Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним, посилаючись на те, що між позивачем та відповідачкою було укладено договір позики згідно якого відповідачу були надані грошові кошти у розмірі 2500 000,00 (два мільйона п'ятсот тисяч) гривен із строком повернення 31 грудня 2013 року. Відповідач взятих не себе зобов'язання не виконав, що стало причиною звернення позивачки до суду з позовом про визнання права власності на майбутній урожай. Позивачка в судове засідання не з'явилася про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Представником позивача була надана заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, але надав до суду заяву в якій просить суд розглядати справу без його участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Встановлено, що 02 серпня 2013 року [PERSON] отримав позику у [PERSON] для ведення фермерського господарства у розмірі 2500 000,00 (два мільйона п'ятсот тисяч) гривен, що підтверджується розпискою, наданою відповідачем власноруч о повернені боргу до 31 грудня 2013 року. Відповідно до умов повернення позики, якщо відповідач не поверне борг позивачці він зобов'язувався передати у її власність майбутній урожай сільськогосподарських культур, зростаючих на земельних ділянках (кадастрові номери земельних ділянок: 1223881200:01:003:0001, 1223881200:01:003:0002, 1223881200:01:003:0003, 1223881200:01:003:0004, 1223881200:01:003:0005, 1223881200:01:003:0006, 1223881200:01:003:0007), що знаходяться в розпорядженні та користуванні Фермерського господарства «АГРОРУХ», розташованого за адресою: [ADDRESS], засновником якого є [PERSON]. Відповідно до ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до змісту ст.3 Закону України «Про заставу» заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо. Дійсність застави означає, по-перше те, що нею забезпечуються лише вимоги, які відповідають закону та непогашені за давністю, а по-друге, заставою не може бути забезпечена уявна вимога. Застава може мати місце щодо вимог, які можуть виникнути у майбутньому, за умови, якщо є угода сторін про розмір забезпечення заставою таких вимог. Застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов'язання. Згідно до ч.2 ст. 576 ЦК України предметом застави може бути майно, яке заставодавець набуде після виникнення застави (майбутній урожай, приплід худоби тощо). Відповідно до ч.3 ст. 4 Закону України «Про заставу» предметом застави може бути майно, яке стане власністю заставодавця після укладення договору застави, в тому числі продукція, плоди та інші прибутки (майбутній урожай, приплід худоби тощо), якщо це передбачено договором. Згідно ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 328 право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 3 ст. 583 ЦК України застава права на чужу річ здійснюється за згодою власника цієї речі, якщо для відчуження цього права відповідно до договору або закону потрібна згода власника. Згідно ч. 2 ст. 583 ЦК України заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави. Згідно ст. ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Після спливу строку повернення боргу відповідач взяті на себе зобов'язання належним чином не виконав. Відповідно до ч.1 ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Згідно ч.1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до розписки уразі невиконання (неналежного виконання) боржником зобов'язань Заставодержатель набуває права власності на майбутній урожай сільськогосподарських культур 2014 року, зростаючих на земельних ділянках (кадастрові номери земельних ділянок: 1223881200:01:003:0001, 1223881200:01:003:0002, 1223881200:01:003:0003, 1223881200:01:003:0004, 1223881200:01:003:0005, 1223881200:01:003:0006, 1223881200:01:003:0007), що знаходяться в розпорядженні та користуванні Фермерського господарства «АГРОРУХ», розташованого за адресою: [ADDRESS], засновником якого є [PERSON]. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути в тому числі визнання права. Таким чином, відповідачем порушені наведені норми матеріального права, а тому позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved