Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

Позивачка звернулась з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON] та сина [PERSON] у загальному розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку відповідача, але не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення повноліття спільними дітьми. Свої вимоги мотивує тим, що сторони по справі є батьками дітей: доньки - [PERSON] , [INFO] ; сина - [PERSON] , [INFO] , доньки [PERSON] , [INFO] . У свідоцтвах про народження дітей батьком записаний [PERSON] . Діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом із матір`ю, а старша донька [PERSON] - з батьком. 26 жовтня 2015 року за рішенням суду шлюб між сторонами було розірвано (цивільна справа №523/15219/15-ц). Як зазначила позивачка, знаючи, що діти [PERSON] та [PERSON] потребують постійної батьківської уваги та допомоги, відповідач належної матеріальної допомоги не надає. Позивачка звернулась до суду 05 липня 2018 року з проханням стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] у загальному розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку відповідача, але не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення повноліття спільними дітьми, тобто до [INFO] включно. Ухвалою суду від 01 серпня 2018 року суддею Сувертак І. В. прийнято до свого провадження зазначену цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження. (а.с. 15, т.1). До суду 26 лютого 2019 року надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] (місце реєстрації: [ADDRESS] , адреса проживання: [ADDRESS] ) до [PERSON] ( [ADDRESS] ) про стягнення аліментів на доньку [PERSON] . (а.с. 144-148). Вимоги позову позивач за зустрічним позовом [PERSON] обґрунтував тим, що старша донька [PERSON] проживає разом із батьком - [PERSON] та матір дитини фактично самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до старшої доньки, тому просив стягнути аліменти на її утримання у розмірі 2027 гривень щомісяця з індексацією відповідно до закону з дня пред`явлення зустрічного позову, тобто з 26 лютого 2019 року і до повноліття [PERSON] - 31 серпня 2025 року включно. Ухвалою суду від 05 березня 2019 р. прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] (місце реєстрації: [ADDRESS] , адреса проживання: [ADDRESS] ) до [PERSON] ( [ADDRESS] ) про стягнення аліментів на доньку [PERSON] та об`єднати в одне провадження з первісним позовом [PERSON] ( [ADDRESS] ) до [PERSON] ( [ADDRESS] ) про стягнення аліментів на дітей. (а.с. 229,230). Окрім того, відповідно до норм ч. 3 ст. 193 ЦПК України, суд перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 02 грудня 2019 року підготовче засідання закрито та призначено справу до розгляду по суті позовних вимог. (т.2, а.с. 22,23). Позивач надала клопотання про розгляд справи за її відсутності, первісний позов підтримала на наполягала на його задоволенні, вимоги зустрічного в частині стягнення аліментів у розмірі 2027 гривень щомісяця на доньку [PERSON] визнала. (а.с. 24). Відповідач надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, первісний позов не визнав, а зустрічну позовну заяву просив задовольнити в повному обсязі. (а.с. 20). З`ясував обставини справи, дослідив та проаналізував матеріали справи, враховуючи приписи ч.8 ст.7 СК України, суд приходить до висновку про те, що позови, як первісний так і зустрічний, підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: 1) верховенство права; 2) повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Частиною 3 статті 13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частина 2 статті 43 ЦПК встановлює, що учасники справи зобовязані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обовязковою; 4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] є батьками дітей: доньки - [PERSON] , [INFO] ; сина - [PERSON] ; [INFO] ; доньки [PERSON] , [INFO] . (а.с. 6,7,151). У свідоцтвах про народження дітей батьком записаний [PERSON] . Діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом із матір`ю, а старша донька [PERSON] - з батьком. (а.с. 161). 26 жовтня 2015 року за рішенням суду (а.с. 8) шлюб між сторонами було розірвано. (цивільна справа №523/15219/15-ц). Позивачка за первісним позовом [PERSON] звернулась до суду 05 липня 2018 року з проханням стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] у загальному розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку відповідача, але не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення повноліття спільними дітьми, тобто до [INFO] включно. (а.с. 1). Позивач за зустрічним позовом [PERSON] звернувся із позовом про стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2027 гривень щомісячно, до її повноліття - [INFO] включно. (а.с. 144). Правилами ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Утримання дітей, надання їм матеріальної допомоги є обов`язком батьків, що випливає зі змісту положення ст. 180 Сімейного кодексу України, яке зобов`язує батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. (ч. 2 ст. 182 СК України). За правилами ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст.9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов`язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Одним із способів захисту прав неповнолітньої дитини при ухиленні батьків від обов`язку її утримувати є законодавчо передбачена можливість судового стягнення коштів на їх утримання. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно із штампом суду на позовній заяві, позивач за первісним позовом подав її 05 липня 2018 року. Таким чином, з оглядом на вищевказану норму матеріального закону, аліменти потрібно стягувати з відповідача за первісним позовом, починаючи з 05 липня 2018 року. Згідно із штампом суду на позовній заяві, позивач за зустрічним позовом подав її 26 лютого 2019 року. Таким чином, з оглядом на вищевказану норму матеріального закону, аліменти потрібно стягувати з відповідача за зустрічним позовом, починаючи з 26 лютого 2019 року. Згідно зі ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. У разі винесення судом рішення про стягнення аліментів, згідно з частиною 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Крім того, частиною 1 ст. 184 СК України визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Як вбачається із вказаних норм закону спосіб стягнення аліментів визначається судом за вибором позивача, на утримання дитини, з якою вказана особа проживає. Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення аліментів на дітей [PERSON] та [PERSON] у частці від доходу батька, [PERSON] , а на доньку [PERSON] в твердій грошовій сумі з матері, [PERSON] , як просив позивач за зустрічним позовом. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Враховуючи матеріальний стан сторін, з врахуванням встановленого законом розміру прожиткового мінімуму для неповнолітніх дітей, суд вважає можливим, не порушуючи права сторін, стягнути з відповідача на користь позивачки на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] аліменти у загальному розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку відповідача щомісяця (по 1/8 частині на кожну дитину), але не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з індексацією відповідно до закону, до повноліття дітей; стягнути з [PERSON] на користь позивача за зустрічним позовом [PERSON] на утримання доньки [PERSON] аліменти у розмірі 2027 гривень щомісяця, з індексацією відповідно до закону, до її повноліття.

Outcome: partial