Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-31 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача, в якому просить розірвати шлюб. Позовну заяву мотивує тим, що 08 серпня 2013 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що зроблено актовий запис 1714. Протягом останнього часу стосунки з відповідачем не склалися, втратилося відчуття поваги та любові один до одного. Шлюбні відносини між сторонами практично припинені, спільне господарство не ведеться. На підставі вищевикладеного, просить задоволити позовні вимоги. В судове засідання позивачка не з`явилася, однак подала заяву про слухання справи у її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить такі задоволити. Проти заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи повторну неявку відповідача в судове засідання та відсутність заперечень представника позивача щодо проведення заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ч. 4 ст.223, ст.280 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. З`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що 08 серпня 2013 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що зроблено актовий запис 1714, що підтверджується наявним у матеріалах справи свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Судом встановлено, що між сторонами виникли розбіжності, у них різні погляди на життя, вони тривалий час не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних стосунків, сім`я фактично розпалась, її збереження недоцільне. У відповідності до ст.51 Конституції України,шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно з ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частиною 1 ст.110 Сімейного кодексу України,передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Зі змісту ст.112 Сімейного кодексу України, вбачається, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, укладеного між [PERSON] та [PERSON] є неможливим, оскільки сторони не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства, строк для примирення нічого не змінить. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований 08 серпня 2013 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис №1714. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивача, судовий збір у розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved