Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-16 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 05 липня 2014 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають спільну дитину [PERSON] . Спільне життя з відповідачем не склалося у зв`язку з різними поглядами на сімейне життя та ведення спільного господарства. Проживають окремо з червня 2019 року. Примирення, подальше спільне проживання та збереження сім`ї не можливе, втрачені почуття любові та взаємоповаги. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. З наведених підстав просила розірвати шлюб та стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою суду від 06 грудня 2019 року по справі відкрито провадження, розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження (а.с. 9-10). Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася подала заяву, в якій висловила прохання розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а.с. 24). Відповідач повідомлявся про дати, час та місце розгляду справи шляхом спрямування за місцем його реєстрації судових повісток, а також шляхом розміщення виклику у судове засідання на офіційному веб-сайті Судової влади України. Суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами 05 липня 2014 року зареєстровано шлюб, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис № 74 (а.с. 2). Як вбачається з копії свідоцтва про народження від 25 грудня 2014 року серії [NUMBER] , батьками [PERSON] , [INFO] , являються [PERSON] та [PERSON] (а.с. 3). Згідно з положеннями статей 21, 24 Сімейного кодексу України (далі - СК України), шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім`ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і може бути розірваним. Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України), батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 3 статті 181, частини 1 статті 182 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи наведені норми закону та фактично встановлені обставини справи, те, що відповідач є працездатною особою, оскільки доказів протилежного суду не надано, вік дитини, розмір прожиткового мінімуму встановлений Законом України «Про Державний бюджет на 2020 рік» для дитини відповідного віку, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що на думку суду є співмірним до потреб дитини та відповідає таким засадам як справедливості, добросовісності, розумності й не суперечить доказам, які містяться в матеріалах справи. Вимогами частини 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що Ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області від 06 грудня 2019 року відстрочено позивачці сплату судового збору до ухвалення судового рішення, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн. Також, відповідно до положень статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн., встановленого на день подання позову, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів. На підставі статей 105, 110, 112, 180-182, 192 СК України та

Outcome: approved