Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з цим позовом і повідомила, що перебуваючи з відповідачем у шлюбі, 12.06.2007 року вони придбали у власність трикімнатну квартиру [ADDRESS]. Квартира складається з: коридор - 1;санвузол - 2; кухня - 3; кімнат - 4,5,6; та балкону. Житлова площа квартири становить 29,4 кв.м. Загальна площа квартири становить 43,7 кв.м. 25.09.2014 року рішенням Ладижинського міського суду їх шлюб було розірвано. 05.08.2014 року рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області з відповідача на її користь були стягнені аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON]. 20.08.2014 року вона отримала виконавчий лист. Після розірвання шлюбу у них виник спір стосовно порядку користування та утримання житла. У зв'язку з цим позивачка просить встановити наступний порядок користування квартирою [ADDRESS], виділивши їй та неповнолітньому синові - [PERSON] в користування житлові кімнати, позначені на плані технічного паспорту № 4 та № 6, площею 15,7 кв.м. та 5,7 кв.м. відповідно. Відповідачу - [PERSON] житлову кімнату позначену на плані технічного паспорту № 5, площею 8,0 кв.м. Інші приміщення квартири: коридор - 1; санвузол - 2, кухня - 3 залишити у їх з відповідачем спільному користуванні. Позивач та відповідач у судове засідання не з'явились, надавши заяви у яких просять розглядати справу без їх присутності, позовні вимоги, відповідно, підтримують і визнають. Представник третьої особи без самостійних вимог Комунального підприємства «Ладжитлосервіс» у судове засідання не з'явився, надав заяву у якій просить розглядати справу у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Дослідивши зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні взаємовідносини сторін, обставини справи, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог з таких підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 04.02.2004 року до 25.09.2014 року. 12.06.2007 року вони придбали у власність трикімнатну квартиру [ADDRESS]. Квартира складається з: коридор - 1;санвузол - 2; кухня - 3; кімнат - 4,5,6; та балкону. Житлова площа квартири становить 29,4 кв.м. Загальна площа квартири становить 43,7 кв.м. Дані факти стверджуються сукупністю доказів та вимогами законів. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст.ст.317, 319 ЦК України власнику належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Відповідач уникає таких домовленостей, перешкоджає позивачу користуватися своєю часткою у спільній власності. Відповідно до ст.156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири). До членів сім'ї власника належать дружина, діти, батьки власника. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.95 р., «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. З заочного рішення Ладижинського міського суду Вінницької області видно, що шлюб, який був зареєстрований 04.02.2004 року між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 25.09.2014 року. З Договору купівлі-продажу квартири від 12.06.2007 року видно, що [PERSON] та [PERSON] придбали у власність трикімнатну квартиру [ADDRESS]. З Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 15055567 від 27.06.2007 року видно, що кв. [ADDRESS] є приватною власністю [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, по ? частині в кожного. З технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] видно, що дана квартира має три житлові кімнати, загальною площею - 43,7 кв.м., в тому числі загальною житловою - 29,4 кв.м., кімнати - 15,7 кв.м., 8,0 кв.м., 5,7 кв.м. та допоміжні приміщення: коридор - 1; санвузол - 2; кухня - 3 та має один вхід в квартиру. З довідки Комунального підприємства «Ладжитлосервіс» № 3042 від 13.02.2015 року видно, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Ці факти та докази суд приймає до уваги, так як вони зібрані з дотриманням вимог законів, не суперечать один одному та ніким не оскаржуються. Враховуючи, що реальному розподілу квартира не підлягає, а також що заявлений порядок користування спірною квартирою фактично підтверджено відповідачем в судовому засіданні, суд вважає за необхідне, встановити наступний порядок користування квартирою [ADDRESS], виділивши [PERSON] та неповнолітньому синові - [PERSON] в користування житлові кімнати, позначені на плані технічного паспорту № 4 та № 6, площею 15,7 кв.м. та 5,7 кв.м. відповідно. Відповідачу - [PERSON] в користування житлову кімнату позначену на плані технічного паспорту № 5, площею 8,0 кв.м. Інші приміщення квартири: коридор - 1; санвузол - 2, кухня - 3 та вхід в квартиру залишити у їх з відповідачем спільному користуванні. Таким чином, вимоги позивачки стосовно встановлення порядку користування квартирою підлягають задоволенню. Відповідно до п. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Запропонований позивачкою порядок користування квартирою не порушує інтереси сторін. Тому суд вважає, що такий порядок користування житловими кімнатами, кухнею та іншими приміщеннями квартири може бути закріплений судовим рішенням. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 37, 319, 321, ч.1 ст. 356, ч.1, 2 ст. 358 ЦК України, п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.95 р., «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності»,

Outcome: approved