Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-04 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Свої вимоги мотивує тим, що 05.08.2006 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу 18.12.2007 року у них народився син [PERSON]. Спільне життя з відповідачем у них не склалося. На даний час дитина проживає з нею і перебуває на її утриманні. [PERSON] добровільно матеріально забезпечувати сина відмовляється. Відповідач працює рятувальником МНС, регулярно отримує заробітку плату, має задовільний стан здоровя, інших осіб на утриманні не має, тому вважає, що він має можливість сплачувати аліменти на утримання сина. Просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення повноліття. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить не допускати негайного виконання рішення суду (а.с.16). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд у його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі (а.с.15). Суд, дослідивши докази по справі вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно дост. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Повноваження сторін на вчинення дій по визнанню позову судом перевірені. Відповідач не обмежений в цивільній процесуальній дієздатності, а тому розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, включаючи і право на визнання позову. Як вбачається з правових позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Таким чином, визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб і є всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову слід прийняти і задовольнити позов. З відповідача на користь держави підлягає стягненню 704,80 гривень судового збору. Оскільки позивачка відмовилася від негайного виконання рішення суду, то суд вважає, що непотрібно застосовувати вимоги ст. 430 ЦПК України про негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за місяць.

Outcome: approved