Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача аліменти на неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) за минулий час, та не більше ніж за три роки, за період з 17 січня 2015 року по 17 січня 2018 року, та в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з часу подачі позову і до досягнення дитиною повноліття,\~ посилаючись на те, що вони з відповідачем, від шлюбу, укладеного 30 жовтня 2010 року, мають дитину, [PERSON], [INFO]. Шлюб з відповідачем рішенням Веселівського районного суду Запорізької області № 313\\1986\\14-ц від 22 грудня 2014 року розірвано. В жовтні 2017 року вона з дитиною переїхала на постійне проживання до [INFO], де придбала собі житло. Донька проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Вона прикладає всі можливості та зусилля щодо гармонійного розвитку їх дитини. Відповідач також зобовязаний брати у частіть в утриманні та вихованні дитини, однак не виділяє грошових коштів на утримання дитини, хоч має таку можливість. Угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто. Відповідач працює не офіційно, займається фермерським господарством, має стабільний дохід, інших утриманців не має, у шлюбі не перебуває, інших дітей крім їх доньки у нього немає. Вважає, що матеріальної допомоги з боку відповідача у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) буде достатньо для забезпечення їх дитини. Вона вживала заходів щодо отримання аліментів, тричі зверталася до суду з позовом про стягнення аліментів, які залишала без розгляду, оскільки відповідач обіцяв що буде платити аліменти у добровільному порядку та просив її відмовитися від позову, однак регулярних коштів на утримання дитини вона не отримувала. Вона неодноразово просила відповідача сплачувати аліменти у добровільному порядку, двічі направляла йому листи, а саме вимогу від 02.02.2016 та лист попередження від 03.11.2017, однак до позитивного результату не привело. Вона вживала заходів щодо отримання від відповідача аліментів, однак останній ухилявся від їх сплати, а тому є підстави для стягнення аліментів за минулий час. Відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (ухвали про відкриття провадження та копії позовної заяви з додатками). До суду відповідач надав відзив на позовну заяву в якому позовні вимоги визнав частково, не заперечує проти стягнення з нього на користь позивачки аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, вимоги щодо стягнення аліментів за минулий час не визнає, посилаючись на те, що позивачкою не доведено факт ухилення його від їх сплати належними та допустимими доказами, не надано доказів того, що позивачка зверталася до нього з вимогою про стягнення аліментів за вказаний період часу, а долучені листи адресовані не на адресу його реєстрації та дійсного місця проживання, та відсутні підтвердження їх направлення та отримання ним. Ухвали Веселівського районного суду Запорізької області про залишення позову без розгляду, на які посилається позивачка, не є доказами, що свідчать про прийняття заходів щодо одержання аліментів, оскільки вони були винесені судом на підставі заяв позивачки, що навпаки свідчить про її добровільну відмову від примусового стягнення з нього аліментів на утримання їх доньки. Крім того, під час розгляду судом вказаних справ, він в обов'язковому порядку з'являвся у визначений час до суду та не заперечував щодо заявлених вимог, але позивачка з метою створення тяганини за власною ініціативою, без будь-якої домовленості з ним відмовлялася декілька разів від позову. З моменту припинення ведення спільного господарства із позивачкою, ним щомісяця надавалася матеріальна допомога на утримання дитини (гроші передавалися готівкою або позивачці, або за її відсутності її матері), про що він кожного разу повідомляв суд. У зв'язку виїздом позивачки на постійне місто проживання до [INFO] за останні три місяці 2018 року грошові кошти були перераховані на рахунок позивачки на картку за домовленістю з позивачкою, що підтверджується квитанціями. Вважає, що позивачка не довела факт прийняття належних заходів щодо одержання аліментів, а також його ухилення від їх сплати, тому вимоги щодо стягнення аліментів за минулий час, а саме за період з 17.01.2015 по 17.01.2018 є необґрунтованими. Позивачкою до суду надано відповідь на відзив на позовну заяву, в якому вона просить суд позов задовольнити в повному обсязі, а також стягнути з відповідача судові витрати (витрати на правничу допомогу) в розмірі 1500 грн., при цьому зазначила, що доводи відповідача щодо його регулярного утримання дитини з моменту припинення їх сімейних відносин не відповідають дійсності. Ніяких грошових коштів від відповідача вона не отримувала. Після минулих судових засідань по справам про стягнення аліментів, які розглядалися Веселівським районним судом, відповідач декілька разів надсилав їй по 1 000 гривень, потім знову припиняв платити аліменти. Вважає, що таку поведінку відповідача слід розцінювати як ухилення від утримання дитини. Відповідач не виконує свої батьківські обовязки щодо дитини. Вважає, що належними доказами того що вона вживала заходів щодо отримання аліментів є листи, які направлялися відповідачу та копії ухвал Веселівського районного суду про залишення позову без розгляду. Відповідач посилається на те що він не отримував її листи з вимогою, однак це не відповідає дійсності, оскільки листи направлялись на адресу, яка зазначена у позовах, як адреса відповідача, та він зявлявся у судові засідання. До того ж, доказом того що вона вірно зазначила адресу відповідача у позові наявність його відзиву на позовну заяву. Вважає, що вона належним чином довела факт вчинення нею заходів щодо одержання аліментів з відповідача, а також підтвердила факт його ухилення від їх сплати, а предявленні нею позови про стягнення аліментів вона залишала без розгляду внаслідок обіцянок відповідача сплачувати їх добровільно. Від відповідача до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив в яких він просить суд позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з нього на користь позивачки аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, в іншій частині позову просить відмовити. Судові витрати, а саме судовий збір щодо першої вимоги просить віднести на рахунок держави, щодо другої вимоги покласти на нього. Доказами надсилання йому листа із вимогою про сплату аліментів може бути лише розрахунковий документ (касовий чек, розрахункова квитанція), виданий відправникові поштового відправлення відповідно до Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою КМУ від 17.08.2002 № 1155, а у випадку сумніву щодо вмісту вкладення у поштове відправлення, належним доказом буде вважатися надсилання певного документу адресату за формою 107 з описом вкладення. Отже, для доведення належним та допустимим доказом факту надсилання йому листів із вимогою про сплату аліментів від 02.02.2016 та 03.11.2017, позивачка має надати суду оригінали або належно засвідчені копії касових чеків, розрахункових квитанцій або форму 107 «Опис вкладення», однак вказані документи позивачкою не долучені, тому факт надсилання йому листів і відповідно вжиття заходів щодо одержання аліментів є не доведеними, в зв'язку із цим в даній частині позову має бути відмовлено. Вимогу про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 1500,00 грн., не , скільки з долучених позивачем до відповіді на відзив документів вбачається, що вони не містять детального опису робіт - відсутнє зазначення часу витраченого на виконання робіт або надання послуг, не вказано вартості однієї години. Кількість наданих адвокатом послуг вказаних в попередньому розрахунку суми судових витрат від 27.03.2018 року не збігається із кількістю послуг зазначених в акті виконаних послуг від 27.03.2017. Крім того, в акті виконаних послуг вказані послуги, які не були надані в даній справі та не входили до предмету договору від 17.01.2017. Складання клопотання про розгляд справи у загальному провадженні - відсутнє у п. 1.1. Договору, не входили до предмету договору від 23.03.2018 складання відповіді на відзив, консультування зі спірного питання. Долучена копія договору про надання правової допомоги від 17.01.2018 № б/н не містить повного тексу договору, а саме відсутні п. 2, п. З, п. 4, що ставить під великий сумнів дійсність даного Договору. Сума гонорару за Договором від 23.03.2018 № б/н зазначена безпідставно, оскільки до цього часу сторонами взагалі не визначена. Згідно п. 4 Договору від 23.03.2018 року № б/н про надання правничої допомоги та про представництво інтересів сума гонорару за послуги Виконавця, які виникають з правовідносин за даною угодою, обумовлюється сторонами додатково. Отже, з аналізу вищенаведеного положення Договору визначення гонорару Виконавця проводиться шляхом укладенням Додаткової угоди, але між сторонами вона не укладена і тому сума гонорару сторонами не визначена. Долучені позивачкою копії квитанцій не відповідають вимогам ст. 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», ст. 8 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», Положенню про форму та зміст розрахункових документів, Порядку подання звітності, пов'язаної із використанням книг обліку розрахункових операцій (розрахункових книжок), оскільки в них відсутні обов'язкові реквізити, а саме дата проведення операції, серія та номер квитанції, податковий номер отримувача та інші, у зв'язку чим надані позивачем документи не є належними та допустимими доказами понесення витрат на правничу допомогу в сумі 1500,00 грн. Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду від 26.02.2018 було прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, та постановлено про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Від позивачки надійшло клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 квітня 2018 року\~у задоволенні клопотання позивачки [PERSON] про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін за правилами загального позовного провадження було відмовлено у зв'язку з тим, що предмет позову про стягнення аліментів, з урахуванням доходів відповідача, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також характер спірних правовідносин та предмет доказування є такими, що не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін. Суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлені та з матеріалів справи вбачаються наступні обставини. Сторони перебували у шлюбі зареєстрованому 30 жовтня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Веселівського районного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 77, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серії Ш-ЖС № 087869 (а.с. 6). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується копію свідоцтва про народження. /а.с. 7 / Шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується копію заочного рішення Веселівського районного суду Запорізької області від 22 грудня 2014 року № 313/1986/14-ц. /а.с. 9/ Згідно довідки про склад сімї від 03 листопада 2017 року [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] разом з дочкою [PERSON], [INFO] / а.с.8/. Таким чином, судом встановлено та не оспорюється сторонами, що малолітня дитина [PERSON], [INFO], проживає разом з матірю та знаходиться на її утриманні. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей судами\~\~першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 27 Конвенції про права дитини встановлює право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Як вбачається з вимог ст. 184 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Суд вважає можливим стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 17.01.2018, тобто з дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Визнання відповідачем позову в цій частині не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд також вважає за можливе допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць, на підставі ст. 430 ЦПК України. Позовні вимоги в частині стягнення аліментів на неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) за минулий час, та не більше ніж за три роки, за період з 17 січня 2015 року по 17 січня 2018 року не підлягають задоволенню виходячи з наступного: Так відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. При цьому, ухилення може виражатися у тому, що зобов'язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи та інші подібні дії. Отже, обов'язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та неможливість їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. Відповідно до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 1 листопада 1996 року Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя, Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст.129 Конституції) зобов'язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. \~\~\~\~ Суд виходить з вимог ст.ст. 12,81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, відповідно до ч. 1 ст.89 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачкою не надано належних і допустимих доказів того, що відповідач приховує дійсний розмір своїх доходів і нею вживались відповідні заходи щодо одержання аліментів з відповідача, а останній ухилявся від їх сплати. Посилання позивачки на те, що вона вживала заходів щодо отримання аліментів, а саме на факт її звернення тричі в минулому до суд з позовом про стягнення аліментів, а потім залишення цих позовів без розгляду, та направляла відповідачеві вимогу від 02.02.2016 року та лист попередження від 03.11.2017 року, суд вважає безпідставними, виходячи з наступного. Позивачка дійсно тричі зверталася до Веселівського районного суду Запорізької області з позовами до відповідача про стягнення аліментів, та ухвалами суду від 26.12.2014, 24.02.2017 та 08.09.2017 позовні заяві були залишені без розгляду на підставі її ж заяв (а.с. 12,13,14), що не є доказом того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати, а як навпаки свідчить про те, що питання щодо утримання дитини було врегульовано сторонами в позасудовому порядку. Так в ухвалі Веселівського районного суду Запорізької області від 08.09.2017 року у справі №313/362/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів чітко зазначено, що позов залишено без розгляду на підставі заяви позивачки від 06.09.2017 року в якій вона просить прийняти заяву про залишення позову без розгляду в звязку з тим, що питання врегульовано в позасудовому порядку. (а.с. 14) Не є доказами ухилення відповідача від сплати аліментів й листи, а саме вимога від 02.02.2016 (а.с. 10) та лист попередження від 03.11.2017 (а.с.11), які нібито позивачка надсилала відповідачеві, оскільки доказів їх належного відправлення та отримання [PERSON] не надано. Крім того зазначена поштова кореспонденція адресована відповідачеві за адресою: Запорізька область, смт Веселе, вул. Чапаєва,129, а відповідач з 2015 року має зареєстроване місце проживання за адресою: [INFO] (а.с. 23,24). Надана позивачкою копія квитанції про відправлення поштової кореспонденції не містить відомостей про те, яка саме кореспонденція направлялася на імя [PERSON] (опис відправлення) та за якою адресою. Інших доказів ухилення відповідача від сплати аліментів позивачкою суду не надано, а відповідач факт ухилення від сплати аліментів заперечує. В обґрунтування заперечень відповідач посилається на те, що надавав матеріальну допомогу на утримання дитини у добровільному порядку. На підтвердження цих обставин відповідач надав квитанції на переказ готівкових коштів на імя [PERSON] через ПАТ КБ «Приватбанк» на суму 1500 грн. та 1000 грн. У відповіді на відзив позивачка також підтверджує факт перерахунку відповідачем на її імя грошових коротив декілька разів. Отже, перерахунок грошових коштів на імя позивачки спростовує доводи останньої щодо ухилення відповідача від сплати аліментів. Враховуючи те, що будь-яких достатніх доказів на підтвердження того, що позивачка вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати у період з 17 січня 2015 року по 17 січня 2018 року суду не надано, підстави для стягнення аліментів з 17 січня 2015 року відсутні, а тому у задоволенні вимоги про стягнення аліментів за минулий час слід відмовити. Крім того, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір. Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011, до позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору буде становити 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Законом України «Про державний бюджет України на 2018 рік» (на час предявлення позову) прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 1762 грн. 00 коп. Оскільки, позивачка при звернені до суду, звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 704 гривень 80 копійок. Згідно ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До судових витрат, як зазначено ч. 3 ст. 133 ЦПК України належать і витрати на професійну правничу допомогу; повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; повязані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обовязок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з ч. 8 ст. 141. ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивачкою\~ на підтвердження витрат на правничу допомогу надані наступні докази: -Договір про надання правової допомоги укладений 07.01.2018 з адвокатом [PERSON] предметом якого є надання правової допомоги та складання позовної заяви про стягнення аліментів, за умовами якого позивачка зобовязалася сплатити адвокату гонорар в розмірі 500 грн.; -Договір про надання правничої допомоги укладений 23.03.2018 з адвокатом [PERSON] предметом якого виконавець зобов'язався представляти інтереси замовника в судах всіх інстанцій та виступати у якості представника позивача по цивільній справі про стягненні аліментів у тому числі за минулий час (три роки). -Акт про виконані послуги від 27.03.2018; -Попередній орієнтовний розрахунок суми судових витрат від 27.03.2018, яка становить 500 грн. за складання позовної заяви про стягнення аліментів та 1000 грн. за представництво інтересів в суді. -Квитанцію про оплату юридичних послуг 17.01.2018 на суму 500 грн. за складання позовної заяви про стягнення аліментів. -Квитанцію про оплату юридичних послуг від 23.03.2018 за оплату за договором про надання правничої допомоги та представництва в суді і на суму 1000 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 141. ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи повязані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Дослідивши зазначені докази, вирішуючи питання про розподіл судових витрат та враховуючи чи повязані ці витрати з розглядом справи суд вважає, що позивачкою понесені лише витрати в розмірі 500 грн. на складання позовної заяви, оскільки справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами та представництва в суді не здійснювалося. При цьому слід зазначити, що надання іншої правничої допомоги адвокатом позивачці (написання відклику на відзив та інших заяв) стосувалося саме позовної вимоги про стягнення аліментів за минулий час в якій суд відмовляє в задоволенні, оскільки позовну вимогу про стягнення аліментів з 17.01.2018 позивач визнав повність, про що зазначив у своєму відзиві на позовну заяву. Так, дана позовна заява має дві позовні вимоги про стягнення аліментів, одна з яких підлягає задоволенню, а інша відмові у задоволенні, а тому суд вважає, що витрати в розмірі 500 грн. понесені позивачкою на складання позовної заяви слід покласти на обидві сторони в рівних частках стягнувши з відповідача на користь позивачки ? частку витрат на правничу допомогу за складання позовної заяви в розмірі 250 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial