Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з зазначеним позовом, в якому з урахуванням уточнень просить припинити право власності відповідача на спадкову квартиру [ADDRESS] (Кірова) в м. Мелітополі Запорізької області, на підставі ст. 346 ЦК України. Позивачка в судовому засіданні наполягала на задоволенні позову в повному обсязі та просила його задовольнити, пояснивши, що рішення суду, за яким було визнано право власності на спірну квартиру за [PERSON], було прийняте без врахування тієї обставини, що на момент звернення до суду [PERSON], у останнього не було відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії відносно спадкового майна, що є обовязковим для розгляду справи судом. Але, суд не врахував цього і прийняв рішення про визнання за [PERSON] права власності на спадкову квартиру. При цьому вона, як дружина померлого навіть не була у цьому розгляді справи в якості належного відповідача. Крім того, позивачка зазначила, що вважає недійсним заповіт її померлого чоловіка, який той склав 20 грудня 2007 року на користь відповідача, оскільки на той час він був психічно хворий. Представник позивача, [PERSON], підтримав заявлені вимоги позивачки та просив припинити право власності відповідача на спірну квартиру на підставі ст. 346 ЦК України. Відповідач [PERSON] та його законний представник в судове засідання не зявилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи. Від законного представника відповідача [PERSON], [PERSON], надійшла ззаява про розгляд справи за її відсутності, проти позовних вимог заперечує в повному обсязі. Заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні докази, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. 14 лютого 2013 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області по цивільній справі № 2-361/12 винесено рішення про визнання за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом від 20 грудня 2007 року, що був складений [PERSON], померлим 22 грудня 2008 року. Рішення набрало законної сили 06.11.2013 року. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 6 листопада 2013 року по справі № 22-ц/778/5002/13 та Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 серпня 2014 року рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14 лютого 2013 року залишено без змін. Таким чином, судом встановлено, що право власності на квартиру [ADDRESS] у відповідача [PERSON] виникло на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Статтею 41 Конституції України гарантується що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 3. ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» судам розяснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається. Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Статтею 346 ЦК України, на яку посилається позивачка та її представник, передбачені підстави для припинення права власності, але ні у позові, ні в судовому засіданні позивачка та її представник так і не навели будь-яку підставу, перелічену у ст. 346 ЦК України, на підставі якої вони вважають припиненим право власності відповідача [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. Посилання позивачки на недійсність заповіту та відсутність нотаріальної відмови відповідачу у вчиненні нотаріальної дії щодо спадкового майна, суд вважає безпідставним, оскільки визнання заповіту недійсним самою позивачкою не породжує ніяких правових наслідків, а рішення суду, на підставі якого відповідач набув право власності на спадкову квартиру є чинним. Таким чином, в задоволенні позовних вимог [PERSON], слід відмовити за їх безпідставністю, оскільки право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] визнано на підставі рішення суду, яке набрало законної сили та є обовязковим до виконання і будь-яких законних підстав для припинення права власності відповідача на зазначену квартиру позивачкою не наведено.

Outcome: dismissed