Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-31 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та стягнення збитків заподіяних внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельною ділянкою у 2015 році. В обґрунтування позову вказувала, що вона є власником земельної ділянки, розміром 3,1986 га, що знаходиться в адмінмежах Мехедівської сільської ради Драбівського району Черкаської області. Дана земельна ділянка отримана нею у спадщину від чоловіка [PERSON] До 2013 року дана земельна ділянка перебувала в оренді відповідача. В 2013 році договір оренди закінчився. В 2015 році відповідач без будь-яких правових підстав використовував її земельну ділянку, і їй, як власнику, її не повернув. Також здійснює перешкоди у виділенні меж земельної ділянки в натурі та її поверненні. В судовому засіданні позивач, представник позивача позов підтримали, представником позивача уточнені позовні вимоги в частині стягнення неодержаних доходів з врахуванням висновків комісії райдержадміністрації. Представник відповідача позов не визнав, пояснив, що позивачка не надала відповідачу документів, які б підтверджували її право власності на земельну ділянку, тому підстав для повернення її позивачу не було, товариство змушено було обробляти спірну земельну ділянку, вина відповідача у нанесенні збитків відсутня. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, свідка, суд дійшов до наступного. Позивач є власником земельної ділянки розміром 3,1986 га, що розташована в за адмінмежами Мехедівської сільської ради Драбівського району Черкаської області. Право власності позивача підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.04.2015 року. Дана земельна ділянка їй перейшла у спадок після смерті її чоловіка [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 11.04.2015 року. З копії договору про оренду землі від 01.09.2004 та додаткової угоди до нього від 01.08.2008 року, укладених між [PERSON] та СТОВ «Ранок», вбачається, що вищевказана земельна ділянка перебувала в оренді СТОВ «Ранок» до 31.12.2013 року. Дані земельні угоди зареєстровані в Драбівському райвідділі Черкаської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України». Відповідач є правонаступником СТОВ «Ранок», що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 23.10.2014 року. З листування між сторонами вбачається, що [PERSON] листом від 20.04.2015 року повідомила відповідача про те, що вона є власником земельної ділянки, яка має в Державному реєстрі речових прав номер 617838571206, та просить забезпечити присутність представника СТОВ «Пальміра» при відновленні меж земельної ділянки. Листом від 28.04.2015 року відповідач повідомив, про те, що між [PERSON] та ними існує діючий договір оренди землі, який закінчується 31.12.2025 року. Право оренди до неї перейшло згідно умов п.40 договору, товариство використовує земельну ділянку на законних підставах, а тому умов для дострокового розірвання договору та винесення паю в натурі для особистого користування не має. У звязку з цим забезпечити присутність представника при виділенні землі не можуть. Листом запропоновано підняти розмір орендної плати на 1,5 % з урахуванням індексу інфляції при продовженні терміну дії договору оренди землі. Також відповідач в вказаному листі просить надати документи, які підтверджують право на спадщину для подальших взаємовідносин. Одночасно відповідачем направлено листа землевпоряднику [PERSON] з проханням не проводити виноски в натурі меж земельної ділянки, яка належить [PERSON] до зясування обставин щодо оренди землі. В судовому засіданні представник відповідача визнав факт, що укладена додаткова угода 21.10.2013 року між [PERSON] та СТОВ «Пальміра», якою було передбачено продовження строку оренди спірної земельної ділянки до 31.12.2025, недійсна, оскільки дана угода не була зареєстрована в установленому порядку. Аналіз вищевикладених обставин свідчить, що в 2015 році, земельна ділянка, яка належала [PERSON] перебувала у користуванні відповідача без належних правових підстав. В судовому засіданні представник відповідача визнав даний факт, та вказав, що обробляти дану земельну ділянку товариство було вимушено. При цьому, з переписки між сторонами вбачається, що відповідач визнавав факт належності [PERSON] земельної ділянки, яка перебувала у їх користуванні, але помилково вважав, що вона знаходилась в користуванні на правових підставах, зокрема договорі оренди землі. Посилання представника відповідача на те, що лист відповідь їх товариства був складений помилково судом не приймається, оскільки доказів цього останній не надав. Крім того, суд вважає, що відповідач, знаючи, що в його користуванні без правових підстав знаходиться земельна ділянка, і за наявності звернення власника цієї землі з посиланням на номер обєкта нерухомості з державного реєстру речових прав, мав обєктивну можливість перевірити належність права власності [PERSON] на цю землю. Зокрема, можливість доступу до даного реєстру передбачена Порядком ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 № 1141. Проте, жодних дій з припинення користування чужої земельної ділянки та повернення її власнику не вчинив та позбавив можливості реалізувати право власності власником земельної ділянки (позивачем) чим, на думку суду, завдав останній збитків у виді неотриманого доходу. Згідно ст.157 Земельного кодексу України відшкодування збитків власникам землі здійснюється в тому числі і юридичними особами, які використовують земельні ділянки. Розмір завданих збитків визначається відповідно до Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 284 від 19.04.1993 року. Відповідно до даного порядку комісією, створеною розпорядженням Драбівської районної державної адміністрації від 15.03.2016 року № 50, визначено розмір збитків, у вигляді неодержаних доходів у звязку з тимчасовим невикористанням земельної ділянки, що належить [PERSON], які склали 86200 грн. 86 коп. Враховуючи викладене суд вважає, що позов в частині стягнення збитків обґрунтований і підлягає задоволенню. Щодо вимоги позивача по усуненню перешкоди в користуванні земельною ділянкою суд зазначає наступне. Процедура щодо відновлення меж земельної ділянки регулюються Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 № 376, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за № 391/17686 (далі Інструкція №376). Відповідно до п.3.12 Інструкції № 376 закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез'явлення якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання. Відтак, позивач мала право здійснити встановлення межових знаків на своїх земельних ділянках незалежно від волі користувача чи власників суміжних земельних ділянок, лише попередньо повідомивши їх про проведення таких робіт. Таким чином, суд вважає, що відповідач не порушив прав позивача на проведення вищевказаних робіт. Крім того, суд вважає, що позивач невірно обрав спосіб захисту порушеного права щодо повернення своєї земельної ділянки з чужого незаконного володіння, а саме, дане право не може бути відновлено шляхом зобовязання останнього підписання акту прийому передачі земельної ділянки. Дане право може бути відновлено, зокрема, шляхом предявлення віндикаційного позову. Суд вважає позов в цій частині необґрунтованим, тому в його задоволенні потрібно відмовити. Судові витрати підлягають стягненню з сторін, з урахуванням встановленої судом суми завданих збитків, пропорційно до задоволених вимог. На підставі вищевикладеного, ст.16, 22, 321 Цивільного кодексу України, ст.ст.152, 156, 157 Земельного кодексу України,

Outcome: partial