Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в обґрунтування якого вказала, що вони з відповідачем з 22.05.1997 року одружені, від спільного життя мають двох дітей повнолітнього [PERSON], [INFO] та малолітню [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя та шлюб, через втрату любові, відсутність взаємоповаги та взаємодопомоги, тому за таких обставин просила розірвати шлюб. Також зазначила, що малолітня дочка проживає разом з нею, знаходиться на її утриманні та потребують матеріальної допомоги відповідача, у зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі 1 455,00 грн. щомісячно з дня подання позову, після досягнення дитиною повноліття. Позивач надала до суду заяву, у якій підтримала позов про розірвання шлюбу, повному обсязі, а в частині стягнення аліментів просила суд залишити позов без розгляду. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки до суду не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності до суду не надходило, поштове відправлення із судовою повісткою у зв'язку із закінченням терміну зберігання. За письмовою згодою позивача на підставі ст. ст. 224-226 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 22 травня 1997 року дійсно було укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER], актовий запис № 597. Від спільного життя сторони мають дітей [PERSON], [INFO] та малолітню [PERSON], [INFO] у свідоцтві про народженння яких вони записані батьками. Між сторонами відсутнє взаєморозуміння, шлюбні відносини між сторонами припинені, спільного господарства не ведуть, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача.. Примирення між позивачем та відповідачем неможливе. Спору про місце проживання дітей немає. Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожний з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 4 ст. 56 СК примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За наявності зазначених обставин збереження шлюбу надалі є недоцільним, що відповідно до ст.112 СК України є підставою для розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За заявою позивача суд вважає можливим залишити їй набуте у шлюбі прізвище «[PERSON]». Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За заявою позивача судові витрати покладаються на неї. На підставі вищевикладеного, згідно ст. ст. 104-105, 112-115, СК України, ст. ст. 10, 11, 58, 59, 60, 88, 174, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,

Outcome: partial