Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом до відповідачів, посилаючись на вона є власником кв. [ADDRESS]. У вказаному житловому приміщенні зареєстровані відповідачі, які є дітьми позивачки. Однак відповідачі не мешкають у спірному житловому приміщенні з вересня 2014 року, перешкоджаючи тим самим власнику в користуванні належною позивачці власністю. Додавала, що залишаючись зареєстрованими по [ADDRESS], відповідачі не беруть участі в утримані вказаної квартири, яким при цьому не чинились перешкоди позивачкою у користуванні цим житлом. На підставі наведеного внаслідок відсутності відповідачів понад 1 рік за місцем їх реєстрації, просила суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування кв. [ADDRESS]. У судове засідання позивачка, [PERSON], не з'явилась, надавши суду заяву з проханням вирішити спір у її відсутність, при цьому не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі у судове засідання не з'явились за невідомих суду причин повторно, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, не надавши суду заяв про можливість проведення розгляду справи у їх відсутність. На підставі того, що позивач не заперечував проти ухвалені заочного рішення, враховуючи положення ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи. Допитавши свідків та вивчивши письмові докази, суд вважає, що поданий позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного вмотивування. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] є власником кв. [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 3 лютого 2007 року, посвідченого нотаріально, реєстр № 205, та зареєстрованого в Маріупольському БТІ 8 лютого 2007 року. Суд також встановив, що відповідачі, [PERSON] та [PERSON], зареєстровані в кв. [ADDRESS], що підтверджується відомостями Орджонікідзевського РВ Маріупольського МУ ГУ ДМС України в Донецькій області. За змістом ст. ст. 316, 317, 319 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК) право власності є правом особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд. Згідно із ст. 405 ЦК члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. При цьому житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Стаття 3 СК України визначає, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом. В контексті ст. 405 ЦК вимога спільного проживання є додатковою і має обов'язковий характер. Тому можна виділити такі умови, за наявності яких особа матиме право на користування житлом поряд з власником: користувач повинен, по-перше, бути членом сім'ї власника житла, а по-друге, повинен проживати разом із ним. За ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з актом від 9 березня 2016 року, складеним представниками ККП «КК «Східна», вбачається, що відповідачі, [PERSON] та [PERSON], за свідченнями сусідів по будинку, починаючи з вересня 2014 року по [ADDRESS] не мешкають, будучи зареєстрованими за вказаною адресою. Свідки, [PERSON] та [PERSON], які є сусідами позивачки, в судовому засіданні вказували, що у кв. [ADDRESS] у теперішний час мешкає лише [PERSON], родину якої вони знають. При цьому стверджували, що деякий час тому назад у кв. 21 даного будинку мешкали діти позивачки, [PERSON] та [PERSON], які вже близька 10 років там не мешкають, бо закінчили навчання, завели свої родини та виїхали з кв. [ADDRESS]. Зазначали, що вони не бачили, щоб діти [PERSON] навідувались до неї додому. Натомість, де син позивачки, [PERSON], та її донька, [PERSON], у теперішній час вони також не знають. Таким чином суд встановив, що відповідачі, які приходяться дітьми позивачці, не мешкають в спірному житловому приміщенні, залишаючись зареєстрованим в кв. [ADDRESS], тим самим чинять перешкоди [PERSON] у користуванні належним їй майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У судовому засіданні натомість було підтверджено, що відповідачі не мешкають разом із позивачкою у спірному житловому приміщенні понад рік, що свідчить про те, що [PERSON] та [PERSON] втратили право користування кв. [ADDRESS]. На підставі наведеного суд вважає необхідним захистити право власності позивачки шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування кв. [ADDRESS].

Outcome: approved