Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 01 лютого 1997 року вона уклала шлюб з відповідачем, про що у відділі реєстрації актів громадського стану Солонянської районної державної адміністрації Дніпропетровської області був зроблений відповідний актовий запис за №18. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Позивачка зазначає, що подружні стосунки у них відповідачем не склалися, вони зрозуміли, що мають різні характери, погляди на сімейне життя, на побудову сімейних стосунків. Вказані причини призвели до втрати почуттів між ними, сімейно-шлюбні стосунки припинені з 2011 року. З цього часу вони проживають окремо.Позивачка вважає, що сім'я з відповідачем розпалася і зберегти її неможливо, подальше перебування у шлюбі суперечить її інтересам та моральним засадам суспільства. На теперішній час вона планує створити нову сім'ю. Відповідач розірвати шлюб добровільно в органах РАЦС відмовляється. Позивач [PERSON] в судове засідання 20 березня 2018 року не з'явилася, заявою просила розглянути справу за її відсутності, позов підтримала, просила розірвати шлюб (а.с.18). Відповідач [PERSON] в судове засідання 20 березня 2018 року не з'явився, заявою просив розглянути справу за його відсутності, позов визнав, просив розірвати шлюб (а.с.20). У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 01 лютого 1997 року, який зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Солонянської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, актовий запис №18 (а.с.6). Мають спільну дитину - повнолітню доньку [PERSON], 1997 року народження (а.с.7). неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя подружжя не склалося через відсутність взаєморозуміння, що призвело до втрати почуттів між ними. Сімейно-шлюбні стосунки між подружжям припинені з серпня 2017 року, про що зазначено в заявах позивача та відповідача. Спір про поділ майна відсутній. Примиритися сторони не бажають, про що свідчить та обставина, що сторони припинили сімейно-шлюбні відносини з 2017 року та до цього часу не поновили їх, надали до суду заяви, в яких просили розірвати шлюб (а.с.18,20) Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національногозаконодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). За таких підстав, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам як позивача, так і відповідача, тому є достатні підстави для задоволення позову відповідно до ст.ст.105, 112 Сімейного Кодексу України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, у зв'язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір у розмірі 640 гривень, сплачений нею під час звернення з позовом до суду (а.с. 1). На підставі викладеного, ст.ст. 105, 112 СК України,

Outcome: approved