Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

Позивачка звернулась з позовом, в якому просила поновити її на роботі на посаді бухгалтера ТОВ «ІНФРАСТРУКТУРА ТЕХНОЛОДЖІ СЕРВІСІЗ ТА ІНЖИНІРИНГ УКРАЇНА», стягнути середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, моральну шкоду у розмірі 10000 грн, матеріальну шкоду, пов'язану з діями для відновлення своїх прав (600 грн на дитсадок дитині, одяг на літо 2000-3000 грн, витрати на їжу щомісячно 2000 грн, лікування дитини 500 грн, проїзд 300 грн), витрати на правову допомогу. Мотивує позов тим, що під час скорочення штату та чисельності працівників вона її незаконно звільнено як матір-одиночку, чим порушено статтю 184 КЗПП України. При цьому зазначає, що колишній чоловік (батько її дитини) аліменти не сплачує, у зв'язку з чим виник тяжкий матеріальний стан, пошук нової роботи неможливий, тому що дитина постійно хворіє і потребує догляду. Тому вона бажає поновитись на останньому місці роботи, і звільнившись в березні 2015 року звернулась до суду у серпні 2015 року, тому що була юридично необізнана. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю. Представник позивачки в обґрунтування позовних вимог послався на інформаційний лист Федерації профспілок України від 13.08.2015р., який він отримав на свій запит, але в судове засідання його не надав. В даному листі з його слів зазначається про те, що у разі звільнення працівника за п.1 ст.40 КЗпП України діють обмеження щодо звільнення окремих категорій працівників, встановлених ст.184 КЗпП, а саме: одиноких матерів при наявності дитини віком до 14 років або дитини-інваліда. Разом з тим, позивачка із заявами про те, що вона є одинокою матір»ю та виховую дитину до директора товариства не зверталась. Представник відповідача Остапчук Т.М в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог з тих підстав, що позивачку було звільнено з дотриманням вимог трудового законодавства, свій статус одинокої матері вона не підтвердила, батько дитини є, з яким розірвано шлюб, і позивачка не позбавлена права звертатись із заявою до суду про стягнення з нього аліментів. Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. 20.11.2012р. [PERSON] прийнята на роботу на посаду бухгалтера ТОВ «ІНФРАСТРУКТУРА ТЕХНОЛОДЖІ СЕРВІСІЗ ТА ІНЖИНІРИНГ УКРАЇНА» з щомісячним окладом 5000 грн. 15 січня 2015р. її було повідомлено про наступне звільнення у зв'язку зі скороченням чисельності або штатом працівників, тобто належно за 2 місяці повідомлено про скорочення посади, як це вимагає стаття 32 КЗпПУ. Наказом №25 від 31.03.2015 року її звільнено на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. З наказом про припинення трудового договору позивачку було ознайомлено та проведено повний розрахунок. Документів, які б підтверджували статус одинокої матері позивачка не надавала. Відповідно до статті 18-1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» право на допомогу на дітей одиноким матерям мають одинокі матері (які не перебувають у шлюбі), одинокі усиновлювачі, якщо у свідоцтві про народження дитини або документі про народження дитини, виданого компетентними органами іноземної держави, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку (рішення про усиновлення дитини), відсутній запис про батька (матір) або запис про батька (матір), проведеного в установленому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері (батька, усиновлювача) дитини. Відповідно до ст.18-2 цього Закону допомога на дітей одиноким матерям призначається за наявності витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження дитини, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження дитини, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану, або довідки про народження…, із зазначенням підстави внесення відомостей про батька дитини відповідно до абзацу першого частини першої статті 135 СК України. Отже, в даному Законі визначено поняття статусу матері одиночки. Згідно ст.133 Сімейного кодексу України якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір»ю, а чоловік- батьком дитини. Згідно ст.135 СК України при народжені дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька у Книзі реєстрації народжень проводиться за прізвищем матері, а ім»я по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Як вбачається з матеріалів справи, у свідоцтві про народження дитини [PERSON], [INFO], батьком записаний [PERSON], матір»ю - [PERSON] (а.с.7). Позивачка розлучилась з батьком дитини у 2011 році. Тобто статус одинокої матері позивачка не підтвердила. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 233 КЗпП України передбачено місячний строк звернення до суду з позовом про поновлення на роботі. Позивачка пропустила зазначений строк без поважних причин, оскільки необізнаність в галузі права щодо обмежень у звільненні одиноких матерів не є поважною причиною, тим більше вона працювала в товаристві на посаді бухгалтера. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності , про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Разом з тим, на підставі викладеного, оцінюючи докази в їх сукупності, суд відмовляє у задоволенні позову по суті заявлених вимог. На підставі наведеного вище суд приходить до висновку, що її було звільнено з дотриманням всіх законодавчо встановлених процедур звільнення працівників у зв'язку зі скороченням штату працівників. А звернення до суду з даним позовом викликано тією обставиною, що після звільнення вона не змогла знайти нову роботу в місті Києві (зареєстрована в [ADDRESS]) та у зв'язку з недостатнім матеріальним забезпеченням. Отже, підстави для поновлення відсутні, а тому й інші вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed