Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом, в обґрунтування посилалася на те, що відповідачка [PERSON] дружина батька її чоловіка [PERSON], з яким вона зареєструвала шлюб 28.12.2002р. Від шлюбу [INFO] народилася донька [PERSON]. [INFO] її чоловік [PERSON] помер. Батько її чоловіка [PERSON] помер [INFO]. Відповідачка по справі - його дружина [PERSON] навмисно приховала від нотаріуса, коли оформлювалося свідоцтво про право на спадщину за законом, що у її чоловіка є онука [PERSON] і що вона має право на спадкування за законом на ? частину квартири свого батька [PERSON] Нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори 27 квітня 2009 року було видано відповідачці свідоцтво про право власності на спадкове майно за законом на квартиру [ADDRESS]. 16.12.2013р. вона звернулася в інтересах малолітньої доньки [PERSON] до нотаріуса про отримання свідоцтва про право на спадкове майно за правом представлення, але 17.01.2014р. вона отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії на тих підставах, що свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру, було видано Дванадцятою Київською державною нотаріальною конторою, 27 квітня 2009року за реєстром №4-909 його дружині [PERSON] У зв'язку з чим просить суд скасувати дане свідоцтво, визнати за [PERSON] право власності на 1/2частину жилого приміщення як за спадкоємцем за законом в квартирі [ADDRESS]. Стягнути завдану моральну шкоду з відповідачки в розмірі 5000грн., а також витрати за оплату правової допомоги. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Представник відповідачки проти позову заперечувала, посилаючись на те, що відповідач як спадкоємиця першої черги як дружина померлого [PERSON], в строк передбачений законом. звернулася з заявою про прийняття спадщини за місцем відкриття спадщини, а саме до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори. 27.04.2009р. державним нотаріусом відповідачці було видано свідоцтво про право на спадщину за законом зареєстроване в реєстрі за №4-909. 8.10.2009р. між відповідачкою [PERSON] та гр.[PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом КМНО [PERSON] за реєстровим №3339, відповідно право власності перейшло до гр.[PERSON] Відтак, спадкоме майно вибуло з володіння відповідачки. Позивачкою належними та допустимим доказами не доведено наявність завдання їй моральної шкоди. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступне. Позивачка [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 28.12.2002р. Від шлюбу [INFO] народилася донька [PERSON]./а.с.14/ [INFO] [PERSON] помер./а.с.12/ [INFO] помер батько [PERSON] - [PERSON]/а.с.13/ Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді квартири [ADDRESS]. 4.12.2008р. до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори звернулася відповідачка по справі [PERSON], яка була дружиною померлого, з заявою про прийняття спадщини. /спадкова справа№3424/08/. Відповідно відповідачці нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори 27 квітня 2009 року було видано свідоцтво про право власності на спадкове майно за законом на квартиру [ADDRESS]. Згідно ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ч.2 часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст.1261 ЦК України першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що відповідач як спадкоємиця першої черги у встановлений законом строк звернулася з заявою про прийняття спадщини. Позивачка 17.01.2014р. звернулася з заявою в інтересах малолітньої доньки [PERSON] до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого дідуся доньки [PERSON] 17.01.2014р. позивачка отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії на тих підставах, що свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру, було видано дванадцятою Київською державною нотаріальною конторою, 27 квітня 2009року за реєстром №4-909 його дружині [PERSON] Згідно ч.1 ст.1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. В судовому засіданні встановлено, що 8.10.2009р. між відповідачкою [PERSON] та гр.[PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом КМНО [PERSON] за реєстровим №3339, відповідно право власності на квартиру [ADDRESS]. перейшло до гр.[PERSON] А відтак свідоцтво про право на спадщину за законом видане 27 квітня 2009 року на спадкове майно, яке складається з квартири [ADDRESS] втратило свою силу. Зазначений договір на день розгляду справи не визнаний недійсним. Крім того, згідно ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Позивачка просила суд скасувати видане відповідачці свідоцтво, що не передбачено нормами ЦК України. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно ч.3.ст.60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Будь-яких доказів на підтвердження завдання моральної шкоди позивачка суду не надала. Враховуючи викладене, суд оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку про недоведеність позовних вимог позивачки в судовому засіданні, які задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed