Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-27 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини без\~ письмової згоди батька. У обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. 18 жовтня 2017 року шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу народилася дитина [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу, дитина залишилися проживати з позивачкою, яка повністю її забезпечує, а відповідач участі в житті дитини не приймає. Оскільки відповідач самоусунувся від піклування дитиною, позивачка змушена була без його згоди зареєструвати дитину за адресою її реєстрації в [ADDRESS] .\~ Разом з тим,02 жовтня 2020 року Виконавчим комітетом Маріупольської міської ради позивачці було видано ордер на квартиру [ADDRESS] . На теперішній час наявна необхідність щодо зміни реєстрації місця проживання дитини, однак за відсутності згоди батька дитини, це неможливе. На підставі викладеного, просила встановити місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , за реєстрацією майбутнього місця проживання матері [PERSON] , [INFO] , без письмової згоди батька дитини [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Позивачка у судове засідання не з`явилася, надала заяву про можливість слухання справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про день розгляду справи був повідомлений належним чином. Відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують його відзив відповідач не надав. У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку із тим, що відповідач\~ своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, направив на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, а також висновок, який долучений до матеріалів справи. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч.1, 2 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. За змістом ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до права та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, зобов`язані також піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток (ст.150 СК України). Судом встановлено, що сторони [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебували в зареєстрованому шлюбі з 26 червня 2009 року по [INFO] . Так, [PERSON] народилася [INFO] та її батьками зазначені [PERSON] і [PERSON] . Позивачка [PERSON] зареєстрована разом із дитиною [PERSON] , 2010 року народження за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ордеру на житло № 007797, виданого Виконавчим комітетом Маріупольської міської ради, [PERSON] надано право наймача квартири [ADDRESS] та членом сім`ї наймача є її дочка [PERSON] .\~\~ Відповідно до висновку виконавчого комітету Маріупольської міської ради № 01.1-01-23-79 від 26 березня 2021 року, було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 26 червня 2009 року\~ по 18 жовтня 2017 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Згідно судового наказу Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 27 листопада 2020 року з [PERSON] на утримання дитини стягнені аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів щомісячно, починаючи утримання з 21 жовтня 2020 року. [PERSON] разом із дочкою зареєстровані та мешкають за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , проживає за адресою: [ADDRESS] . 02 жовтня 2020року виконавчим комітетом Маріупольської міської ради позивачці надано ордер на службове житлове приміщення, складом родини із двох осіб, за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] звернулася до Департаменту адміністративних послуг з метою зняття з реєстрації себе та дочки з адреси: [ADDRESS] та зареєструватися за адресою наданого їй житла. Однак, їй відмовили у знятті з реєстрації дочки, у зв`язку з тим, що на це потрібна згода батька дитини. [PERSON] працює на посаді заступника директора КЗ «Спеціалізована школа І-ІІІ ступенів № 3 з поглибленим вивченням окремих предметів Маріупольської міської ради Донецької області», має стабільний дохід. Згідно акту обстеження умов проживання, складеного спеціалістами управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради від 05 лютого 2021 року за адресою: [ADDRESS] , для проживання, виховання та розвитку дитини створені належні умови. Також спеціалістами управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради проведено бесіду з [PERSON] , яка пояснила, що свого батька останній раз вона бачила у січні 2020 року, в телефонному режимі з ним спілкувалася в червні 2020 року, вона бажає мешкати разом із матір`ю.\~ Згідно характеристики, наданої КЗ «Спеціалізована школа І-ІІІ ступенів № 3 з поглибленим вивченням окремих предметів Маріупольської міської ради Донецької області», малолітня [PERSON] навчається в 5 класі, дитина навчається на високому рівні, має авторитет серед товаришів, мати приділяє належну увагу вихованню дочки, батько вихованням дитини не займається, не цікавиться її шкільним життям. За результатами оцінки потреб Центрального районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Маріупольської міської ради від 03 лютого 2021 року стан матері не перешкоджає задоволенню потреб дитини, її батьківський потенціал належний, умов чи обставин, що негативно впливають на життя, стан здоров`я та розвиток дитини не виявлено. За інформацією Кальміуського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Маріупольської міської ради від 05 лютого 2021 року фахівці із соціальної роботи здійснили візит у родину [PERSON] . На момент візиту двері ніхто не відчинив, було залишено повідомлення з проханням зателефонувати фахівцеві, однак на повідомлення [PERSON] не відреагував. [PERSON] письмово запрошувався до управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради та двічі на засідання комісій з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Маріупольської міської ради, які відбулися 12 лютого 2021 року, 16 березня 2021 року, однак батько дитини на запрошення не відреагував. За вказаних обставин, визнано\~ доцільним визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . Статтею 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (ч.1 ст.161 СК України). Згідно зі ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції про права дитини, яку ратифіковано постановою ВР за №789-XII від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі «М.С. проти України» наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дитини, майновий стан батьків, що мають істотне значення, але насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Таким чином, приймаючи до уваги наведене, суд, вирішуючи спір між сторонами, керується зазначеними вище нормами сімейного законодавства та задовольняючи позовні вимоги, виходить насамперед з інтересів та думки самої дитини, з урахуванням усіх інших істотних обставин справи у їх сукупності, віку дитини, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини в повному обсязі, оскільки це відповідає її інтересам. На підставі вищевказаного,

Outcome: approved