Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, у звязку із навчанням, а також про стягнення додаткових витрат на оплату навчання. В обґрунтування зазначила, що за рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21.06.2012 року відповідач сплачував аліменти на утримання своїх неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 11.04.2012 року і до повноліття дітей. 26.03.2017 року сину - [PERSON] виповнилося 18 років, але після закінчення школи у 2016 році він вступив на денну комерційну форму навчання до Національного університету «Львівська політехніка». Після повноліття сина [PERSON] відповідач перестав надавати на його утримання будь-яку матеріальну допомогу, але він її потребує для здійснення навчання, у звязку із чим позивачка просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини, яка продовжує навчання у твердій грошовій сумі у розмірі 1601 грн. щомісяця, починаючи з дня звернення до суду та до закінчення дитиною навчання, але не більш ніж до виповнення йому 23-річного віку. Крім того [PERSON] просила стягнути з [PERSON] додаткові витрати у розмірі 5740 грн., які складаються з ? частини оплати за перший рік навчання дитини та ? частини оплати за проживання дитини у гуртожитку. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги в частині стягнення з відповідача додаткових витрат на оплату навчання підтримала у повному обсязі. Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання уточнила та просила стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/6 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для особи відповідного віку. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечував. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії І-ЖС №092937 від 16.04.1999 року батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON]. 29.04.2015 року [PERSON], 26.03.1999 року змінив імя про що складено актовий запис № 29 та видано свідоцтво про зміну імені серії І-ЖС №006287. Прізвище, власне імя, по-батькові після державної реєстрації зміни імені - [PERSON]. З наданих до суду документів, зокрема з договору № 3656-10 від 04.08.2016 року та довідки Національного університету «Львівська політехніка» № 43 від 07.04.2017 року вбачається, що [PERSON] є студентом 1-го курсу денної форми навчання з терміном навчання 01.09.20916 року по 30.06.2020 року. Згідно квитанцій про сплату вбачається, що [PERSON] та [PERSON] було проведено оплату за навчання в Національному університеті «Львівська політехніка» у розмірі 7800 гривень та за проживання в гуртожитку у розмірі 3680 гривень. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дітей регулюються главою 16 Сімейного кодексу, яка зокрема передбачає обовязок батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. ст. 199, 200, 201 Сімейного кодексу України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Згідно з ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Частиною 1 ст. 200 СК України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Статтею 180 СК України встановлено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Таким чином, у звязку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази і вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами і не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. На підставі ст.ст. 80, 141, 182, 191, 199, 200 СК України,

Outcome: approved