Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 05 листопада 2013 року вона перебуває у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітню дитину: [PERSON], 16 січня 2012 року. Спільне життя з відповідачем не склалося, у звязку з відсутністю взаєморозуміння, втрати почуття любові та взаємоповаги. Шлюбні відносини фактично припинені з серпня 216 року, спільне господарство не ведеться. Просить суд розірвати шлюб з відповідачем. В підготовчому судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити, зазначила, що подальше збереження шлюбу є неможливим, просила стягнути з відповідача судові витрати, прізвище залишити теперішнє. В підготовчому судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив розірвати шлюб з позивачкою. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до положень ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 05 листопада 2013 року [PERSON] та [PERSON] (до шлюбу Шаріфова) [PERSON] уклали шлюб, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Токмацькому району реєстраційної служби Токмацького міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 47, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЖС № 132714 від 05 листопада 2013 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину: [PERSON], 16 січня 2012 року, відповідно до свідоцтва про народження серії І-ЖС № 185263 від 20 січня 2012 року. Відносини між подружжям не склалися за відсутністю взаєморозуміння між ними. Можливість припинення шлюбу на підставі волевиявлення одного з подружжя є проявом принципу свободи шлюбу та рівності подружжя, закріпленого ст. 51 Конституції України. Так як укладення шлюбу здійснюється вільно та добровільно, то ніхто не може бути примушений до збереження подружніх відносин, якщо їх основа втрачена. Шлюбні стосунки між сторонами припинені, шлюб існує формально. Оцінивши надані по справі докази у їх сукупності, визнання позову відповідачем, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки сторони наполягають на розлученні. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи позицію позивачки, суд вважає необхідним прізвище позивачці залишити теперішнє «Рекуненко». Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України, судові витрати, повязані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті визнала позовні вимоги позивача , а тому відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України позивачу з державного бюджету підлягає повернення 50% судового збору, сплаченого при подачі позову. По даній справі позивачем сплачено судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. , а тому з державного бюджету підлягає поверненню 50% від вказаної суми, тобто 352 грн. 40 коп., а інша частина в сумі 352 грн. 40 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved