Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

Позивачка звернулася до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання будинку з господарськими будівлями та спорудами спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на 1/2 частину спільної сумісної власності подружжя. Позивачка у судове засідання не з'явилася, відповідно до письмової заяви просила суд слухати справу за її відсутності та винести рішення, яким поновити їй строк для звернення до суду з даним позовом, та визнати житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] Дніпропетровського району Дніпропетровської області спільною сумісною власністю подружжя та визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку та господарських будівель та споруд за адресою Дніпропетровська область [ADDRESS]. Відповідач у судове засідання не з'явився, відповідно до письмової заяви просив суд слухати справу за його відсутності, не заперечує проти визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину житлового будинку та господарських будівель та споруд за адресою Дніпропетровська область [ADDRESS]. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Так, у судовому засіданні установлено, що з 20 жовтня 1979 року по 09.01.2007 року позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі. Шлюб розірвано рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28.12.2006 року. Майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку (ст.22 Кодексу про шлюб та сім'ю України). В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них (ст. 28 Кодексу про шлюб та сім'ю України). Згідно зі ст. 29 Кодексу про шлюб та сім'ю України якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. Для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю розведеного подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності. На вимоги, що випливають із шлюбних та сімейних відносин, позовна давність не поширюється, за винятком випадків, коли строк для захисту порушеного права встановлено законодавством України (ст. 9 Кодексу про шлюб та сім'ю України). Як встановлено у судовому засіданні, в 1980році після реєстрації нашого шлюбу на ім'я відповідача нам була виділена земельна ділянка площею 1305 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку. В 1984році на вказаній земельній ділянці була побудувана літню кухню літ. Б,, погріб ПГ, Гараж В, літній душ Г, вбиральню Д . В 1985році побудувано хвіртку №1,ворота №2, огорожу №3, цоколь, огорожу №4, огорожу №5, колодязь К. Сторони проживали в літній кухні літ.Б та продовжували будувати житловий будинок літ.А-1, прибудову а, прибудову а1 , які збудували саме в 2001році, про що свідчать матеріали інвентаризаційної справи станом на 25.05.2011р. Але в будинок не поселилися, бо в ньому не було внутрішніх оздоблювальних будівельних робіт. Рішенням Кіровської селищної ради Дніпропетровського району за №20 від 27.02.2002 року державна комісія прийняла в експлуатацію будинок з господарсько-побутовими спорудами. Таким чином, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою Дніпропетровська область [ADDRESS] являється спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу відповідно до ст. 28 Кодексу про шлюб та сім'ю України На підставі поданих відповідачем документів Кіровська селищна рада Дніпропетровського району 20 липня 2011 року за №99 прийняла рішення про оформлення права власності на житловий будинок [ADDRESS] на ім'я [PERSON] , про що позивачка дізналася у липні 2014 року після подачі відповідачем [PERSON] позову в суд про зняття її з реєстрації за вищевказаною адресою. Таким чином, позовні вимоги позивачки знайшли своє повне підтвердження у судовому засіданні і тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved