Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаною позовною заявою і просить стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, але не нижче 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня подання даної заяви. Свої вимоги мотивує тим, що 27.07.2002 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від спільного життя мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя не склалося, 26.04.2019 року рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області шлюб між ними розірвано. Неповнолітня дочка проживає разом з нею, знаходиться на її утриманні, відповідач як батько дитини матеріальної допомоги на її утримання не надає, не цікавиться її життям, не приймає участі у її вихованні та забезпеченні. На даний час відповідач офіційно працює, однак точні відомості щодо місця його роботи їй не відомі. Тому звернулася з даним позовом в суд, яким просить стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дочки, розглянути справу за наявними у справі доказами. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 18.06.2019 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи та призначено справу до розгляду на 10.07.2019 року. Крім цього, відповідачу визначено строк до 05 липня 2019 року для подання відзиву на позовну заяву. 01.07.2019 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву про стягнення аліментів, в якому позов не визнав повністю та пояснив, що доводи позивачки, викладені в позовній заяві, не відповідають дійсності, тому що незважаючи на розірвання шлюбу він оплачує навчання дитини в дитячому садочку, що підтверджується доданими квитанціями. Крім того, їхній спільний син за власним бажанням проживає разом з ним та перебуває на повному утриманні. Усі обов`язки щодо утримання, навчання та виховання вина він несе самостійно. Позивачка ухиляється від покладених на неї у відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України обов`язків з утримання сина. Тому просить суд відмовити в задоволенні вимог позивачки. 10.07.2019 року від позивачки надійшла заява, в якій вона погодилася стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1/6 частини від усіх видів доходу на утримання дочки, оскільки їхня друга дитина знаходиться на утриманні відповідача. Проаналізувавши матеріали справи, враховуючи, що вказана справа відноситься відповідно до положень ст.19, ст.274 ЦПК України до малозначних справ, її розгляд визначено судом в ухвалі про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, обома сторонами відповідно до положень ЦПК України надано в повному обсязі необхідні докази як в обґрунтування позову, так і в обґрунтування заперечень проти позову, викладених у відзиві, інших клопотань щодо надання чи витребування доказів позивачем не заявлялося, суд вважає ухвалити судове рішення за наявними у справі матеріалами. Оскільки, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд проаналізував матеріали справи, дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Встановлені судом фактичні обставини та мотиви суду. Судом встановлено, що з 27.07.2002 року сторони перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 26.04.2019 року (а.с.5). Від спільного життя мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в свідоцтві про народження яких відповідач записаний батьком, а позивачка записана матір`ю (а.с.4). З матеріалів справи вбачається, що неповнолітній син проживає разом з батьком та знаходиться на його утриманні, а неповнолітня дочка [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю, чого у відзиві на позовну заяву не заперечував відповідач. Згідно наданих відповідачем квитанцій вбачається, що саме він сплачував батьківську плату за відвідування неповнолітньою дочкою [PERSON] сумського дитячого навчального закладу №3 «Калинка», а саме за лютий 2019 року 158,40 грн., за квітень 2019 року 198 грн., за травень 2019 року 250,80 грн., за червень 2019 року 198 грн. (а.с.14-15). Як вказує позивачка у позові, [PERSON] не надає матеріальної допомоги на утримання дочки, будь-якої участі у її вихованні та матеріальному забезпеченні він не приймає. Відповідно до вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст.181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, з ким проживає дитина. Крім того, у постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно принципу 2 «Декларації прав дитини» від 20 листопада 1959 року, ст. 27 Конвенції ООН від листопада 1989 року «Про права дитини» (ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року) та ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 51 Конституції України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно із ч. 1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7 і 8 ст.7 Сімейного кодексу України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. Відповідно до ч. 1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення . Законом України №2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08 липня 2017 року, внесено зміни до ч. 2 ст.182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з ст. 7 Зaкoну України «Про Державний бюджет на 2019 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня 2019 року - 1699 гривень. Для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я і матеріальне становище сторін, що сторони мають двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з батьком, та дочку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з матір`ю. Висновок суду. Таким чином, виходячи з принципів розумності, справедливості, виваженості, пропорційності, з врахуванням балансу інтересів сторін, враховуючи вік дітей, майнове становище та стан здоров`я сторін, фактичні обставини справи,суд приходить до висновку про стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку, який буде достатнім і обґрунтованим в даному випадку, відмовивши в решті вимог за необгрунтованістю. На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. Відповідно до ст.141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial