Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO]. В обґрунтування зазначила, що після смерті матері залишилося спадкове майно у вигляді квартири [ADDRESS], яка, в свою чергу, належала батькам померлої [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло за [NUMBER] від 17.05.1993 року, виданого Маріупольським державним виробничим підприємством по ремонту та експлуатації житлового фонду «Житловик». В органах технічної інвентаризації право власності на вищевказану квартиру зареєстроване не було. [INFO] померла [PERSON], належну їй 1/2 частку квартири успадкував її чоловік [PERSON], який проживав разом з померлою на час відкриття спадщини, проте до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину не звертався. [INFO] помер [PERSON] Після його смерті [PERSON] звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька у вигляді квартири [ADDRESS], проте отримати свідоцтво про право на спадщину не встигла. Коли позивачка звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON], їй було відмовлено, оскільки наданий нею документ (свідоцтво про право власності на житло [NUMBER] від 17.05.1993, видане Маріупольським державним виробничим підприємством по ремонту та експлуатації житлового фонду «Житловик»), який підтверджує право власності спадкодавиці на квартиру, не відповідає вимогам законодавства. Окрім неї спадкоємцями першої черги після смерті матері є її сестра, відповідачка у справі, [PERSON], та батько [PERSON], який відмовився від прийняття спадщини шляхом подачі відповідної заяви до нотаріальної контори. У зв'язку з зазначеним просить визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] Представник позивачки [PERSON] у судове засідання надала заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю. Відповідачка у судове засідання надала заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, позов визнала повністю, не заперечувала проти визнання права власності на спірну квартиру за позивачкою [PERSON] Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правові відносини. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] від 17.05.1993 року, виданого Маріупольським державним виробничим підприємством по ремонту та експлуатації житлового фонду «Житловик», квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від [INFO] [PERSON] померла [INFO]. Згідно особового рахунку [NUMBER] та свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 25.08.1949 року [PERSON] мешкав разом з дружиною [PERSON], яка померла [INFO], за адресою: [ADDRESS] до смерті останньої, а отже прийняв спадщину після смерті дружини. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від [INFO] [PERSON] помер [INFO]. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27.08.1949 року та свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 30.11.1979 року [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON] Згідно копії спадкової справи № 390/2013 щодо майна померлого [INFO] [PERSON], відкритої Першою маріупольською державною нотаріальною конторою, спадкоємицею за законом першої черги, яка прийняла спадщину шляхом подачі заяви до нотаріальної контори за вх. №1004 від 21.08.2013 року є донька померлого [PERSON] Інші спадкоємці за законом після смерті [PERSON] відсутні. Згідно довідки Міського бюро технічної інвентаризації міського відділу комунального господарства № 4553 від 08.01.2014 року право власності на квартиру [ADDRESS] в БТІ не реєструвалося. Постановою державного нотаріуса Першої маріупольської державної нотаріальної контори Фоміної А.В. про відмову у вчинені нотаріальної дії №270/02-31 від 13.02.2014 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого [INFO] [PERSON], яке складається з квартири [ADDRESS], у зв'язку з подачею нею документів, які не відповідають вимогам законодавства і не можуть бути прийняті як правовстановлюючі документи, які підтверджують право власності спадкодавця на вказану вище квартиру. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від [INFO] [PERSON] померла [INFO]. Згідно свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 04.06.2011 року та серії [NUMBER] від 04.06.2011 року [PERSON] та [PERSON] є доньками померлої [PERSON] відповідно. Згідно копії спадкової справи № 16/2016 щодо майна померлої [INFO] [PERSON], відкритої Першою маріупольською державною нотаріальною конторою, спадкоємцями за законом першої черги, які прийняла спадщину шляхом подачі заяв до нотаріальної контори за вх. №28 від 19.01.2016 року та № 27 від 19.01.2016 року є, відповідно, доньки померлої [PERSON] [PERSON] та [PERSON] Чоловік померлої [PERSON] [PERSON] відмовився від прийняття спадщини на користь доньок [PERSON] та [PERSON] шляхом подання 19.01.2016 року відповідної заяви до нотаріальної контори за вх. № 29. Інші спадкоємці до нотаріальної контори не зверталися. Стаття 1261 ЦК України передбачає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Стаття 1298 ЦК України передбачає, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 р., свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Постановою державного нотаріуса Першої маріупольської державної нотаріальної контори Кулініч В.М. про відмову у вчинені нотаріальної дії №964/02-31 від 05.05.2016 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлої [INFO] [PERSON], яке складається з квартири [ADDRESS], у зв'язку з подачею нею документів, які не відповідають вимогам законодавства і не можуть бути прийняті як правовстановлюючі документи, які підтверджують право власності спадкодавця на вказану вище квартиру. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Так, свідоцтво про право власності на житло - квартиру [ADDRESS], було видано на підставі розпорядження (наказу) від № 3988 від 17.05.1993 року, про що було внесено відповідний запис до реєстраційної книги. Згідно до абз. 3 ч.2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч.3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Так, відповідно до ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакції, яка діяла на час виникнення прав на нерухоме майно) приватизація державного житлового фонду (далі приватизація) - це відчуження квартир (будинків) та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв та ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Відповідно до п.5 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир у власність громадян оформлялася свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструвалося в органах приватизації і не потребувало нотаріального посвідчення. Відповідно до п.п. 13, 14 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15.09.1992 року №56 (яке було чинним на момент виникнення права власності на квартиру) приватизація державного житлового фонду здійснювалася уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною виконавчою владою, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управління яких знаходився державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснювалася на підставі рішень відповідних органів приватизації. Вищезазначеним Положенням також визначався порядок державної реєстрації права власності на квартиру, зокрема п.28 Положення передбачалася обов'язкова реєстрація в органах технічної інвентаризації свідоцтва про право власності на квартиру. Таким чином, зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності не залежало від державної реєстрації до часу набрання законної сили ЦК України та Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Таким чином, право власності на приватизовану квартиру виникло у спадкодавців [PERSON] та [PERSON] з моменту видачі розпорядження про передачу квартири в спільну сумісну власність, тобто з 17.05.1993 року. З огляду на вказане суд вважає, що оскільки позивачка, як спадкоємиця прийняла спадщину після смерті матері [PERSON], яка в свою чергу прийняла спадщину після смерті батька [PERSON], але належним чином не оформила спадкові права, але не може отримати свідоцтва про право на спадщину на спірну квартиру, враховуючи той факт, що відповідачка позов визнала повністю, слід захистити права позивачки та в судовому порядку визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] як за єдиною спадкоємицею, яка прийняла спадщину.

Outcome: approved