Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-21 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою та просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Позивачка посилається на те, що вона є власником 1/3 квартири [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 03 вересня 2007 року. Позивачка зазначила, що в її квартирі зареєстрована [PERSON] , але фактично не проживає. [PERSON] - її колишня невістка. Зазначає, що відповідачка колишня дружина її сина [PERSON] . Розлучилися вони [INFO] . Після їхнього розлучення, відповідачка не проживає в даній квартирі, точне місце її проживання їй не відоме. Вказує, що через її реєстрацію, вона, як власник квартири, зазнає незручностей: так як нарахування комунальних послуг обраховуються на підставі числа зареєстрованих у приміщенні осіб, у разі необхідності не зможе оформити субсидію, так як не буде довідки про заробітну плату відповідача, не зможе розпорядитися своєю власністю у повному об`ємі. Відповідач без її згоди та дозволу використовує належну їй власність для свого реєстраційного обліку, чим обмежує її право володіння, користування та розпорядження майном. Участі у витратах на підтримання квартири у належному технічному стані, сплати коштів згідно договору про участь у витратах на утримання будинку та при будинкової території не приймає. У зв`язку з наведеним вище, позивачка звернулася до суду із вказаним позовом та просила його задовольнити. 30.08.2019 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Усатовій І.А. Ухвалою судді від 04.09.2019 у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правила спрощеного провадження з викликом сторін. Відзив на позовну заяву відповідачкою не подано. Позивачка у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, посилаючись на викладені в позові обставини, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та не заперечував проти їх задоволення, посилаючись на викладені в позові обставини. Третя особа Солом`янська районна в м. Києві Державна адміністрація, в судове засідання не завилась, але на адресу суду направили клопотання, про слухання справи у їх відсутність, проти позову не заперечують. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України. Про причину неявки суд до відома не поставила. Судові повістки, що направлялись на її адресу за зареєстрованим місцем проживання, не отримані останньою та повернулися до суду у зв`язку з закінченням терміну зберігання. Відповідно до ч. 3, 5, 8 ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Враховуючи вимоги даної норми закону суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи думку позивача, який не заперечував проти винесення заочного рішення, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, однак, його неявка не перешкоджає розгляду справи у його відсутність. Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У разі порушення своїх прав власник, згідно зі статтею 391 ЦК України, має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. При цьому положення статті 391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом із ним, користуються жилим приміщенням нарівні з власником, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування приміщенням. Аналогічну норму містить також ст. 405 ЦК України. Позивач звернулася до суду з позовом про визнання [PERSON] , такою, що втратив право на користування квартирою. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 03.09.2007, виданого Головним управління житлового забезпечення Виконавчий орган Київської міської ради на підставі свідоцтва виданого наказом Головного управління житлового забезпечення від 30 серпня 2007 року №1576-С/КІ, [PERSON] є власником 1/3 квартири за адресою: [ADDRESS] У матеріалах справи містяться Акт про не проживання особи за місцем реєстрації від 18.08.2019 складені мешканцями будинку, засвідченого начальником ЖЕД-902 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського р-ну м. Києва», відповідач не проживає в даній зареєстрованій квартирі більше року. За правилами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Відповідно до ч. ч.1 та 2 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). З урахуванням зазначеного, суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК України. Оскільки, інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. За умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, враховуючи, що відповідач своїм правом з`явитися в суд і спростувати доводи позивача не скористався, будь-яких доказів, які б відповідали вимогам ст.ст. 76-81 ЦПК України про перешкоди в користуванні спірною квартирою відповідачем не надано і клопотань перед судом про їх витребування не заявлено, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, а саме: щодо визнання [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача сплачену ним суму судового збору при зверненні до суду в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved