Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди батька, мотивуючи свої вимоги тим, що з 20 листопада 1999 року по 27 листопада 2015 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем. За час даного шлюбу в них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати разом з позивачкою та перебувають на її повному утриманні. Відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків, аліменти не сплачує, з дітьми не спілкується, не цікавиться їх життям та здоров'ям. У зв'язку з тим, що позивачка має намір в серпні 2017 року поїхати разом з дітьми на відпочинок та оздоровлення до Арабської Республіки Єгипет, вона 1 червня 2017 року звернулася до відповідача з проханням надати їй дозвіл на вивіз дітей за кордон. Спочатку відповідач посилався на відсутність грошових коштів для оформлення дозволу на вивіз дітей за кордон, а коли позивачка запропонувала оплатити відповідні послуги нотаріуса, він категорично відмовився надавати дозвіл. Тому позивачка просить суд надати їй дозвіл на тимчасовий вивіз неповнолітньої [PERSON] за межі України до Арабської Республіки Єгипет без згоди та супроводу батька - [PERSON] строком на один місяць з 1 серпня 2017 р оку по 30 серпня 2017 року. Крім того, позивачка просить суд стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. В судовому засіданні заявниця заявлені вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча і був своєчасно та належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи і від нього не надійшло повідомлення про причини неявки. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, але надав заяву в якій просить суд справу розглянути без його участі, а при ухваленні рішення покладається на розсуд суду. Згідно вимог ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, суд вважає можливим провести по справі заочний розгляд. Вислухавши заявницю та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява обґрунтована і підлягає до задоволення, так як в судовому засіданні було встановлено наступне. Позивачка та відповідач перебували у шлюбі з 20 листопада 1999 року по 27 листопада 2015 року, що вбачається із свідоцтва про шлюб та рішення Лебединського районного суду про розірвання шлюбу (а.с. 4-5). За час даного шлюбу в них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 6-7). З виконавчого листа виданого Лебединським районним судом Сумської області 2 червня 2014 року в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей та розрахунку заборгованості по вказаному виконавчому листу вбачається, що [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 54209 грн. 84 коп. (а.с. 8-9). З довідки виданої Виконавчим комітетом Лебединської міської ради 29 червня 2017 року вбачається, що позивачка проживає разом з доньками [PERSON] та [PERSON] в [ADDRESS] (а.с. 12). На даний час виникла необхідність в оздоровленні та відпочинку їх спільної з відповідачем доньки - [PERSON], що підтверджується довідкою виданою Комунальною установою Лебединська центральна районна лікарня імені лікаря К.О.Зільберника 19 липня 2017 року (а.с. 22). Відповідач ухиляється від надання згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон. Відповідно до ст. 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно з ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. У п.3, підп.1 п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли вісімнадцятирічного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, в тому числі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Статтею 3, 6 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині таких захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Ухвалюючи рішення, суд приймає до уваги інтереси дитини, а саме те, що [PERSON] потребує оздоровлення, тому відсутність згоди батька не є підставою, яка може ставитись всупереч таких інтересів дитини. Інших підстав, які б не давали можливості надати дозвіл на тимчасовий вивіз малолітньої [PERSON] за кордон судом не встановлено. З огляду на викладене, суд вважає можливим дану заяву задовольнити. Також суд вважає необхідним на підставі ст. 88 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивачки понесені нею судові витрати

Outcome: approved