. За згодою учасників процесу, через вік дитини, думка малолітнього [PERSON], [INFO], в судовому засіданні з'ясована не була. Вислухавши сторони, з'ясувавши думку представника Органу опіки та піклування Виконкому Заводської районної у м. Дніпродзержинську ради; вивчивши матеріали справи, та, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку. Як встановлено судом в ході розгляду справи, від подружнього життя сторони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу син мешкає разом із матір'ю позивачкою [PERSON], та знаходиться на її утриманні. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.2 ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Як встановлено судом, на час розгляду справи домовленості між батьками дитини щодо її утримання - не досягнуто. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України про розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч.3 ст.181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісяця. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як вбачається з матеріалів справи (а.с.34, 35), відповідач [PERSON] працює на підприємстві ПАТ «Дніпродзержинська теплоелектроцентраль», та отримує відповідний дохід. При цьому, стягнень на утримання інших дітей, непрацездатної дружини, батьків, з відповідача [PERSON] не провадиться. Встановивши таким чином, що, на час розгляду справи домовленості між батьками дитини щодо її утримання - не досягнуто, суд дійшов висновку, що, дійсно мають місце обставини, якими позивач [PERSON] обґрунтовує свої позовні вимоги. При цьому, задовольняючи позов [PERSON], суд, з урахуванням обставин, визначених ст.182 СК України, вважає можливим стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів відповідача, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення нею повноліття. Водночас, задовольняючи позовні вимоги позивача, суд, приймаючи до уваги, що, позивач [PERSON] звільнена від сплати судового збору, на підставі ст.88 ЦПК України вважає необхідним стягнути судовий збір з відповідача на користь держави. Щодо позовних вимог відповідача [PERSON] суд дійшов наступного висновку. Як вбачається з Рішення Виконавчого комітету Заводської районної у м. Дніпродзержинську ради №183 від 17.12.2014р. (а.с.25), виконавчий комітет районної у місті ради, розглянувши заяву [PERSON] (відповідача по даній цивільній справі), встановив, що, [PERSON] (позивач по даній цивільній справі), мешкає з сином окремо від батька дитини. Водночас, встановивши, що, батьки не знайшли порозуміння щодо участі батька у вихованні дитини, виконавчий комітет районної у місті ради визначив порядок побачення батька з малолітнім сином наступним чином: перші та треті вихідні дні кожного місяця з 10.00 год. суботи до 18.00 год. неділі. Як пояснив в судовому засіданні відповідач [PERSON], вищезазначений спосіб його участі у вихованні дитини позивач не виконує, та продовжує перешкоджати йому у спілкуванні з дитиною. При цьому, позивач суду пояснила, що, дійсно вони з відповідачем не можуть дійти згоди та дотримуватись визначеного виконавчим комітетом районної у місті ради порядку спілкування відповідача із сином, оскільки особисто відповідач не дотримується та порушує вказаний порядок. На підтвердження вищезазначеного позивач надала суду Висновки дільничого інспектора Заводського РВ Дніпродзержинського МУ, з яких вбачається, що, позивач [PERSON] неодноразово зверталась до правоохоронних органів із заявами про застосування заходів до колишнього чоловіка відповідача [PERSON], з приводу не повернення останнім дитини після прогулянок. Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно ст. 15 ЗУ «Про охорону дитинства» N 2402-III від 26.04.2001р., дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Як вбачається з матеріалів справи, матеріали справи не містять будь-яких відомостей, з яких можливо встановити, що, спілкування відповідача [PERSON] з малолітнім сином буде перешкоджати нормальному вихованню дитини. Згідно ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов'язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків. Як вбачається з матеріалів справи, договору, укладеного сторонами, щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків - матеріали справи не містять. При цьому, як встановлено судом в ході розгляду справи, позивач [PERSON], з якою після розірвання шлюбу мешкає дитина, чинить перешкоди батькові дитини відповідачу [PERSON] у спілкуванні з дитиною. Згідно ст.159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Як вбачається з наявних у справі доказів, будь-яких належних та допустимих доказів тій обставині, що відповідач [PERSON] зловживає алкогольними напоями або наркотичними засобами, та, за станом свого психічного здоров'я може будь-яким чином негативно впливати на виховання сина матеріали справи не містять. Згідно Висновку, наданого суду в ході розгляду справи Органом опіки та піклування Виконкому Заводської районної у м. Дніпродзержинську ради, Орган опіки та піклування Виконкому Заводської районної у м. Дніпродзержинську ради вважає доцільним при вирішенні порушеного відповідачем [PERSON] питання залишити визначений рішенням Виконавчого комітету Заводської районної у м. Дніпродзержинську ради №183 від 17.12.2014р. порядок спілкування відповідача із малолітнім сином. Таким чином, дослідивши наявні у справі докази, та, оцінивши їх у сукупності, суд, приймаючи до уваги визначений Виконавчим комітетом Заводської районної у м. Дніпродзержинську ради спосіб участі відповідача у вихованні дитини - дійшов висновку, що, визначений відповідачем спосіб участі відповідача у вихованні дитини, а саме необмежене спілкування із сином зможе вплинути на звичний життєвий уклад дитини, а також, враховуючи відносини, що склалися між батьками дитини, і на звичний життєвий уклад матері дитини. При цьому, враховуючи вищевикладене, суд, приймаючи до уваги перш за все інтереси дитини, її вік; стосунки, що склалися між батьками дитини, які безпосередньо впливають на розвиток та психоемоційний стан дитини дійшов висновку, що, прийнятним для виховання та розвитку дитини є наступний спосіб участі відповідача у вихованні дитини: перші та треті вихідні дні кожного місяця з 10.00 год. суботи до 18.00 год. неділі. На підставі викладеного,

Outcome: partial