Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-03 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом, у якому просить стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 15 881,06 грн. Свої вимоги мотивує тим, що шлюб між ш [PERSON] та відповідачем [PERSON] був розірваний 16,02.2018 року. Від вказаного шлюбу сторони мають доньку - [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом зі позивачкою та знаходиться на її утриманні. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 12.03.2019 року встановлені аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частки заробітку, щомісячно, починаючи з 30.10.2018 року і до досягнення дитиною трьох років. Внаслідок не виконання відповідачем вищезазначеного рішення суду за ним утворилася заборгованість по виплаті мені аліментів в сумі 15881 грн. 06 коп. Заборгованість по теперішній час відповідачем не сплачена. У зв`язку із чим, позивачка змушена була звернутись до суду із позовом, який просить задовольнити. Ухвалою Залізничного районного суду від 27.04.2020 року у вказаній справі відкрито спрощене провадження з викликом сторін, та роз`яснено сторонам їх процесуальні права та обов`язки. 29.05.2020 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, яким [PERSON] позовні вимоги заперечив, додатково зазначивши, що через ряд причин, про рішення суду щодо стягнення з нього аліментів він дізнавля лише у вересня 2019 року, зазначає що його вини у несплаті таких не має, крім того наголошує, що офіційно не працює має мінливий дохід, та дитину з дружиною на утриманні. За таких обставин просить суд у задоволенні позиву відмовити. 30.06.2020 року [PERSON] подала до суду відповідь на відзив, у якому зазначила, що обставини викладені відповідачем у відзиві не відповідають дійсності, розрахунок неустройки нею проведений відповідно до чинного законодавства, а від так просить позов задовольнити. 20.07.2020 року відповідач подав до суду заперечення на відповідь на відзив у якому заперечив суму заборгованості, та повторно просив звернути увагу суду на доволі складне матеріальне становище, у зв`язку із чим просить у задоволенні позову відмовити. Позивач в судове засідання не з`явилася, проте суд вважає за можливе проводити розгляд справи у її відсутності за наявних у матеріалах справи доказами. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, причину неявки не повідомив, однак подав до суду відзив та заперечення на відповідь на відзив, у яких висловив свою позицію та відношення до заявлених вимог. У зв`язку із чим, суд вважає за можливе проводити розгляд справи, оскільки матеріалів справи достатньо для прийняття рішення по суті. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Частиною 1 ст. 5 ЦПК України, передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Зі змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч.ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За вимогами ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Як встановлено судом сторони є батьками [PERSON] ., [INFO] , яка проживає та знаходиться на утриманні позивачки. Шлюб між [PERSON] та відповідачем [PERSON] був розірваний 16.02.2018 року, про що свідчить рішення Залізничного районного суду м. Львова від 16.02.2018 року (справа № 462/5988/17). Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 12.03.2019 року (справа № 462/6827/18) встановлені аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 1/4 частки заробітку, щомісячно, починаючи з 30.10.2018 року і до досягнення дитиною трьох років. Судом також встановлено, що відповідач ухиляється від виконання рішення суду та несплачує встановлених судом аліментів. Факт несплати аліментів також не заперечив відповідач згідно поданого відзиву. Внаслідок не виконання відповідачем вищезазначеного рішення суду за ним утворилася заборгованість по виплаті мені аліментів в сумі 15881 грн. 06 коп., що підтверджується довідкою - розрахунком ВП № 59328207 про розмір заборгованості по виплаті аліментів, наданою державним виконавцем. Заборгованість по теперішній час відповідачем не сплачена./а.с.5/ Згідно ч. 1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Відповідно до ч.1 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. При цьому, передбачена ст.196 СК України відповідальність у вигляді сплати неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів настає за наявності вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення суду у порядку встановленому сімейним кодексом. Державний виконавець обчислює розмір заборгованості зі сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам за період з 30.10.2018 року по 10.12.2019 року загальна сума неустойки (пені), яку відповідач зобов`язаний сплатити на користь [PERSON] складає 45694 грн. 50 коп. на суму заборгованості 15881 грн. 06 коп../а.с. 1-2/. Даний розрахунок заборгованості по аліментах був скерований відповідачу. Суд критично ставиться до тверджень відповідача про неналежний розрахунок заборгованості, оскільки жодного іншого ним суду не представлено, а саме лише заперечення розміру заборгованості не може слугувати достатнім доказом для зміни відмови у задоволенні такого. Крім того, суд також не приймає до уваги пояснення [PERSON] що останній не знав про розмір встановлених судом аліментів, а дізнався про такі лише у вересні 2019 року у виконавчому провадженні, оскільки рішення суду про стягнення аліментів № 462/6827/18 було надіслано відповідачу, крім того з самого рішення вбачається, що відповідач знав про наявність у Залізничному районному суді позову про стягнення з нього на користь [PERSON] аліментів, так як подав відзив на позовну заяву. Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Враховуючи, що стягнення неустойки (пені) спрямоване на підвищення захисту майнових прав дитини, позовні вимоги [PERSON] про стягнення на її користь пені за прострочення сплати аліментів є правомірними. Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Саме така правова позиція 25.04.2018 року висловлена у постанові Верховного Суду України у справі № 572/1762/15-ц. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму,виходячи з наступного розрахунку. Суд приймає поданий позивачкою розрахунок, так як такий жодним чином не спростований відповідачем, а саме лише непогодження з таким, без представлення суду належного, не може вважатись підставою для відмови у задоволенні позову. Враховуючи наведене, беручи до уваги те, що розмір пені не перевищує розмір заборгованості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 15 881, 06 грн. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved