Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом та посилалася на те, що вона є власником квартири [ADDRESS]. Стверджує, що крім неї, за даною адресою зареєстрований [PERSON] , який не проживає в даній квартирі без поважних причин та не користується своїм правом на проживання в ній. На підставі наведеного, посилаючись на норми матеріального права, просила визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка та її представник заявлені позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду у засобах масової інформації. Про причини своєї неявки суд не повідомив. Свідки [PERSON],[PERSON], у судовому засіданні підтвердили факт відсутності відповідача та факт реєстрації за згаданою адресою. Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки позивача та її представник не заперечувала проти розгляду даної цивільної справи за відсутності відповідача та винесення заочного рішення, суд вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення. Суд, заслухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Так, судом встановлено, що відповідно идо свідоцтва про право власності від 14.04.2004 року позивачка являється власником квартири [ADDRESS] (а/с 5-6). Згідно акту ОСББ 2-ий [ADDRESS] , у згаданій квартирі зареєстрований але починаючи з 2011 року не проживає відповідач . (а.с.8). Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідача слід визнати таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] у зв'язку з його відсутністю за вказаною адресою понад один рік. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою, свідоцтва про смерть. Отже, на підставі зазначеної норми Закону визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням тягне обов'язок органу реєстрації фізичних осіб зняти дану особу з реєстраційного обліку та є підставою для зняття особи з реєстраційного обліку. Тобто, наявність рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є автоматичною підставою для зняття її з реєстраційного обліку. На підставі вище викладеного та

Outcome: partial