Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у землекористуванні, в якому просила зобов'язати відповідачів усунути будь-які перешкоди щодо володіння та користування [PERSON] земельною ділянкою загальною площею 864 м.кв., що відведена під будинок [ADDRESS] та стягнути судові витрати. Вподальшому позовні вимоги неодноразово уточнювалися. Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що 25.09.1974 року виконавчий комітет Пустомитівської селищної ради прийняв рішення про виділення батькові позивачки земельної ділянки площею 864 кв.м. під будівництво житлового будинку в [ADDRESS]. Після смерті батька все його майно успадкувала позивачка. Суміжні землекористувачі - [PERSON], [PERSON], та [PERSON] створюють перешкоди щодо володіння та користування земельною ділянкою позивачки, самовільно використовуючи її частину. Відповідачі проти позову заперечили. Відповідач [PERSON] вказала, що 03.08.2001 року на ім'я [PERSON] було видано державний акт серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку. На підставі рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 03.04.2009 року право власності на цю земельну ділянку набула [PERSON] Оскільки державний акт був виданий 03.08.2009 року, то сплив строк позовної давності щодо цієї вимоги. Ухвалою від 24 квітня 2015 року у справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу. Експертами Львівського НДІСЕ було виготовлено висновок судової інженерно-технічної експертизи №1708 від 29.04.2016 року. У зв'язку із встановленням експертом обставин справи, які входять у предмет доказування, вважаємо за необхідне подати заяву про уточнення предмета позову. Після надходження до суду висновку експерта, позивачкою було подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить зобов'язати [PERSON] та [PERSON] відновити межу між земельними ділянками будинковолодінь по [ADDRESS] та [ADDRESS] згідно плану забудови від 05 жовтня 1976 року, усунувши накладення на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] земельної ділянки за адресою [ADDRESS], площею 17,9 кв.м. згідно з таблицею №4 до висновку експерта №1708 від 29.04.2016 року шляхом демонтажу самочинно збудованої господарської споруди та наявної огорожі і встановленні огорожі у відповідності до плану меж. Зобов'язати [PERSON] відновити межу між земельними ділянками будинковолодінь по [ADDRESS] та [ADDRESS] згідно плану забудови від 05 жовтня 1976 року, усунувши накладення на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] площею 14,39 кв.м. згідно з таблицею №4 до висновку експерта №1708 від 29.04.2016 року шляхом демонтажу наявної огорожі і встановленні її у відповідності до плану меж; зобов'язати [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у користуванні земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS]; визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю серія [NUMBER] виданий на ім'я [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1371 га, розташовану по [ADDRESS] для будівництва і обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 1887, виданий Пустомитівською міською радою 03 серпня 2001 року. Відповідачі проти уточнених позовних вимог заперечили. В судове засідання представник Пустомитівської міської ради Львівської області не з'явився, однак від нього надійшла заява про слухання справи у його відсутності. В судове засідання представник відділу Держземагенства у Пустомитівському районі Львівської області не з'явився, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про час та місце слухання справи був належним чином повідомлений. Проаналізувавши покази сторін та матеріали справи, дослідивши докази у справі у їх сукупності, суд прийшов до переконання про підставність та обгрунтованість позовних вимог. Судом встановлено, що 25.09.1974 року виконавчим комітетом Пустомитівської селищної ради прийнято рішення про виділення батькові позивачки, [PERSON], земельної ділянки площею 864 кв.м. під будівництво житлового будинку в [ADDRESS]. 04.02.1975 року між [PERSON] та Виконавчим комітетом Пустомитівської селищної ради укладено Договір забудови з виділенням земельної ділянки площею 864 кв.м. 04.10.1976 року та 27.06.1977 року представником архітектурно-планувальної групи при районному архітекторі були складені акти про відведення в натурі земельної ділянки площею 864 кв.м. та передачу цієї ділянки [PERSON] Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину від 28.02.1986 року усе майно після смерті [PERSON] успадкувала його донька, позивачка у справі. 09.10.1998 року ЛОДКБТІ та ЕО було видано [PERSON] свідоцтво про право власності на жилий будинок у [ADDRESS]. Позивачкою сплачувався земельний податок за земельну ділянку, площею 864 кв.м., що підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями. З наведеного суд приходить до висновку, що позивачці у справі належить право користування земельною ділянкою площею 864 кв.м. по [ADDRESS]. Згідно з висновком судової інженерно-технічної експертизи №1708 від 29.04.2016 року встановлено, що фактичний порядок користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] не відповідає плану забудови від 05.10.1976 року, який виданий [PERSON] та затверджений головним архітектором Пустомитівського району 05.10.1976 року. Порушення землекористування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS], відповідно до плану забудови, затвердженого головним архітектором Пустомитівського району 05.10.1976 року має місце. Земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] накладаються на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] площами 17,9 кв.м. та 14,39 кв.м. Розроблена технічна документація на земельні ділянки [ADDRESS] та земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] не відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування. Фактичне розташування самовільно збудованої господарської споруди за адресою: [ADDRESS] відносно меж земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] не відповідає розташуванню згідно плану забудови від 05.10.1976 року. Невідповідність полягає в тому, що господарська споруда частково (S-17,4 кв.м.) знаходиться на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS]. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що позивачем доведено факт порушення його права користування земельною ділянкою належним та допустимим доказом, яким є висновок експерта. Згідно з ч. 1 ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Відповідно до ч. 1 ст. 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. Згідно з ч. 2 цієї ж статті у разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. Ч. 3 цієї ж статті передбачено: у випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин. Тому на думку суду позивачем обрано спосіб захисту, який передбачений чинним законодавством, відповідає змісту порушеного права та є ефективним для його відновлення. Суд не бере до уваги доводи відповідачів щодо того, що внаслідок відновлення меж земельна ділянка позивачки буде мати бульшу площу, ніж передбачено планом забудови, а також щодо наявного накладення із західної сторони земельної ділянки, що належить гр. [PERSON], оскільки суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. В даній справі предметом розгляду є правовідносини між позивачкою та відповідачами з приводу користування належними їм суміжними земельними ділянками, тому правовідносини [PERSON] та гр. [PERSON] до даного спору не мають відношення. Також суд не бере до уваги зазначену у відзиві на позовну заяву вимогу про застосування позовної давності, оскільки відповідачами не доведено та навіть не зазначено, з якого часу на їх думку слід обчислювати позовну давність щодовимоги про визнання недійсним державного акту. Натомість невідповідність технічної документації, яка стала підставою для виготовлення державного акта, який позивач просить визнати недійсним встановлена висновком судової інженерно-технічної експертизи №1708 від 29.04.2016 року, а вимога про визнання недійсним державного акту є похідною від основної вимоги про усунення перешкод у землекористуванні, яка була заявлена позивачкою ще 02.07.2009 року. На основі наведеного суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення повністю.

Outcome: approved