Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-11 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідачів, в якому просить визнати таких такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтуванні своїх позовних вимог покликається на те, що їй на праві приватної власності належить частка в квартирі [ADDRESS] . Вказана частка в квартирі належить їй на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру від 28.07.2000 року виданого виконкомом Львівської міської Ради народних депутатів та Свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 03.02.2015 року П`ятою Львівською державною нотаріальною конторою. Також співвласником спірної квартири була відповідачка [PERSON] , якій належала 1/5 частка, однак остання свою частку продала. Вона, а також відповідачі зареєстровані в квартирі, проте вже більше десяти років з 2007 року в такій не проживають. Відповідачі забрали свої речі та переїхали проживати за іншою адресою, і з цього часу вони не підтримують стосунків. В квартирі проживає позивачка та сплачує плату за комунальні послуги. Відповідачі з 2007 року, не сплачують комунальні платежі за утримання квартири, їхніх особистих речей в квартирі не має, що підтверджується Актами обстеження про фактичне непроживання від 24.08.2020р., від 28.05.2020 р., від 29.02.2020 р., від 28.12.2019 року складеними ОСББ «Стрийська підкова». Ухвалою від 03.12.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Позивач в судове засідання не з`явився, однак представник позивача подав на адресу суду клопотання про слухання справи у його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримав повністю. Відповідачі в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомили, хоча належно повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Треті особи [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, проте надали відзив в якому позовні вимоги підтримали та просили позов задоволити. За таких обставин суд приходить до висновку про можливість слухання справи у відсутності сторін, за наявних у матеріалах справи доказів, та у відповідності до вимог ст.ст.280,281 ЦПК України, з постановленням заочного рішення. На підставі ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального пристрою не проводилось. Дослідивши матеріали справи, суд доходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру від 28.07.2000 року виданого виконкомом Львівської міської Ради народних депутатів та Свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 03.02.2015 року П`ятою Львівською державною нотаріальною конторою позивачці належить на праві приватної власності 2/5 частки в квартирі за адресою: [ADDRESS] . З договору купівлі-продажу від 22.09.2020 року посвідченого приватним нотаріусом ЛМНО Синюк С.В. реєстровий № 3126 вбачається, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON] придбала 3/5 частин квартири за адресою: [ADDRESS] . Згідно п. 14 Договору відповідачі (продавці) зобов`язувались в термін до 24.09.2020 року звільнити квартиру та знятись з реєстрації та зняти з реєстрації третіх осіб. З Актів обстеження про фактичне непроживання від 24.08.2020р., від 28.05.2020 р., від 29.02.2020 р., від 28.12.2019 року складеними ОСББ «Стрийська підкова» вбачається, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] не проживають в квартирі за адресою: [ADDRESS] з 2007 року, не сплачують комунальні платежі за утримання квартири, особистих їх речей в квартирі не має. Згідно ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У силу ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.\~383\~Цивільного кодексу\~України та 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 Житлового кодексу України; ст. 405 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою. Із цього слідує, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється відділами у справах громадянства імміграції та реєстрації фізичних осіб за зверненням заінтересованої особи на підставі відповідного рішення суду, що набрало законної сили. Оскільки відповідачі не проживають у вказаній квартирі більше року, не користуються нею, у квартирі відсутні будь-які їхні речі, комунальних послуг не оплачує, то суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, тому відповідача слід визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати.

Outcome: approved