Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-16 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом про розірвання шлюбу. В обґрунтування вимог, посилалась на те, що спільне проживання неможливе через складні взаємини та постійні сварки, що привели до взаємного відчуження і втрати поваги один до одного, крім того, позивач і відповідачка спільне господарство не ведуть, подружні відносини не підтримують з січня 2019р. В судовому засіданні позивачка вимоги позову підтримала. Відповідач вимоги позову не визнав та в судовому засіданні пояснив, що постійні сварки з позивачкою в нього виникають через племінницю та матір позивачки, а також просив надати подружжю строк на примирення, оскільки вважає, що це тимчасовий розлад в сім`ї. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 28 березня 2008 року, після реєстрації шлюбу прізвище дружини [PERSON] (а.с. 5). Сім`я існує формально, подальше збереження сім`ї не можливо, оскільки відповідач разом з позивачкою спільного господарства не ведуть, шлюбні стосунки не підтримують з січня 2019р., про що не заперечував, повністю визнав та підтвердив відповідач в судовому засіданні. Майновий спір відсутній. Від шлюбу\~мають неповнолітню\~доньку [PERSON] , 2010р.н., яка після припинення шлюбних відносин проживає з матір`ю. У відповідності до ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. За правилами ч. 2, ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Згідно ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Вільна згода подружжя на шлюб поширюється не тільки під час його укладання, а й на весь час перебування в шлюбі. Як вбачається зі змісту ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Згідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що це лише тимчасовий розлад в сім`ї, оскільки судом встановлено, а відповідачем визнано, що з січня 2019 року подружжя припинило підтримувати шлюбні стосунки, спільного господарства не ведуть. За тих самих підстав суд вважає необхідним відмовити в задоволенні заяви про надання строку на примирення, оскільки з січня 2019 року до часу постановлення рішення продовжуються сварки між подружжям, позивачка не бажає відновлювати сімейні відносини, дій направлених на примирення подружжя не вчиняло, отже збереження сім`ї суперечить її інтересам, що згідно вимог СК України не допускається. Отже, відмова суду в задоволенні позову буде вважатись фактичним примушуванням жінки та чоловіка до шлюбу, що є недопустимим, оскільки шлюб ґрунтується на вільній і повній згоді чоловіка та жінки. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача. На підставі\~ст.ст.\~24,\~56,\~110-112\~СК України,\~

Outcome: approved