Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-31 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] і від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Позивачка вказувала на те, що після розірвання шлюбу її донька проживає разом з нею і знаходиться на її матеріальному утриманні, позивачка належним чином піклується про здоров'я доньки, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідач проживає окремо, участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, місце знаходження його невідоме, а тому можливості посвідчити дозвіл на виїзд доньки нотаріально вона не має можливості, просила в судовому порядку надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд дитини, [PERSON] за межі України без дозволу (згоди) батька дитини [PERSON] терміном на один рік. В судове засідання позивачка не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, направила до суду заяву, в якій уточнила свої позовні вимоги та просила суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон її дитини [PERSON], [INFO], за межі України до Болгарії, без дозволу (згоди) та супроводу батька дитини [PERSON], строком з 10.09.2016 року по 10.10.2016 року в супроводі бабусі дитини [PERSON], [INFO] Відповідач до суду не з'явився, про день і час розгляду справи був повідомлений шляхом публікації оголошення в газеті «Час Київщини» відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України, а тому згідно ст.ст. 224, 225 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи. Третя особа до суду свого представника не направила, про день і час розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду невідомі. Оглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Так, по справі встановлено, що позивачка та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 17.12.2013 року. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини. Судом встановлено, що позивачка виховує доньку сама, відповідач проживає окремо, допомоги дитині не надає. Також у своїй заяві позивачка зазначає, що має намір оздоровити дитину поза межами України. Так, за ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з ч.1 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст.2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» документами, що дають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є, зокрема, проїздний документ дитини. А згідно з ч.2 ст.4 цього Закону, оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 р. № 724), передбачено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України без згоди та супроводу другого з батьків (п. 2-2). Документом на право перетинання дитиною державного кордону є проїзний документ дитини (п. 2). Слід зазначити, що постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 р. № 724 до Правил перетинання державного кордону внесено зміни та затверджено їх нову редакцію. Змістовно зазначені положення не змінено, але в новій редакції їх викладено відповідно в п. 2 та 4-2. На виконання ст. 7 Закону, Кабінетом Міністрів України постановою від 31 березня 1995 р. № 231 затверджено Правила оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення. У п. 18 зазначається, що оформлення паспорта (проїзного документа) здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі якщо батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, із ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчується нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. За змістом п. 4-2 Правил перетинання державного кордону виїзд дитини за кордон здійснюється за документами, в яких має бути зазначено державу прямування. Для дитини, яка перебуває у пункті пропуску через державний кордон у супроводі одного з батьків, одним із таких документів є нотаріально посвідчена згода другого з батьків або рішення суду. Тому визначення у рішенні суду при наданні дозволу на виїзд дитини за кордон держави прямування є обов'язковим. Отже, суд вважає за можливе надати позивачці дозвіл на оформлення документів її доньки [PERSON], [INFO], для тимчасового виїзду за межі України - до Болгарії без згоди відповідача, як батька дитини строком з 10.09.2016 року до 10.10.2016 року, в супроводі бабусі дитини [PERSON], [INFO], оскільки це відповідає інтересам дитини.

Outcome: approved