Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-18 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до ПАТ «АЗОТ» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за період затримки виплати заробітної плати при звільненні, компенсації за невикористану відпустку та моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначила, що вона працювала на ПАТ «Азот» з 10.08.1977р., а 14 квітня 2017р. вона була звільнена з роботи за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України у зв`язку із виходом на пенсію. При звільненні відповідач не виплатив належну їй заробітну плату, а тому вона звернулася в суд з позовом про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, компенсації за невикористану відпустку та моральної шкоди. Ухвалою суду від 01.03.2019р. позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 02.04.2019р. провадження у справі відкрито та призначено справу до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін. 17.07.2019р. представником позивача, адвокатом Безпалим Є.П., подано суду заяву про зменшення розміру позовних вимог та відмову від частини позовних вимог. З заяви вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача на її корить заборгованість по заробітній платі в сумі 15368,44грн. та компенсацію за затримку розрахунку при звільненні за період з 14.04.2017р. по день постановлення рішення у справі, із розрахунку: 652 робочих дні * 325,94грн. (середньоденна заробітна плата) = 183\~178,28грн. Позивачка в судове засідання не з`явилась, причину неявки суду не повідомила, проте від представника позивача надійшла суду письмова заява в якій останній зазначив, що уточненні позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить провести судовий розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача. Представник відповідача в судове засідання також не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Відзив на позовні вимоги не надав. Представник третьої особи Управління Держпраці у Черккаській області, в судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву, в якій просив провести розгляд справи за відсутності їх представника. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Як вбачається з трудової книжки позивачки, вона з 1977 року по 14 квітня 2017 року працювала на ПАТ «Азот», а 14 квітня 2017 року була звільнена за власним бажанням, тобто за ст. 38 КЗпП України у зв`язку із виходом на пенсію. При звільненні позивачки з нею не було проведено остаточного розрахунку з виплати заробітної плати у зв`язку з чим утворилась заборгованість з виплати заробітної плати. Згідно довідки ПАТ «Азот» №510 від 14 вересня 2018 року наданої відповідачем заборгованість складає 15\~368,44грн.. Оскільки, до теперішнього часу відповідачем не здійснено остаточного розрахунку з позивачкою, через що остання звернулася до суду з зазначеним позовом. Конституційне право громадян на оплату праці розглядається як одне з найбільш важливих та пріоритетних засад становлення і розвитку суспільства, ефективний засіб стимулювання працівників та службовців до належного та якісного виконання службових обов`язків. Згідно із ст.ст. 21, 43 Конституції України, ст.ст. 94, 115 КЗпП України, ст.ст. 21, 24 Закону України «Про оплату праці» кожна людина має право на заробітну плату за виконану роботу та її своєчасне одержання в повному обсязі. Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільнені, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. На підставі ст.116 КЗпП України, відповідачу належало провести повний розрахунок з працівником в день звільнення 14 квітня 2017 року, що зроблено не було. Як встановлено судом відповідач в порушення ст.116 КЗпП не здійснив виплати належної позивачці заробітної плати в день її звільнення у зв`язку з чим до теперішнього часу має заборгованість перед позивачкою в розмірі 15368 грн. 44 коп., яка підлягає стягненню. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз`яснено, що непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. На підставі абз.4 ч.2. п.2 Постанови КМУ №100 від 08 лютого 1995 року про затвердження «Порядку обчислення середньої заробітної плати» передбачено, що якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчисляється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Таким чином розрахунки повинні проводитися за останні повні два місяці, які передували звільненню позивачки з роботи, а саме лютий та березень 2017 року. Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно довідки ПАТ «АЗОТ» №511 виданої 14.09.2018р. середньоденна заробітна плата позивача складає 325,94грн. Здійснюючи розрахунок середнього заробітку за весь час затримки з виплати заробітної плати, а саме станом на 17.07.2019р., позивач виходив з того, що з 14.04.2017 по 17.07.2019 кількість робочих днів складає 562, а тому просила стягнути на її користь середній заробіток за весь час затримки з виплати заробітної плати в сумі 183\~178,28грн (562 робочі дні х 325,94грн. - середньоденний заробіток) Позивачем правильно здійснено розрахунок середнього заробітку за період затримки виплати заробітної плати, а тому вважає що саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки з відрахуванням всіх обов`язкових платежів, передбачених законом. За таких обставин, позовні вимоги позивачки підлягають до задоволення. Щодо розподілу судових витрат, то суд приходить на доступних висновків. Оскільки, відповідно до п.1 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору за вимогу про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, тому, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути судовий збір в сумі 768,40 грн. на користь держави та стягнути на користь позивачки сплачений нею судовий збір в сумі 1537,80 грн. за позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за весь час затримки з виплат и заробітної плати. Крім того, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення заборгованості із заробітної плати за один місяць допустити до негайного виконання. На підставі наведеного, ст.ст.115,116,117 КЗпП України

Outcome: approved