Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-29 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом в якому просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS], посилаючись на те, що вона є власником даної квартири відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 14.02.2000. За вказаною адресою зареєстрована відповідачка, яка не є співвласником квартири. Відповідачка зареєстрована, однак не проживає за вказаною адресою з 2005 року. Реєстрація відповідачки за вказаною адресою порушує її права як власника квартири. Позивачка в судове засідання не з'явилася, від неї надійшло клопотання про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти вирішення справи у заочному порядку. Відповідачка в судове засідання не з'явилася. Судова повістка про виклик до суду надсилалася їй за зареєстрованим у встановленому порядку місцем її проживання та повернулася до суду за відсутністю за адресою місця проживання за закінченням терміну зберігання. Іншої адреси відповідачка суду не повідомляла. Відповідно до ст.128 ч. 7 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ст.128 ч. 8 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Крім того, відповідачка викликалася до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05.07.2018 провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено та з матеріалів справи вбачаються наступні обставини. Позивачка є власником квартири [ADDRESS] відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 14.02.2000, що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 139283031від 27.09.2018 та довідкою КП ММБТІ від 12.10.2018. /а.с. 4,36, 39/ Відповідно до довідки виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області від 27.06.2018 [PERSON], зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ./а.с.11/ З довідки завіреної директором КП «Житломасив» ММР від 14.06. 2018 вбачається, що в квартирі за адресою: [ADDRESS], [PERSON] не проживає з 2005. (а.с.7) В силу того, що відповідачка зареєстрована в квартирі, але в ній не проживає, позивачка не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належній ії квартирою. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Україною 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла та кореспонденції і органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві, серед іншого, для захисту прав і свобод інших осіб. Згідно статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 163 ЖК України у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 71 Житлового Кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 Житлового Кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. В силу того, що відповідачка зареєстрована в квартирі, але в ній не проживає, позивачка не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належною їй квартирою. Аналізуючи зібрані по справі докази суд приходить до висновку, що відповідачка без поважних причин не проживає за місцем реєстрації з 2005 року, квартирою не користується, її речей в ній немає, а тому вона може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved