Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після смерті спадкодавиці [PERSON], залишилось спадкове майно, що складається з цілого житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в с. Меделівка, Радомишльського району Житомирської області по вул. Садова, № 40, та права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності ТОВ СЦ «Україна» (бувший КДПНВСЦ «Росія») в розміром 2,98 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), інших спадкоємців які б мали право та претендували на зазначене майно немає, а тому просила суд визнати за нею право власності на вищевказане майно. В судовому засіданні позивачка не з»явилася, про дату час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, надіслала заяву в якій просила справу розглянути без її участі а позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надіслав до суду письмову заяву, просив розгляд справи проводити без\~ його участі, з позовними вимогами погодився просив позов задовольнити. \~ Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. \~ Виходячи зі змісту ст.3 ЦПК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. \~ Відповідно до ст.ст.10,11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін,при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. \~\~У судовому засіданні встановлено, що [PERSON], народилась 18.12.1951 року в с. Меделівка, Радомишльського р-ну, Житомирської області, зареєстрована та проживає в м. Києві, даний факт підтверджує 12-та сторінка її паспорта. 07 квітня 1992 року мати позивачки, [PERSON], зробила розпорядження у вигляді заповіту, де вказала, що на випадок її смерті, все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що належатиме їй на день її смерті і на що вона за законом матиме право, в тому числі житловий будинок з усіма надвірними будівлями, який знаходиться у селі Меделівка, Радомишльського району Житомирської області заповіла брату позивачки, [PERSON] та позивачці, [PERSON], порівну в рівних долях кожному. 14 травня 2001 року померла мати позивачки, [PERSON], у віці 73 роки у с. Меделівка, Радомишльського р-ну Житомирської області, що підтверджує свідоцтво про смерть серії 1-ТП № 162384, видане виконкомом Мірчанської сільської ради Радомишльського району Житомирської області 16.05.2001 року. Спадщину після смерті [PERSON], у відповідності до ст.ст. 548-549 ЦК УРСР 1963 року (що діяв на той час), прийняла [PERSON], шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, а саме: доглядом за будинком, обробітком земельної ділянки та інше даний факт також підтверджує довідка № 80 від 07.02.2017 року, видана виконавчим комітетом Мірчанської сільської ради Радомишльського району Житомирської області. Крім того, спадщину після смерті спадкодавці ніхто більше не приймав, до нотаріуса із заявою ніхто досі не звертався, спадкова справа після її смерті не заводилась дані факти також підтверджує витяг зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 47075337 від 15.03.2017 року. Інших спадкоємців крім позивачки немає, так як її рідний брат, [PERSON], [INFO], свідомо спадщину після смерті матері не прийняв, в управління та володіння спадковим майном не вступав, на спадщину не претендує, до суду за продовженням 6-ти місячного строку прийняття спадщини не звертався, що підтверджується його письмовою заявою від 06 лютого 2017 року, що зареєстрована в реєстрі за № 7. Після смерті матері позивачки, відкрилася спадщина до складу якої, з поміж всього іншого, входить цілий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в с. Меделівка, Радомишльського р-ну Житомирської області по вул. Садова, №40 що підтверджує вищезазначена довідка № 80 від 07.02.2017 року з виконкому Мірчанської сільської ради. Відповідно до п. 216 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 3 березня 2004 року за № 20/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцеві. Коли позивачка звернулася до нотаріальної контори щоб оформити спадщину, їй було повідомлено, що неможливо видати свідоцтво про право на спадщину (в порядку передбаченому ст. 1298 ЦК України), через відсутність правовстановлюючого документу на нього, адже згідно довідки № 127 від 24.02.2017 року, яка видана КП «Житомирське обласне міжміське БТІ», право власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: Житомирська область, Радомишльський р-н, с. Меделівка, вул. Садова, № 40 не зареєстровано. У відповідності до п.4.12 та п.4.18 глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України за № 296/5 від 22.02.2012 року: «Свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів, за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі відповідного свідоцтва документів, нотаріус розяснює йому процедуру вирішення даного питання в судовому порядку». Загальна інвентаризаційна вартість даного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами складає 52 857,00 гривень даний факт підтверджує технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 20.02.2017 року. Однак, починаючи з дня побудови будинку і до дня своєї смерті мати позивачки увесь цей час проживала в даному будинку та з 1984 року була головою двору, а відповідно, постійно, відкрито і безперервно володіла та користувалася цим домоволодінням як власним, що підтверджують довідки за № 81, № 82 та № 83 від 07.02.2017 року з виконкому Мірчанської сільради Радомишльського району Житомирської області. Згідно ч. 4 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація права була проведена відповідно до законодавства, що діяло в момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. А відповідно до ст.ст. 100 та 101 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, які діяли на той момент, не передбачалося та не повязували набуття права власності на будинок з реєстрацією його в органах БТІ чи інших установах. Також, згідно до вимог «Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно», від 07 лютого 2002 року № 7/5, зареєстрованого в Мінюсті України 18 лютого 2002 року за № 157/16445, з наступними змінами, а також листа Міністерства юстиції України від 21.02.2005 року № 19-32/319 у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності якого не була проведена, і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. Крім того, до складу спадкового майна, яке залишилося після смерті [PERSON], окрім вищезазначеного житлового будинку, також входить право на земельну частку (пай) члена ТОВ СЦ «Україна» (бувший КДПНВСЦ «Росія») розміром 2,98 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належала спадкодавиці на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЖТ № 0322734, виданий головою Радомишльської районної державної адміністрації 12.03.2000 року даний факт також підтверджує Договір оренди земельного паю від 20 травня 2000 року, копія якого додається. Однак, набути вищезазначене майно в порядку передбаченому ст. 1298 ЦК України, шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай), як спадкоємиця за заповітом (ст. 1223 ЦК України) позивачка не має можливості через те, що оригінал даного сертифікату на земельну частку (пай) відсутній тобто втрачений, (даний факт підтверджує оголошення в газеті «Зоря Полісся» № 12 (119107) від 24.03.2017 року), а отримати новий неможливо в звязку зі смертю матері (власника), тобто згідно ЗУ «Про нотаріат»,це є перешкодою для вчинення необхідної нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину. Згідно ст. 1216 та ст. 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Пунктом 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року N 720/95 передбачено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Відповідно до положень п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16 квітня 2004 року, сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України). Згідно постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» судовим рішенням може визнаватися право власності в порядку спадкування, якщо через відсутність документів не можливо оформити спадщину через нотаріуса. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 16 Цивільного кодексу України, кожен має право на звернення до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересу. У відповідності до ч. 1 ст. 1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом та за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття суд визнає спадщину відмерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність належних правових підстав для визнання права власності позивача на спадкове майно, а відтак позов підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного й у відповідності з ст. 55 Конституції України, ст.ст. 3, 15, 328, 1216-1218, 1223, 1225, 1268, 1277 ЦК України, ст. 131 ЗК України, ПП ВСУ «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», ПП ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та

Outcome: approved