Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-13 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом , в якому посилається на те, що вона з відповідачами є спадкоємцями після смерті [PERSON].Після смерті [PERSON], вони отримали у спадщину 73/100 часток нерухомого майна (будинковолодіння) розташованого у [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом .Крім того, після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно у вигляді частки земельної ділянки, площею 0,1000 га, у межах згідно з планом, кадастровий номер 7310136600:33:003:0118, розташованої в [ADDRESS], для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що перебуває у спільній сумісній власності з іншим співвласником [PERSON] . Стверджує, що [PERSON], співвласниця вищезазначеної земельної ділянки, померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть від 29.05.2013р. Додає, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16.01.2014р., вона отримала у спадщину після смерті [PERSON] 27/100 часток нерухомого майна (будинковолодіння) розташованого у [ADDRESS] На підтвердження своїх доводів щодо позовних вимог, вказує, що звернулася до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 0,1000 гектарів, у межах згідно з планом, кадастровий номер 7310136600:33:003:0118, розташованої в [ADDRESS], що перебувала у спільній сумісній власності [PERSON] та [PERSON]. 13.01.2014р. державний нотаріус Першої Чернівецької державної нотаріальної контори Назарчук Г.Я., постановою №44/02-31, відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] в зв'язку з тим, що дана земельна ділянка є у спільній сумісній власності [PERSON], яка померла [INFO]. та [PERSON], який помер [INFO], що не дає нотаріусу можливості визначити частку спадкодавця [PERSON] Аналогічною постановою від 13.01.2014р. №45/02-31, нотаріус Першої Чернівецької державної нотаріальної контори Назарчук Г.Я., відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на частину земельної ділянки площею 0,1000 гектарів, у межах згідно з планом, кадастровий номер 7310136600:33:003:0118, розташованої в [ADDRESS] в зв'язку з тим, що дана земельна ділянка є у спільній сумісній власності [PERSON], яка померла [INFO]. та [PERSON], який помер [INFO], що не дає нотаріусу можливості визначити частку спадкодавця [PERSON] Крім того, державним нотаріусом роз'яснено, що видача свідоцтв про право на спадщину за законом і за заповітом, можлива тільки після встановлення часток у спільній сумісній власності та запропоновано звернутися до суду з позовом про визначення часток померлих у спільній сумісній власності на вищезазначену земельну ділянку. Стверджує, що між померлими співвласниками спірної земельної ділянки [PERSON] та [PERSON] не існувало договору чи іншої домовленості щодо визначення розмір частки кожного із співвласників у спільному сумісному майні, тому частки співвласників є рівними. На підставі вищевказаного, посилаючись на норми матеріального права та судову практику, просить визначити, що частка померлого [INFO] [PERSON] та померлої [INFO] [PERSON] в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,1000 Га, у межах згідно з планом, кадастровий номер 7310136600:33:003:0118, розташованої в [ADDRESS], становили по 1/2 . У судове засідання позивачка не з'явилася, хоча своєчасно та належним чином була повідомлена про день та час розгляду справи. Від неї до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі./а.с.26/ У судове засідання відповідачі не з'явилися хоча своєчасно та належним чином повідомлялися судом про час та місце розгляду справи. Від них до суду надійшли заяви про розгляд справи без їх участі , позовні вимоги визнають. Суд приймає до уваги визнання позову відповідачами, оскільки це не суперечить Закону, а також правам та інтересам сторін та відповідає вимогам ч. 4 ст. 174 ЦПК України, яка передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Ч.2 ст. 197 ЦПК України передбачає, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі вищевказаних обставин, судове засідання проводилось без технічної фіксації. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, при розгляді справи судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть - [PERSON] помер [INFO], [PERSON] померла [INFO] /а.с. 8,14/. Згідно свідоцтв про право на спадщину від 29.04.2013 року спадкоємцями [PERSON] є його дружина [PERSON] (позивачка по справі), син [PERSON] та донька [PERSON] (відповідачі по справі)./а.с.9-11/. Відповідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Зокрема у ст. 319 ЦК України вказано, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 0,1000 га, у межах згідно з планом, кадастровий номер 7310136600:33:003:0118, розташованої в [ADDRESS], вид використання якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд/а.с.12-13/. Відповідно до заповіту від 27.04.2012 року [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON] та згідно свідоцтва про право на спадщину за даним заповітом [PERSON] отримала у спадщину після смерті [PERSON] 27/100 часток нерухомого майна (будинковолодіння) розташованого у [ADDRESS] /а.с.15-16/. Постановами від 13.01.2014р. №44/02-31, та №45/02-31 нотаріус Першої Чернівецької державної нотаріальної контори Назарчук Г.Я., відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] та [PERSON] на частину земельної ділянки площею 0,1000 гектарів, у межах згідно з планом, кадастровий номер 7310136600:33:003:0118, розташованої в [ADDRESS] /а.с.17-18/ Згідно із положеннями ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Так, відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно із ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Порядок та підстави визначення часток у праві спільної часткової власності визначено у ст. 357 ЦК України. Крім того, статтею 364 ЦК України передбачене право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до положень статті 367 ЦК України співвласники мають право поділити майно, що є у спільній частковій власності. Відповідно до ст. 370 ЦК України, якою регулюється питання про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, передбачено, що співвласники спільної сумісної власності, як і співвласники спільної часткової власності мають право на виділ у натурі частки із спільного майна з тією лише різницею, що учасники першої не мають завідомо визначених ідеальних часток у праві спільної власності, а відтак, вони мають бути передусім визначені, після чого стає можливим виділ частки в натурі. При визначені розміру часток співвласників у спільній сумісній власності вважається, що вони є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між співвласниками, законом або рішенням суду. Крім того, ч. 3 ст. 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008року, за загальними правилами частини другої статті 372 ЦК при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. Разом з тим, у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємцеві учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Зі змісту ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.1259 ЦК України. Враховуючи положення ст. 214 ЦПК України, згідно якої під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, приймаючи визнання позову відповідачами та те, що визначення розміру часток не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved