overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-21 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач є матір`ю [PERSON] , [INFO] , від виховання дитини самовідсторонився, ухиляється та не виконує батьківських обов`язків щодо матеріального утримання, виховання дитини, знаходиться на профілактичному обліку у лікаря-нарколога. Позивачка є бабусею малолітньої дитини та бажає встановити над нею опіку, тому просить суд позбавити батьківських прав відповідача, призначити її опікуном [PERSON] . Позивачка надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності на позові наполягала, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином. Відзиву від відповідача на позов до суду не надходило, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, а також висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав та подання про призначення позивачки опікуном. Суд ухвалює про заочний розгляд справи відповідно до вимог ст.ст.280,281 ЦПК України, про що не заперечувала позивачка. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідач згідно свідоцтва про народження є матір`ю [PERSON] , [INFO] Відповідно до ст.164 Сімейного Кодексу України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Згідно до ст.51 Конституції України, ст.ст.180,181 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Ухилення батьків від виконування своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, їх навчання, підготовці до самостійного життя, що знайшло повне відображення в поведінці відповідачки. В судовому засіданні встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, знаходиться на профілактичному обліку у лікаря-нарколога, що є підставою для задоволення позовних вимог про позбавлення його батьківських прав. Враховуючи вище наведене, а також наявність позитивних рекомендацій органу опіки та піклування, суд на підставі ч.3 ст.60 ЦК України а також ст.ст.243,244,247,249 СК України вважає доцільним призначити позивачку опікуном над малолітньою [PERSON] , [INFO] Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути судовий збір в сумі 768,4грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що постановою державного виконавця від 12.11.2012р. накладено арешт все майно, яке належить позивачці. У зв`язку з тим, що арешт перешкоджає у здійсненні права власності, позивачка просить суд зняти зазначений вище арешт. У судове засідання позивач подав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримав. Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не з`явилися, причини неявки не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином. Відзиву від представника відповідача на позов до суду не надходило, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Суд ухвалює про заочний розгляд справи відповідно до вимог ст.ст.280,281 ЦПК України, про що не заперечувала позивачка. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що постановою державного виконавця Першого Суворовського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області(являється правонаступником Першого Суворовського ВДВС ОМУЮ) від 12.11.2012р. по виконавчому провадженні №33486470 щодо примусового виконання вимоги УПФУ в Суворовському районі міста Одеси(правонаступник Суворовське об`єднане управління пенсійного фонду України у м. Одесі) №ф-1030-у від 13.04.2012р., накладено арешт на все майно, який належить [PERSON] Згідно листа Першого Суворовського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області, вказане виконавче провадження завершене в 2013р. Відповідно до ст..41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч.1,5 ст.60 вказаного Закону України, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. За таких обставин, враховуючи те, що виконавче провадження завершено, а арешт протиправно позбавляє позивачку гарантованого Конституцією України права володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, суд вважає за можливе зняти його. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторонам на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS]. На даний час у позивачки виникла необхідність розпорядитися своєю часткою в зазначеному майні. Оскільки відповідачі відмовляються добровільно визначати розмір часток у вказаній квартирі, позивачка просить суд своїм рішенням визначити рівний розмір часток, а саме по 1/3 частині за кожним з співвласників. Позивачка в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на позові наполягала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторонам на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло №284 від 05.12.1994р. Так згідно ст. 372 ЦК України частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Суду не надано доказів про домовленість між позивачкою та відповідачами про розмір їх часток у праві власності на спірну квартиру, тому суд виходить з того що їх частки є рівними. А тому позов про визначення часток у спільній сумісній власності на спірну квартиру підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-14 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторонам та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS]. 06.11.2016р. [PERSON] помер. Позивачка являється спадкоємцем першої черги, однак не може отримати свідоцтво про право на спадщину, оскільки не визначені розміри часток у вказаній квартирі. У звязку з викладеним, позивачка просить суд своїм рішенням визначити рівний розмір часток, а саме по 1/3 частині за кожним з співвласників. Позивачка в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на позові наполягала. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. Відзиву від відповідача на позов до суду не надходило, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Суд ухвалює про заочний розгляд справи відповідно до вимог ст.ст.280,281 ЦПК України, про що не заперечував представник позивача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторонам та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло №20321 від 31.08.1993р. Як вбачається з копії свідоцтва про смерть(актовий запис №9088 від 08.11.2016р., Спеціалізований ВДРАЦС по державній реєстрації смерті міста Краснодара управління РАЦС Краснодарського краю РФ), [PERSON] помер 06.11.2016р. Після смерті [PERSON] заведена спадкова справа №61586393, про що свідчить витяг з Спадкового реєстру. Визначення часток в праві спільної сумісної власності на зазначену вище квартиру позивачці необхідно для прийняття спадщини після смерті [PERSON] Так згідно ст.372 ЦК України частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Суду не надано доказів про домовленість між позивачкою, відповідачем та [PERSON] про розмір їх часток у праві власності на спірну квартиру, тому суд виходить з того що їх частки є рівними. А тому позов про визначення часток у спільній сумісній власності на спірну квартиру підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-06 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони з 2004р. по 24.11.2005р. перебували у зареєстрованому шлюбі. Шлюб між сторонами розірвано. В період шлюбу позивачка придбала квартиру [ADDRESS]. Вказану квартиру позивачка купила на свої особисті кошти. Оскільки майно куплене в шлюбі, позивачка просить суд визнати вказану квартиру особистою приватною власністю. Відповідач до суду не зявився, про дату, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд ухвалює про заочний розгляд справи відповідно до вимог ст.ст.224,225 ЦПК України, про що не заперечував позивач. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 2004р. по 24.11.2005р. перебували у зареєстрованому шлюбі. Шлюб між сторонами розірвано. В період шлюбу, а саме 27.04.2005р. позивачка придбала квартиру [ADDRESS] за кошти, які належали їй особисто. Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Згідно з ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти які належали їй, йому особисто. При таких обставинах, суд приходить до висновку про те, що позивачка обґрунтовано звернулася до суду з позовом про визнання за нею права особистої власності на спірну квартиру, та він підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-04 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що ухвалами Суворовського районного суду м. Одеси №2-466/02с від 19.12.2001р. та №2-227/04 від 08.09.2003р. накладено арешт на будинок [ADDRESS]. В подальшому, рішенням того ж суду від 24.10.2003р. визнано за [PERSON] право власності на вказаний будинок. У зв'язку з тим, що арешти перешкоджають у здійсненні права власності, остання просить суд зняти зазначені вище арешти. У судове засідання позивачка подала заяви про можливість розгляду справи за їх відсутності, заявлені вимоги підтримала і просила суд задовольнити позов. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином. Відзивів від відповідачів на позов до суду не надходило, заяв про розгляд справи за їх відсутності до суду не подавали. Суд ухвалює про заочний розгляд справи відповідно до вимог ст.ст.280,281 ЦПК України, про що не заперечував позивач. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що ухвалами Суворовського районного суду м. Одеси №2-466/02с від 19.12.2001р. та №2-227/04 від 08.09.2003р. накладено арешт на будинок [ADDRESS]. В подальшому, рішенням Суворовського районного суду м. Одеси №2-5812/2003 від 24.10.2003р. визнано за [PERSON] право власності на вказаний будинок Відповідно до ст..41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно п.9 Постанови №5 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає цивільну справу (частина третя статті 154 ЦПК). При цьому із заявою про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору (частина четверта статті 154 ЦПК). Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (стаття 60 Закону про виконавче провадження). За таких обставин, враховуючи те, що арешти протиправно позбавляють позивачку гарантованого Конституцією України права володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном, суд вважає за можливе зняти їх. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-31 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючи на те, що 04.12.2000 року вона уклала шлюб з відповідачем. Ще до укладення шлюбу у них народився син - [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачкою і знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає, хоча зобов'язаний її надавати та має таку можливість. Враховуючи наведене, позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Позивачка в судове засідання подала заяву, в якій просить розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання подав заяву, в якій просить розгляд справи проводити у його відсутності. Зазначив, що згідний сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі, який просить позивачка. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задоволити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка та відповідач є батьками [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст.180, ч.1 ст.182 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.3 ст.181, ч.2 ст.182, ч.1 ст.183 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. На підставі наведеного, враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що права дитини підлягають захисту шляхом стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина до його повноліття в розмірі, який просить позивачка. Відповідно до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 551 гривня 20 копійок.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, від шлюбу з відповідачем в них є син [PERSON] [INFO], який проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Шлюб з відповідачем розірвано 15.01.2017 року. Відповідач будь якої фінансової участі у вихованні сина не приймає, відмовляється добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, вважає, що стан його здоровя та матеріальне становище дозволяють йому надавати таку допомогу. Незважаючи на те, що відповідач ніде не працює, дохід не отримує, позивачка в позовній заяві просила стягнути з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку або у твердій грошовій сумі в розмірі 450 гривень, щомісячно до досягнення ним повноліття. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав, зазначив, що оскільки ніде не працює та немає постійного заробітку він погоджується сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 450 гривень щомісячно до досягнення ним повноліття, про що подав письмове клопотання. Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку сторін, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивачка та відповідач є батьками [PERSON] [INFO], який проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою №284 від 11.01.2017 року, виданою виконавчим комітетом Нетішинської міської ради. Відповідно до ст.180, ч.1 ст.182 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.3 ст.181, ч.1 ст.184 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Так, судом встановлено, що на утриманні позивачки знаходиться малолітній син, вона потребує матеріальної допомоги на його утримання, а відповідач добровільно не надає матеріальну допомогу на утримання сина. На підставі наведеного, враховуючи те, що обоє батьків зобов'язані утримувати своїх дітей до повноліття, обставини передбачені ст.182 СК України, а також визнання відповідачем позовних вимог в частині стягнення у твердій грошовій сумі в розмірі 450 грн., суд приходить до висновку, що права дитини підлягають захисту шляхом стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина до його повноліття в розмірі, який просить позивачка. Відповідно до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 640 гривень.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що 01.04.2008 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем у відділі реєстрації актів цивільного стану Нетішинського міського управління юстиції Хмельницької області, актовий запис № 53. Від шлюбу них є дочка [PERSON], [INFO]. Позивачка просить розірвати шлюб, оскільки сімейні стосунки між нею та відповідачем не склалися через відсутність взаєморозуміння і несумісність характерів, що призвело до розпаду їх сім'ї. З березня 2013 року вони фактично припинили шлюбні стосунки та проживають окремо, спільного господарства не ведуть, мають окремий бюджет, шлюб існує лише формально. Після фактичного розриву сімейних відносин сторони домовилися про те, що спільна дитина проживатиме разом з позивачкою. Крім того, з часу припинення шлюбних відносин примирення між ними не відбулося, а тому подальше спільне проживання з відповідачем, примирення та збереження шлюбу неможливе, суперечить її інтересам та інтересам малолітньої дочки. На підставі наведеного, позивачка просила позов задоволити та покласти судові витрати на відповідача. Позивачка в судове засідання надала заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує, наполягає на розірванні шлюбу. Також просила розгляд справи проводити у її відсутності. Відповідач в судове засідання подав заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги визнав та погодився на розірвання шлюбу. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, оскільки встановлено факт відсутності між подружжям взаємоповаги та взаєморозуміння, тому їхній шлюб є формальністю, яку зберігати не доцільно. Суд вважає, що сім'я сторін розпалася остаточно, відновити її вже неможливо і тому шлюб необхідно розірвати. Відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача також слід стягнути на користь позивачки судовий збір в розмірі 487 гривень 20 копійок.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що 02.06.2012 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Нетішинського міського управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис № 72. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Позивачка просить розірвати шлюб посилаючись на те, що подружнє життя з відповідачем не склалося, останній не виявляє належної уваги їй, як дружині, не цікавиться інтересами сімї, у них різні погляди на життя, через що між ними постійно виникають сварки та суперечки. З травня 2016 року їх сімя фактично розпалася, вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Позивачка переконана, що подальше збереження шлюбу є неможливим. Позивачка в судове засідання не з'явилася, подала заяву в якій просить розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явився, надіслав до суду заяву в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги визнав та просив їх задоволити. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, оскільки встановлено факт припинення між ними сімейних стосунків, відсутність взаємоповаги та взаєморозуміння, тому їхній шлюб є формальністю, яку зберігати не доцільно. Суд вважає, що сім'я сторін розпалася остаточно, відновити її вже неможливо і тому шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином з відповідача на користь позивачки слід стягнути судовий збір в розмірі 640 гривень.

Outcome: approved