Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

Позивачка звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва із позовом у якому просить розірвати шлюб з відповідачем зареєстрований 22.04.1989 року відділом реєстрації актів громадянського стану Печерського РВК м. Києва. Позовні вимоги мотивує тим, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння та поваги між подружжям, розходження поглядів на сімейні відносини і життєві цінності, що продовжується досить тривалий час. Вони втратили можливість будувати свої відносини на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємоповаги. Позивачка також зазначає, що продовжувати такі шлюбі відносини вона не бажає. Спроби примирення між нею та відповідачем в минулому не принесли жодних результатів. Від шлюбу мають двох повнолітніх дітей: доньку [PERSON] - 23 роки, та сина [PERSON] - 25 років. Строк для примирення просить не надавати. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 16 березня 2017 року сторонам надавався строк для примирення. В судовому засіданні після відновлення провадження у справі позивачка підтримала позов та викладені у ньому обставини, додатково пояснила, що примирення з відповідачем не відбулось, наміру жити з [PERSON], як подружжя, вона не має, відповідачу ще десять років тому надавала можливість виправитися, однак ситуація на краще не змінюється, довіра до чоловіка з її боку втрачена, продовжувати спільно споживати однією сім'єю з відповідачем вона не бажає. Представник позивачки позов підтримав. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, пояснив, що передумов для розірвання шлюбу не було, підозри позивачки щодо нього є надуманими та такими, що не відповідають дійсності. Суд, вислухавши пояснення позивачки, її представника, відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Як убачається із матеріалів справи сторони уклали шлюб 22 квітня 1989 року, який зареєстрований Відділом запису актів громадянського стану Печерського районного виконавчого комітету м. Києва, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблений відповідний актовий запис № 319 (а.с. 7). Від шлюбу позивач та відповідач мають двох повнолітніх дітей. Згідно ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що рішення позивачки про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, сторони не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, взаєморозуміння між ними відсутнє, шлюб існує формально, намагання суду примирити сторони успіху не мали, строк, який надавався судом для примирення, позитивних результатів не дав, відношення в сім'ї не покращились, примирення не відбулося, стосунки між позивачкою та відповідачем продовжують бути неприязними, позивачка наполягає на розлученні та поновлювати шлюбні відносини наміру не має, оскільки вважає, що збереження шлюбу бути не може і категорично заперечує щодо цього, разом з тим суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків і можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України. За вищевикладених обставин суд вважає, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки, оскільки існування сім'ї сторін носить формальний характер протягом тривалого часу, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved