Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-17 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення в її користь аліментів на утримання неповнолітньої дочки. Свої вимоги мотивує тим, що у шлюбі з відповідачем народила доньку [PERSON] , [INFO] . Шлюб між ними не розірвано, але разом не проживають, дитина проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач кошти на утримання дочки не надає. Вважає, що відповідач як батько дитини зобов`язаний брати участь у її матеріальному забезпеченні. Просила постановити рішення про стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 2500 грн. щомісячно. Позивачка у підготовче судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, заявлений позов уточнила, просила постановити рішення про стягнення аліментів у розмірі узгодженому з відповідачем, що складає 1800 грн. Відповідач у підготовче засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, вимоги позову визнав, не заперечив проти стягнення з нього аліментів у розмірі 1800 грн. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідач є батьком народженої у шлюбі з позивачкою дочки [PERSON] , [INFO] , яка є неповнолітньою, проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні. В добровільному порядку питання щодо утримання дитини позивачка та відповідач не вирішили. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України регламентують, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Зі змісту ст.180 СК України вбачається, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька. Стаття 182 СК України передбачає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки відповідач погодився на стягнення аліментів у запропонованому позивачкою розмірі, а підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову немає, узгоджений розмір аліментів не суперечить закону та не порушує будь-чиїх прав та законних інтересів, то суд вважає, що позов слід задовольнити. Судові витрати відповідно до ст.141 ЦПК України слід покласти на відповідача з урахуванням вимог ч.1 ст.142 ЦПК. На підставі наведеного, ст.ст. 180, 181, 182, 184, 191, 194 СК України,

Outcome: approved