Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-23 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, та просить суд визнати за нею право власності на нежитлове приміщення №63, загальною площею 69,3 кв.м, розташоване в будинку №1 по вул. Чорноморська в смт. Хлібодарське, Біляївського району, Одеської області. Позивачка в судове засідання не зявилася, але на адресу суду надіслала заяву в якій просить позовні вимоги задовольнити, та розглянути справу без її участі. Представник відповідача ТОВ «Чорноморє плюс» до суду не зявився, належним чином повідомлений про розгляд справи, надіслав на адресу суду заперечення пояснивши що, документи які були передані позивачці достатні для отримання реєстрації права власності на нерухоме майно, та зауважує що ТОВ «Чорноморє плюс» не порушує права позивачки. Представник Реєстраційної служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області до судового засідання не зявився, пояснень по справі не надав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 22.09.2010 року між [PERSON] та ТОВ «Чорноморє плюс», був укладений договір №585 «Про пайову участь у будівництві обєкта нерухомого майна», за яким відповідач повинен був здійснити будівництво для [PERSON] нежитлового приміщення в смт. Хлібодарське, вул. Чорноморська, Біляївського району Одеської області. [PERSON] на виконання укладеного договору, здійснила сплату грошових коштів, в розмірі 252120,00 гривень, про що свідчить довідка про сплату від 24.11.2014 року №49/М, та копії квитанцій від 06.05.2014 року, 16.09.2014 року, 24.11.2014 року, 20.10.2014 року. Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області видано сертифікат відповідності №15001550, що був виданий на підставі «Акту готовності обєкту до експлуатації» від 06.12.2010 року. 25.11.2014 року між [PERSON] та ТОВ «Чорноморє плюс» був підписаний акт прийому передачі нежитлового приміщення, що є додатком №1 до договору про пайову участь у будівництві обєкта нерухомого майна. Згідно технічного паспорту нежитлове приміщення №63 в будинку №1, по вул. Чорноморська в смт. Хлібодарське, Біляївського району, Одеської області, загальна площа приміщення складає 69,3 кв.м. Отримавши вказані документи [PERSON] звернулася до реєстраційної служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, яка відмовила в проведенні державної реєстрації вказаного майна у звязку з порушенням відповідачем ЗУ «Про інвестиційну діяльність», згідно листа від 17.07.2015 року. Відповідно акту прийому-передачі нежитлового приміщення від 25.11.2014 року ТОВ «Чорноморє плюс» передало [PERSON] передало нежитлове приміщення №63, загальною площею 69.3 кв.м, яке розташоване в будинку №1 по вул. Чорноморська в смт. Хлібодарське, Біляївського району, Одеської області, який є підставою для оформлення свідоцтва на право власності на це приміщення. Відповідно до п.6.3 договору: оформлення права власності на новозбудоване майно пайовика здійснюється з видачою свідоцтва про право власності на це майно, на підставі договору, акту приймання-передачі паю та акту прийняття в експлуатацію. Ч.2ст. 328 ЦК України, констатує, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Ч.1ст. 334 ЦК України передбачає, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Як вказано у ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це права оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. П.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9 ЦПК України, та ст.2, ч.1 ст.8 ЦПК та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), закріплено принцип, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи безстороннім судом, а пункт 1 статті 6, стаття 13 Конвенції та стаття 1 Першого протоколу зазначає , що «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів.» Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності. На підставі викладеного

Outcome: approved