Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-11 00:00:00

позивачка звернулась з позовом в суд до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини- [PERSON], [INFO]. Свої вимоги мотивує тим, що 02 грудня 2013 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач не бере участі у вихованні дітей, не надає матеріальної допомоги на її утримання. Заробітна плату яку отримує позивачка, не дає їй можливості повністю забезпечити фізичний, духовний, розвиток творчих та пізнавальних здібностей, уподобань дитини, розвиток обдарувань. Тому просить стягнути з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] за минулий час (з грудня 2013 року по квітень 2014 року) та стягнути в подальшому до досягнення [PERSON] повноліття, у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття. Представник позивачки у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, дала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просить позов задоволити. Відповідач у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву /а.с.22-23/, в якій просить справу слухати у його відсутності, проти задоволення позову заперечує та просить у такому відмовити. Тому суд вважає, що справу слід слухати у відсутності відповідача, оскільки останній висловив свою позицію щодо пред'явленого до нього позову, на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, з'ясувавши дійсні обставини справи, вважає, що позов слід задоволити частково, виходячи з наступного. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 02.12.2013 року /а.с.3/. В сім'ї у шлюбі народилась дитина- [PERSON], [INFO] /а.с.6/, яка на даний час проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідач проживає окремо від сім'ї, вихованням та утриманням дитини не займається, таким чином не виконує свого прямого батьківського обов'язку. При визначенні розміру аліментного забезпечення суд, вирішуючи справу у межах заявлених вимог (ст. 11 ЦПК України), та відповідно до вимог ст. 182 СК України враховує стан здоров'я дітей, нормальний стан здоров'я та матеріальне становище як платника, так і одержувачів аліментів. Законодавство України встановлює пріоритет інтересів дітей при вирішенні сімейних спорів (ч.8 ст.7 СК України), а також зобов'язує дотримуватись засад рівності їх прав щодо батьків (ст.142 цього ж Кодексу) та справедливості у врегулюванні сімейних відносин (ч.9 ст.7 СК України). Тому беручи до уваги всі наведені обставини, суд приходить до висновку про ухвалення рішення щодо стягнення з відповідача на утримання дитини аліментів у розмірі 1/3 з усіх видів його заробітку (доходів), щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 травня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття. При цьому, ставлячи вимогу про стягнення аліментів не з часу пред'явлення позову а з грудня 2013 року по квітень 2014 року, суд розцінює як вимогу про стягнення аліментів за минулий період, яку слід залишити без задоволення. Нормами ч. 2 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Зі змісту цієї норми закону слід зробити висновок, що стягнення аліментів за час, що передує пред'явленню позову, є можливим у порядку виключення лише за наявності в сукупності наступних умов: до моменту звернення з позовом до суду аліменти не стягувались; особа, яка вимагає аліментів, приймала заходи щодо одержання аліментів, але вони не були одержані у результаті ухилення особи, зобов'язаної сплачувати аліменти (відповідача), від їх сплати. В силу ст. 60 ЦПК України, обов'язок довести такі обставини законом покладено на позивача. Однак, як встановлено в судовому засіданні, після припинення фактичного проживання з відповідачем, остання не довела факту, що вона приймала заходи щодо одержання аліментів, і відповідач від цього ухилявся, а тому немає підстав для стягнення аліментів за минулий період. Крім того, суд вважає за необхідне роз'яснити сторонам, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial