Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-12 00:00:00

Позивачка звернулася в суд із зазначеним позовом до відповідача. Позовні вимоги мотивує тим, що одружилася із відповідачем 20 серпня 2014 року. Від спільного проживання у них народився син - [PERSON], [INFO]. Зазначила, що причиною звернення до суду стало те, що на даний час між нею та чоловіком зникло почуття любові та поваги. Чоловік більше уваги приділяє друзям та товариству, аніж сімї. Почав зловживати алкоголем, в стані спяніння вчиняє скандали та піднімає на неї руку, принижує її як жінку та матір.\~ З приводу цього вона навіть зверталася до відділення поліції. Вони неодноразово намагалися говорити один з одним про особисті сімейні проблеми та спокійно вирішити їх, однак ніяких результатів це не дало. В сімейних стосунках нічого не змінювалося за останніх кілька років, навпаки відносини переросли в ще більш ворожі. Подальше спільне життя та збереження сім'ї неможливе, а тому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, а сина залишити проживати з нею. Крім того, оскільки їхній син, що був народжений за час шлюбу буде проживати з нею, а сама утримувати дитину вона не має можливості, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у розмірі по 1500,00 грн щомісяця. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Зазначив, що сплачувати аліменти у зазначеному позивачкою розмірі він не має можливості, так як ніде не працює та його дохід є нестабільним. Сплачувати аліменти у меншому розмірі не відмовляється. Суд, заслухавши сторін, вивчивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини припинення сімейних стосунків, дійшов висновку про задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу, оскільки позивачка наполягає на розірваннні шлюбу, а відповідач, позов визнав. При таких обставинах суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, а тому його слід розірвати. Вирішуючи питання проживання дитини, суд виходить із вимог ч. 2 ст. 160 СК України, згідно якої місце проживання дитини, яка не досягла десяти років вирішується за згодою батьків. Спору про місце проживання сина між сторонами не має, а тому його слід залишити проживати з матірю. Конституцією України визначено основні права й обов'язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, у ч. 2 ст. 51 Основного Закону зазначається, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991р.) дитина, враховуючи її фізичну й розумову незрілість, потребує спеціальної охорони та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини/аліменти/ присуджуються у частці від доходу її матері , батька і /або/ у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 184 цього ж Кодексу, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Позивачка ствердила, що відповідач офіційно ніде не працює, однак заробляє допомогаючи людям за приватними замовленнями по господарству, будівництву та на пилорамі. Його щоденний прибуток, з його слів становить від 200 до 600 грн. Зароблені гроші він використову на власні потреби, граючи в азартні ігри та на алкоголь. Враховуючи матеріальне становище позивача, відповідача, стан здоров'я та матеріальне становище дитини, інші обставини, що мають істотне значення, суд вважає, що позовні вимоги позивачки про стягнення аліментів підлягають частковому задоволенню, а тому слід стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина у твердій грошовій сумі у розмірі по 1000,00 грн щомісячно до досягнення ним повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно із ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial