Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-02 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, який мотивує тим, що 20 вересня 2014 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб від якого сторони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. За час перебування у шлюбі їм не вдалося створити міцну сім'ю,\~\~ більше двох років не проживають однією сім'єю, не ведуть спільного господарства та не мають спільного бюджету. Зазначає, що подальше збереження шлюбу неможливе та суперечить їх інтересам. Просила шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити прізвище «Коваленко» та стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Позивачка в судове засідання не з'явилась, до суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явився. До суду направив заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення з наступних підстав. Встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 20 вересня\~ 2014 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ОК № 169520. Від шлюбу мають малолітню дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом серії І-ОК № 226388. Сторони припинили подружні відносини через відсутність взаєморозуміння та різні життєві погляди. Протягом тривалого часу шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, наміру зберігати шлюб не мають. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Норми частин 3 і 4 ст. 56 СК України передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З'ясувавши дійсні взаємини подружжя, причини подання позову про розірвання шлюбу, інші обставини їх життя, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін і тому шлюб між ними має бути розірваний. Відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягнення судового збору у розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved