Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

позивачка звернулася до відповідачів з позовом про визнання недійсним заповіту, складенного 11.05.2006р. [PERSON] на користь [PERSON] та посвідчено секретарем Станківської сільської ради [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 23. В обґрунтування покликалася на те, що [PERSON] - її батько, [PERSON] - мати, відповідачка - [PERSON] - рідна сестра. Приблизно за півтора року до часу подання даного позову їй стало відомо, що існує заповіт батька [PERSON], датований 11.05.2006р., складений на користь відповідачки [PERSON], згідно з яким все майно, яке буде належати батькові на момент його смерті в порядку спадкування переходить до [PERSON] Даний заповіт, як вбачається з його тексту, було посвідчено секретарем Станківської сільської ради [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 23. 16.05.2013р. адвокат, з яким вона уклала угоду на надання правової допомоги, звернулась до голови Стапківської сільської ради із запитом про наданя копій всіх рішень, посадових інструкцій, функціональних обов'язків та інших документів, які регламентують вчинення нотаріальних дій на території населених пунктів сіл Станків, Фалиш, Пила, що входять до сфери управління Станківської сільської ради з 2002р. по дату подання запиту. На даний запит отримала відповідь за № 154 від 20.05.2013р., з якої вбачається, що на момент посвідчення заповіту [PERSON] - 11.05.2006р. секретар Станківської сільської ради [PERSON] не мала права вчиняти нотаріальні дії, в тому числі посвідчувати заповіти, оскільки на неї не було покладено вчинення таких дій, як передбачено п.2 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25.08.1994р. №22/5. Окрім цього, як було встановлено в ході розгляді іншої цивільної справи, яка розглядається Стрийським міськрайонним судом, станом на 11.05.2006р., тобто на момент посвідчення оспорюваного заповіту [PERSON] не була секретарем Станківської сільської ради, оскільки з 13.04.2006р. вона обрана головою Станківської сільської ради, а секретарем цієї ради згідно з рішенням №1 від 13.04.2006 р. обрано [PERSON]. Враховуючи, що заповіт [PERSON] від 11.05.2006р. складений з порушенням його форми та посвідчення, оскільки посвідчений не уповноваженою на це особою органу місцевого самоврядування, тобто з порушенням вимог ст.ст.1247,1251 ЦК України, п.2 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України», затвердженої наказом МЮ України від 25 серпня 1994р. за №22/5 (в редакції, яка була чинною на момент посвідчення заповіту), відповідно до вимог ст.1257 ЦК цей заповіт є нікчемним, тому просила визнати його недійсним. Судові витрати покласти на відповідачів солідарно. В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON], покликаючись на викладені в позовній заяві обставни, позов підтримали. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] вважав, що в задоволенні позову слід відмовити, оскільки: позивачкою пропущений строк позовної давності, так як ще 29.04.2010р. був поданий до суду позов про визнання [PERSON] такою, що втратила право на житло, і остання у червні 2010р. подала заперечення на позов, з якого вбачається, що їй було відомо про існування оспоорюваного заповіту. Окрім цього з 2007р. тривають судові процеси з приводу спірного майна - житлового будинку в с. Фалиш Стрийського району, про що було відомо [PERSON], яка спілкувалася з матір'ю, тому могла від останньої дізнатися про існування оспорюваного заповіту. Позивачкою не надано доказів того, що заповіт посвідчений не уповноваженою на це особою органу місцевого самоврядування. Окрім цього позивачка обрала неналежний спосіб захисту порушеного права, оскільки такий не ґрунтується на чинному законодавстві. Представник відповідача виконавчого комітету Станківської сільської ради Стрийського району - [PERSON] щодо вирішення позову поклалася на думку суду, не заперечила того, що вона, будучи вжже обраною головою сільської ради, посвідчила оспорюваний заповіт, оскільки секретар в силу певних обставин не зміг вчасно приступити до виконання своїх обовязів, тому вона на той час виконувала повноваження і голови, і секретаря. Визнала, що виконавчим комітетом не приймалося рішення про покладення на неї обов'язків по вчиненню нотаріальних дій. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.55 Конституції України та положень ст.ст.3, 11, 15, 59, 60 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Розгляд цивільних справ здійснюється не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін самостійно, на власний розсуд розпоряджається своїми правами й зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Захист прав у порядку цивільного судочинства - це передбачені законом способи охорони цивільних, житлових, земельних, сімейних чи трудових прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст.16 ЦК України, одним із яких є визнання правочину недісним. Обґрунтовуючи позов [PERSON] (її представник) покликалася на те, що оспорюваний складений з порушенням його форми та посвідчення, оскільки посвідчений не уповноваженою на це особою органу місцевого самоврядування, тобто з порушенням вимог ст.ст.1247,1251 ЦК України, п.2 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України», затвердженої наказом МЮ України від 25 серпня 1994р. за №22/5 (в редакції, яка була чинною на момент посвідчення заповіту), відповідно до вимог ст.1257 ЦК цей заповіт є нікчемним. Відповідно до вимог п.п.1,3 ст.1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням часу та місця його складання. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цивільного кодексу. Відповідно до ст.1251 ЦК України якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Відповідно до п. 2 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих виконавчих сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 р. №22/5. в редакції, чинній на момент посвідчення заповіту, «нотаріальні дії у виконавчих комітетах сільських, селищних, міських Рад народних депутатів вчиняють посадові особи, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної Ради народних депутатів покладено вчинення них дій». Як вбачається з матеріалів справи (а.с.7-9) рішенням Станківської територіальної виборчої комісії Стрийського району №1 від 13.04.2006р. визнані повноваження голови Станківсьткої сільської ради [PERSON], яка обрана 26.03.2006р.; секретарем обрана [PERSON] Станківсьткою сільською радою та виконкомом цієї ж ради за період з 2002р. по 27.01.2011р. не приймалися документи чи рішення щодо покладення на посадових осіб повноважень по вчиненню нотаріальних дій. З копії оспорюваного заповіту (а.с.5), вбачається, що такий складений та посвідчений 11.05.2006р. секретарем Станківської сільської ради [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Таким чином, є всі підстави ввважати, що оспорюваний заповіт складений особою, яка не мала права це робити, тому він є нікчемним відповідно до вимог ст.1257 ЦК України. Згідно з ч.2 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину встановлена законом, то він є нікчемним і визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. З огляду на те, що оспорюваний заповіт є нікчемним, суд не вбачає підстав для визнання такого недійсним. Суд також не знаходить підстав для відмови у задоволенні позову у зв'язку із спливом позовної давності, про застосування якої заявлено представником [PERSON], оскільки останніми не представлено належних та допустимих доказів на підтвердження того, що [PERSON] достовірно стало відомо про порушення її прав поза межами строку, ппротягом якого вона могла звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Outcome: dismissed