Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи: [PERSON]; приватний нотаріус Запорізького міського округу [PERSON] про визнання недійсними договорів купівлі - продажу та витребування квартири, зазначивши наступне. Квартиру за адресою: [ADDRESS] позивачка, [PERSON], придбала за договором купівлі-продажу від 19.10.2006 р., посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], та зареєструвала право власності на квартиру у ОП Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації 30.07.2010 р. Квартиру вона придбала для проживання її дочки [PERSON] та її неповнолітнього сина [PERSON]. Разом з ними в квартирі мешкає зять [PERSON]. З моменту купівлі квартири [PERSON] з сином та чоловіком вселились в квартиру і до цього часу постійно мешкають в квартирі. Так як позивачка проживає в іншій області, за пропозицією дочки вона дала довіреність на ім'я її чоловіка [PERSON] для вирішення всіх побутових питань щодо квартири. В кінці березня 2014 р. дочка сповістила, що квартиру шляхом обману та шляхом вчинення неправомірних дій і на підставі сфальсифікованого судового рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24.02.2014 р. невідомі особи переоформили на ім'я [PERSON], який заявив вимогу звільнити квартиру у зв'язку з наміром продати її, виставив квартиру на продаж. При з'ясуванні обставин зазначеної події позивачу стало відомо наступне. 08.06.2011 р. за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] переоформив квартиру на ім'я [PERSON]. Зі слів [PERSON] правочин носив фіктивний характер, був укладений для забезпечення виконання грошового зобов'язання [PERSON] перед третьою особою. [PERSON] наміру купляти квартиру не мав, грошей для сплати за квартиру не мав, фінансових відносин з [PERSON] теж не мав. Тому [PERSON], в квартиру не вселявся, а також не здійснював державну реєстрацію договору купівлі-продажу квартири, внаслідок чого право власності на квартиру не набув. До останнього часу, до березня 2014 р., в реєстрі прав власності на нерухоме майно власником квартири значилась позивач [PERSON] 24.02.2014 р. Жовтневий районний суд м. Запоріжжя розглянув цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення солідарно 90 000,00 грн. боргу за договром займу та прийняв ухвалу про затвердження мирової угоди і про закриття провадження у справі, за якою визнав за [PERSON] право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS]. Суд прийняв ухвалу без участі власника квартири, без участі [PERSON], для якого начебто третя особа зайняла гроші у [PERSON] На підставі ухвали суду від 24.02.2014 р. [PERSON] зареєстрував право власності на квартиру в реєстрі прав власності на нерухоме майно і набув право власності на квартиру. Вважає, що договір купівлі-продажу квартири від 08.06.2011 р. належить визнати недійсним, так як він є фіктивним правочином. За договором купівлі-продажу квартири, котрий 04.04.2014 р., посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] переоформив квартиру на [PERSON]. Також зазначила, що [PERSON] в квартирі не мешкала і не мешкає, квартиру не оглядала, до квартири навіть не заходила, гроші за квартиру згідно договору купівлі-продажу не сплачувала. [PERSON], як близький родич одного із членів угруповання, яке незаконно намагається забрати вказану квартиру, добре обізнана щодо неправомірності своїх дій та дій інших осіб стосовно вказаної квартири і є недобросовісним набувачем квартири. Договір купівлі-продажу квартири від 04.04.2014 р. [PERSON] і [PERSON] уклали поспіхом, без наміру створити юридичні наслідки, з метою унеможливити повернення квартири, знаючи про арешт квартири судом і про оскарження ухвали Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24.02.2014 р., тобто про незаконність набуття [PERSON] права власності на квартиру. Вважає, що договір купівлі-продажу квартири від 04.04.2014 р. належить визнати недійсним, так як він є фіктивним правочином. [PERSON] набула право власності на належну позивачу квартиру на підставі фіктивного договору купівлі-продажу квартири від 04.04.2014р.,продавцем квартири є [PERSON], який набув право власності на квартиру на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24.02.2014 р., котра не набула законної сили і оскаржена в апеляційному порядку. Таким чином, [PERSON] 04.04.2014 р. не вправі був укладати договір купівлі-продажу квартири, не вправі був здійснювати відчуження квартири, так як не був законним власником квартири, не мав законного правовстановлювального документу на квартиру. [PERSON] не був власником квартири на день укладення договору купівлі-продажу квартири, тобто 04.04.2014 р. Позивачка квартиру [PERSON] не продавала і не відчужувала іншим чином. Тому належить вважати, що [PERSON] набула право власності на квартиру всупереч діючому законодавству, про що знала, і вона є недобросовісним набувачем квартири. Таким чином вважає, що так як [PERSON] заволоділа належною позивачу квартирою без відповідної правової підстави, квартиру належить витребувати у [PERSON] і передати позивачу [PERSON] Також зазначила, що у разі якщо припустити, що [PERSON] є добросовісним набувачем квартири, то і в цьому випадку квартиру належить витребувати у неї. На підставі вищевикладеного, просить суд, визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS], укладений 08.06.2011 р. [PERSON] і [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON]. Визнати за [PERSON], право приватної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS]. Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS], укладений 04.04.2014 р. [PERSON] і [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON]. Витребувати у [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS], вилучити її у [PERSON] і передати [PERSON]. Стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] і [PERSON] на користь [PERSON], понесені судові витрати по сплаті судового збору і інші судові витрати. У судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримав та просить задовольнити їх у повному обсязі, на підставах зазначених у позові. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність та просить відмовити у задоволенні позову, надавши письмові заперечення, в яких зазначив, що викладені в позовній заяві доводи про те, що начебто договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 08.06.2011 р. [PERSON] і [PERSON], «носив фіктивний характер, був укладений для забезпечення виконання грошового зобов'язання [PERSON] перед третьою особою, [PERSON] наміру купляти квартиру не мав, грошей для сплати за квартиру не мав, фінансових відносин з [PERSON] теж не мав» - не відповідають дійсним обставинам, не підтверджені у встановленому порядку належними доказами. Зазнавив, що 03.06.2011 року [PERSON] була оформлена довіреність на зятя власниці квартири [PERSON], на підставі якої і відбулось відчуження квартири. Розрахунок за договором купівлі-продажу від 08.06.2011 р. з подружжям [PERSON] безпосередньо здійснював [PERSON] в його присутності. Була складена відповідна розписка, яка була підписана дружиною та чоловіком. Договір вчинено в нотаріальному порядку з дотриманням всіх передбачених законом формальностей, які були перевірені нотаріусом під час оформлення правочину. Та обставина, що безпосередньо розрахунок за договором здійснював [PERSON] не суперечить чинному законодавству, будь яким чином не спростовує його чинність. Їх з [PERSON] дії були узгоджені, і вони аж ніяк не впливають на права продавця за договором купівлі-продажу - позивача у даній справі, які реалізовані останнім в повному обсязі. Крім того зазначив, що він мав можливість та право в повному обсязі реалізувати свої права, які він набув за договором. Відразу після укладення договору він не вживав заходів до реєстрації своїх прав, оскільки були наміри подальшого використання квартири в якості готелю. Для цього треба було перевести квартиру в об'єкт комерційної нерухомості з правом використання під готель і відповідною реєстрацією. Однак в подальшому з'ясувалось, що це потребує значних витрат і може зайняти досить тривалий час. Більш того, в зв'язку з поглибленням кризових явищ в економіці України, цей проект виявився за таких обставин не рентабельним. Тому вони разом з [PERSON] вирішили розпорядитись квартирою в інших цілях. Дії [PERSON] відносно цього об'єкту, про які йдеться в ухвалі Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 24.02.2014 року у справі № 331/1084/14-ц, та на яку посилається позивач, були узгоджені з ним, не суперечать його волевиявленню і здійснені на підставі чинної довіреності. Та обставина, що ним не проводились дії щодо реєстрації прав власності на квартиру стосується лише його, є його правом, а не обов'язком, а на права позивача не впливає будь яким чином. Враховуючи викладене, вважає, що підстави для задоволення позовних вимог у даній справі відсутні. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність та просить відмовити у задоволенні позову, надавши письмові заперечення, в яких зазначив, що укладаючи мирову угоду 24.02.2014 року у Жовтневому районному суді м. Запоріжжя, яка на теперішній час скасована апеляційним судом Запорізької області, він не знав і не міг знати про наміри позивачки у даній справі щодо квартири. Адже, квартира була нею відчужена на користь [PERSON] за договором купівлі-продажу ще в 2011 році, а мирова угода укладалась в 2014 році. Підстав для будь яких сумнівів щодо прав [PERSON] на цю квартиру у нього не виникало і не могло виникнути. Адже квартиру він придбав за нотаріально посвідченим договором. Те, що [PERSON] не вчиняв реєстрації своїх прав на квартиру не спростовує і не скасовує дії попереднього власника на відчуження квартири у визначений законом спосіб. Від цього факту, або його відсутності права [PERSON], які відчужені за нотаріально посвідченим договором не змінюються. Щодо доводів позивача про поспішне укладання ним договору купівлі-продажу з метою уникнути обмежень суду згідно ухвали про забезпечення позову у даній справі - на його думку вони є абсолютно безглуздими. Навіть в позові зазначено, що ще в березні він мав наміри продати квартиру, тобто задовго до подання позову у даній справі. Договір укладено згідно чинного законодавства, він є реальним. Мети щось приховувати не мав ні він, ні покупець [PERSON] Розрахунки за договором проведені в повному обсязі, претензій до покупця він не має. Тому позовна заява не підлягає задоволенню. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, надавши письмові заперечення. Представник третьої особи [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримав та просить задовольнити їх у повному обсязі, на підставах зазначених у позові. Третя особа нотаріус [PERSON], у судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, надані докази, оцінивши їх у сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за заявою фізичних або юридичних осіб, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами й іншими особами, що беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] (спірна квартира) належала на праві власності позивачці [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу від 19.10.2006 р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 2237, та зареєстровано право власності на квартиру у ОП Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації 30.07.2010 р. 03.06.2011 року позивачка [PERSON] дала довіреність, яка посвідчена Малаховою Д.С., державним нотаріусом Літинської нотаріальної контори Вінницької області, зареєстровано в реєстрі за № 2-758, згідно якої уповноважила [PERSON] (третя особа) продати спірну квартиру на умовах на його розсуд (а.с.85). Згідно нотаріально посвідченої заяви [PERSON] (чоловік позивачки) від 03.06.2011 року, він дає згоду на укладання договору купівлі-продажу позивачкою [PERSON] за ціною та умовах на її розсуд (а.с.86). На підставі зазначених документів, 08.06.2011 року [PERSON] продав спірну квартиру [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу від 08.06.2011 року, посвідченим [PERSON], приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області, зареєстровано в реєстрі за №744 (а.с.82-84). Відповідно до розписки від 08.06.2011 року, [PERSON] та [PERSON] (подружжя) отримали грошові кошти у розмірі 35 000 доларів США за спірну квартиру та претензій не мають (а.с.87). 24.02.2014 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя було затверджено мирову угоду, укладену [PERSON] з [PERSON], від імені якого діяв [PERSON] та [PERSON]. За умовами вказаної угоди з моменту її підписання та визнання судом за [PERSON] визнається право власності на квартиру [ADDRESS], яка підлягає державній реєстрації в Реєстраційній службі за [PERSON] На підставі чого, квартиру було зареєстровано за [PERSON] ТОВ «ЗМБТІ» 17.03.2014 року (а.с.102). 04.04.2014 року було укладено договір купівлі-продажу спірної квартири між [PERSON], який діяв на підставі довіреності від імені [PERSON] та [PERSON], посвідчений [PERSON], приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області, зареєстровано у реєстрі за № 649. Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 200423228 від 04.04.2014 року [PERSON] зареєструвала право власності на спірну квартиру, на підставі договору купівлі-продажу від 04.04.2014 року. 21.05.2014 року апеляційним судом Запорізької області постановлено ухвалу, якою ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24.02.2014 року про визнання мирової угоди - скасовано. Справу повернуто до суду першої інстанції для продовження розгляду. Викладені в позовній заяві доводи про те, що договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 08.06.2011 р. [PERSON] і [PERSON], носив фіктивний характер, був укладений для забезпечення виконання грошового зобов'язання [PERSON] перед третьою особою, [PERSON] наміру купляти квартиру не мав, грошей для сплати за квартиру не мав, фінансових відносин з [PERSON] теж не мав - не відповідають дійсним обставинам, не підтверджені належними доказами, та спростовуються вищевикладеними та дослідженими у судовому засіданні доказами, які підтверджують законне придбання квартири [PERSON] Так, 03.06.2011 року [PERSON] була оформлена довіреність на [PERSON], на підставі якої і відбулось відчуження квартири. Ця довіреність посвідчена державним нотаріусом за місцем постійного проживання [PERSON] в с. Літинка Вінницької області і надана саме на продаж квартири. Її волевиявлення було реалізоване у визначений чинним цивільним законодавством спосіб шляхом укладення договору купівлі-продажу квартири від 08.06.2011 року, за яким від імені довірителя, за нотаріально посвідченою згодою чоловіка власниці [PERSON] від 03.06.2011 року, [PERSON] здійснив відчуження квартири на користь [PERSON] Таким чином, доводи позивача про те, що позивачка не здійснювала відчуження квартири на користь [PERSON] є необгрунтованими та спростовуються дослідженими доказами. Доводи про фіктивність оскаржуваного договору купівлі-продажу від 08.06.2011 р. також не відповідають дійсності і спростовуються наступним. Договір вчинено в нотаріальному порядку з дотриманням всіх передбачених законом формальностей, які були перевірені нотаріусом під час оформлення правочину. На час укладення договору уповноважену продавцем особу відповідні розрахунки влаштовували в повному обсязі, що знайшло своє відображення у розписці від 08.06.2011 року про отримання коштів, де було зазначено, що майнових претензій за продану квартиру продавець не має. Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Цим вимогам закону, а також іншим правовим нормам щодо купівлі-продажу в повному обсязі відповідає оскаржуваний договір від 08.06.2011 р. Та обставина, що [PERSON] не проводились дії щодо реєстрації прав власності на квартиру є його правом, а не обов'язком, та на права позивача не впливає будь яким чином. Дії щодо реєстрації прав на об'єкт нерухомого майна можуть вчинятися лише після укладення договору купівлі-продажу, а тому не впливають на чинність цього договору. Що ж до прав [PERSON], то укладення договору купівлі-продажу від 08.06.2011 р. є безумовною підставою для скасування державної реєстрації її прав на спірну квартиру, що в подальшому і було зроблено, і такі дії не порушують її прав. Посилання позивача на окремі положення ст. 203 ЦК України є безпідставними. Викладені вище обставини підтверджують, що зміст оскаржуваного правочину від 08.06.2011 р. не суперечить цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасників правочину реалізовано у визначений чинним законодавством спосіб, було вільним і відповідало внутрішній волі сторін, що було з'ясовано нотаріусом під час укладення та підписання договору. Відповідач [PERSON], як покупець, так само як і продавець, внаслідок укладення цього правочину досяг тих правових наслідків, які ним обумовлені. З огляду на це є безпідставними і посилання на ч. 2 ст. 234 ЦК України. Обставини щодо подальшої реалізації відповідачем відповідних прав не впливають на права позивача та не є підставою для задоволення позовних вимог. Крім того, позов містить вимогу про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS], що укладений 04.04.2014 р. [PERSON] і [PERSON], який посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON]. Як на правову підставу для цього позивач посилається на ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, якими визначаються загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину та підстави недійсності правочину. У разі недійсності правочину, на підставі унормувань, визначених статтею 216 ЦК України, кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. З урахуванням роз'яснень Пленуму Верховного Суду, даних у постанові № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», норма ч. 1 ст. 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК. Але позивач, всупереч вказаних вимог чинного законодавства, пред'являє вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 04.04.2014 р. як наступного правочину, укладеного на підставі недійсного, на думку позивача, правочину від 08.06.2011 р., укладеного [PERSON] і [PERSON], до якого [PERSON] не має ніякого відношення. А отже він не створює для неї будь яких правових наслідків. Тому позовні вимоги в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу від 04.04.2014 р. задоволенню не підлягають. Посилання позивача на ст. ст. 387, 1212, 1213 ЦК України, якими передбачено повернення майна, є безпідставними з огляду на викладені вище позиції Пленуму Верховного Суду, даних у постанові № 9 від 06.11.2009 р. Так, витребування майна можливе лише в порядку ст. 388 ЦК України, але визначені для цього законом правові підстави в даному випадку відсутні. Згідно вказаної норми, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом». Позивач зазначає, що квартира вибула з її володіння всупереч її волі без її згоди, однак зазначене не відповідає дійсним обставинам справи. Як встановлено судом, волевиявлення позивача було реалізоване у визначений чинним цивільним законодавством спосіб шляхом укладення договору купівлі-продажу квартири. То ж підстави для застосування п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України відсутні. Доводи про відсутність волевиявлення позивачки на відчуження квартири шляхом затвердження мирової угоди судом не мають юридичного значення, оскільки за мировою угодою не відбувалось вибуття об'єкту нерухомого майна з власності позивачки. Враховуючи викладене, підстави для задоволення позовних вимог про витребування у відповідача [PERSON] спірної квартири відсутні. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги є необгрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: dismissed