Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-31 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою та свої позовні вимоги мотивує тим, що є власником квартири за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до Довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку від 25.06.2018 р. у вищевказаній квартирі зареєстровані [PERSON], її чоловік [PERSON] та її сини [PERSON] та [PERSON] Однак [PERSON] з 21.11.2013 р. за вищевказаною адресою не проживає, а проживає за адресою: Buenos Aires esq. Itaipu 121, San Lorenzo, Central, 2160, Paraguay. Тому позивачка просить визнати [PERSON], [INFO], особою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №80 у буд.13 по вул.. Лерморнтова у м. Суми. Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Додатково позивачка повідомила, що її син [PERSON] виїхав за кордон на заробітки. На даний час [PERSON] має дозвіл на постійне проживання за кордоном, де і проживає, та займається там підприємницькою діяльністю. Крім того зазначила, що визнання відповідача таким, що втратив право користування житло необхідно для зняття його з реєстрації за адресою: [ADDRESS], з метою отримання житлової субсидії. Відповідач, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився. 23.10.2018 р. на адресу суду з адреси: Buenos Aires esq. Itaipu 121, San Lorenzo, Central, 2160, Paraguay, надійшов лист, від адресанта - [PERSON], в якому зазначено, що останній не заперечує проти позову, просить його задовольнити та просить розглянути справу без його участі в звязку з труднощами прибуття в Україну. Перевіривши матеріали справи та дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку, осіб від 25.06.2018 р. у вищевказаній квартирі зареєстровані [PERSON], її чоловік [PERSON] та її сини [PERSON] та [PERSON] Судом встановлено, що за поясненнями позивача та свідків - тітки відповідача [PERSON] та батька відповідача [PERSON] починаючи з 2014 року відповідач не проживає у вищевказаній квартирі, оскільки виїхав за кордон для працевлаштування де і працевлаштувався в одній з країн Латинської Америки. Свідок [PERSON], двоюрідна сестра позивачки та тітка відповідача, суду пояснила, що [PERSON] в 2014 р. виїхав за кордон на заробітки, на даний час за адресою: [ADDRESS], не проживає, бачила як позивачка спілкується з [PERSON] по скайпу. Свідок [PERSON], чоловік позивачки та батько відповідача, суду пояснив, що [PERSON] в 2014 р. виїхав за кордон на заробітки, отримав там дозвіл на постійне проживання та, на даний час, там і проживає та працює. В разі його повернення до м. Суми син зможе проживати в спірній квартирі без будь-яких обмежень. Позов ініційовано його дружиною для отримання субсидії на житлово-комунальні послуги. Відповідно до фотокопії документу з 24.02.2015 року відповідач є неодруженою особою, має громадянство України та має дозвіл на проживання в одній з країн Латинської Америки, за твердженням представника позивача в Парагваї (а.с.38-41). Правовідносини між сторонами витікають із здійснення права власності і регулюються Цивільним кодексом України. Згідно з ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Ст.391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд констатує, що правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до пункту 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобовязання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K., 21.02.90). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення в справі Gillow v. the U.K., 24 листопада 1986 року), так і на наймача (рішення в справі Larkos v. Cyprus, 18.02.99). Член сімї власника житла втрачає право на користування житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік. До поважних причин закон відносить строкову службу в армії, навчання, робота за кордоном, лікування, тривалі відрядження, тощо. Власник житла і член його сімї можуть домовитись про інші умови припинення права користування житлом. Суд вважає за необхідне зазначити, що згідно пункту 6 Постанови КМУ від 27 квітня 2018 р. № 329, житлова субсидія не призначається (у тому числі на наступний період), за умови перебування члена домогосподарства або когось із членів їхньої сімї за кордоном понад 60 днів протягом періоду, за який враховуються доходи та відсутності доходів, права на призначення субсидії сімя не має, в тому числі за рішенням комісії. Але, якщо за кордоном понад 60 днів перебуває пенсіонер, який отримує в Україні пенсію, або особа, яка отримує в Україні, наприклад, допомогу при народженні дитини, - родина, членом якої є зазначені особи, матиме право на субсидію. До 60-денного періоду перебування за кордоном не враховуються дні службового відрядження, лікування або навчання за кордоном, що підтверджується відповідними документами. Вирішуючи питання по суті позовних вимог суд враховує і правову позицію Верховного Суду, який розглядаючи справу про втрату права користування житловим приміщенням особи, яка з 2013 року не проживала у спірній квартирі прийшов до висновку, що тимчасова відсутність особи за місцем проживання у звязку з працевлаштуванням в іншому місті сама по собі не свідчить про постійну її відсутність, як підставу втрати права на житло (ВС/КЦС, справа № 644/10619/15-ц, 24.09.18). Оскільки судом достовірно встановлено, що відповідач виїхав за кордон з метою знайти відповідну роботу та за поясненнями позивача та пояснень свідків, яких суд вислухав за пропозицією відповідача знайшов вказану роботу та працює за кордоном та у будь-який момент в разі його повернення з заробітків може проживати в спірній квартирі, визнання його втратившим право користування житловим приміщенням необхідно для отримання позивачем житлової субсидії, житлова субсидія відповідно до приписів Постанови КМУ від 27 квітня 2018 р. № 329 не призначається в разі перебування члена домогосподарства або когось із членів їхньої сімї за кордоном понад 60 днів протягом періоду, за який враховуються доходи для призначення субсидії, позивач не навів належних та допустимих доказів, що відповідач перестав бути членом його сімї та способом захисту обрав посилання на ч.2 ст. 405 ЦК України відсутність відповідача-члена сімї в спірному житловому приміщенні понад строки встановленими в законі без поважних причин, суд вважає позовні вимоги такими, що задоволенню не підлягають. Також суд не вважає обґрунтованими доводи представника позивача адвоката [PERSON] стосовно того, що суд зобовязаний задовольнити позов в разі його визнання відповідачем, оскільки відповідно до приписів ч.4 ст.206 ЦПК України такі дії суд здійснює в разі наявності на те законних підстав. Суд вважає, що в даному конкретному випадку відсутні законні підстави для врахування можливого визнання відповідачем позовних вимог, оскільки сторони фактично не піддавали сумніву тих обставин, що відповідач є членом їх сімї та перебуває за кордоном в звязку з працевлаштуванням, що суд відносить до поважних причин його відсутності в спірному житловому приміщенні. Крім того, суд враховує і приписи пункту 6 Постанови КМУ від 27 квітня 2018 р. №329 стосовно неможливості призначити житлову субсидію в разі перебування члена сімї за кордоном понад 60 днів ( за виключенням окремих випадків). Оскільки відповідач є членом сімї власника квартири, перебуває за кордоном з метою роботи, що є поважною причиною відсутності за місцем реєстрації, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed