Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-21 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідачів про визначення порядку користування квартирою, що є спільною власністю, посилаючись на те, що вона є власником 1/3 частки трьохкімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 65,80 кв.м. на підставі свідоцтва від 22.10.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Ткач Н.В. відповідно до ст.61 Закону України «Про виконавче провадження», на підставі акта про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, затвердженого начальником Шевченківського відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції 19.10.2012 року. Згідно з технічним паспортом, виготовленим станом на 20.03.1991 року, спірна квартира розташована на 1-ому поверсі 9-ти поверхового будинку та складається з: трьох кімнат житловою площею 37,40 кв.м., в тому числі 1-а кімната 15,90 кв.м., 2-а кімната 11,90 кв.м., 3-тя кімната 9,60 кв.м.; кухні 8,70 кв.м.; вбиральні (сполученої) 1,00 кв.м.; ванни 2,60 кв.м.; коридору 11,90 кв.м.; комори 0,50 кв.м.; 1,20 кв.м. Квартира обладнана балконом площею 2,40/0,70 кв.м., лоджією площею 3,60/1,80 кв.м. Загальна площа квартири 69,30/65,80 кв.м. Вона неодноразово усно та письмово зверталась до відповідачів з приводу визначення порядку користування спірною квартирою, однак відповідачі на її звернення не реагують. Відповідно до висновку №537 будівельно-технічної експертизи, їй як співвласнику 1/3 частини спірної квартири повинно належати 21,93 кв.м., однак у зв`язку з тим, що неможливо визначити порядок користування приміщеннями квартири для неї в ідеальній частці 1/3 квартири, тому вона вибирає перший варіант порядку користування приміщенням квартири, так як він найближчий до її ідеальної частки. А тому просила встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] , надавши їй в окреме користування житлову кімнату площею 11,90 кв.м., балкон-лоджію площею 2,50 кв.м. та комору площею 1,2 кв.м., а коридор, санвузол, ванну та кухню залишити в спільному користуванні співвласників, стягнути з відповідачів на її користь понесені судові витрати по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу. Представник позивачки [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених в позовній заяві, просив задовольнити позовні вимоги. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково та пояснила, що не заперечує щодо виділення позивачці в окреме користування кімнату площею 9,60 кв.м., а не кімнату площею 11,90 кв.м., оскільки в кімнаті площею 11,90 кв.м. проживають троє її малолітніх дітей, там є двохярусне ліжко та меблі, якими користуються діти, там всі меблі зручно розташовані для дітей. В кімнаті площею 15,90 кв.м. проживає вона та відповідачка [PERSON] . В останнє судове засіданні відповідачка [PERSON] не з`явилась. Представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечував щодо виділення позивачці в окреме користування кімнату площею 9,60 кв.м., інші допоміжні приміщення залишити в спільному користуванні співвласників. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Представник третьої особи Служби у справах дітей Чернівецької міської ради в судовому засіданні залишив позовні вимоги на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва від 22.10.2012 року (а.с.6), посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Ткач Н.В. відповідно до ст.61 Закону України «Про виконавче провадження», на підставі акта про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, затвердженого начальником Шевченківського відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції 19.10.2012 року, позивачці [PERSON] належить на праві власності 1/3 частка трьохкімнатної квартири [ADDRESS] , що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав від 10.12.2012 року (а.с.7) та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.8). Як вбачається з копії технічного паспорту, виготовленого станом на 20.03.1991 року (а.с.9-11), квартира [ADDRESS] на 1-ому поверсі 9-ти поверхового будинку та складається з трьох кімнат житловою площею 37,40 кв.м., в тому числі 1-а кімната 15,90 кв.м., 2-а кімната 11,90 кв.м., 3-тя кімната 9,60 кв.м.; кухні 8,70 кв.м.; вбиральні (сполученої) 1,00 кв.м.; ванни 2,60 кв.м.; коридору 11,90 кв.м.; комори 0,50 кв.м.; 1,20 кв.м. Квартира обладнана балконом площею 2,40/0,70 кв.м., лоджією площею 3,60/1,80 кв.м. Загальна площа квартири 69,30/65,80 кв.м. Відповідно до довідки ПП «Санітарія» від 06.05.2019 року (а.с.21), в спірній квартирі зареєстровані відповідачі [PERSON] , [PERSON] та троє малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Згідно зі ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Вказана стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному із співвласників належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення в користування одному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо якщо при цьому не можливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.04.2018 року по справі №333/3048/16-ц. Відповідно до висновку №537 будівельно-технічної експертизи від 10.04.2019 року (а.с.12-19), співвласнику 1/3 частини спірної квартири позивачці [PERSON] повинно належати 21,93 кв.м., а тому експертом запропоновано три варіанти встановлення порядку користування квартирою, жоден з яких не відповідає ідеальній частці 21,93 кв.м. Дослідивши варіанти порядку користування квартирою, суд вважає, що позивачці необхідно виділити в користування житлову кімнату площею 9,60 кв.м, оскільки, як встановлено судом, в житловій кімнаті площею 11,90 кв.м. проживають троє малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , для яких в спірній кімнаті створено всі належні умови для відпочинку та навчання, а в кімнаті площею 15,90 кв.м. проживають відповідачки [PERSON] та [PERSON] . Також, суд вважає, що інші допоміжні приміщення, зокрема: кухню площею 8,70 кв.м., вбиральню (сполучену) площею 1,00 кв.м., ванну площею 2,60 кв.м., коридор площею 11,90 кв.м., комору площею 0,50 кв.м., 1,20 кв.м., балкон площею 2,40/0,70 кв.м., лоджію площею 3,60/1,80 кв.м. залишити в спільному користуванні співвласників. В даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно та не порушує їх прав як власників. Також, позивачка просить стягнути судові витрати, понесені нею у зв`язку з наданням їй правничої допомоги в сумі 3000,00 грн. на підставі договору про надання правової допомоги від 28.03.2019 року, додатку №1 до договору, акту виконаних робіт №1 від 10.10.2019 року та квитанції від 10.10.2019 року. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015, п. п. 34-36 Рішення у справі Гімайдуліна і інших проти України від 10.12.2009, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Відповідно до ст. 137 ЦПК України - витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат : 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються - згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат - учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, однак відповідачами клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги не заявлено та не надано. Суд вважає, що з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивачки [PERSON] необхідно стягнути понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі по 1500 грн. з кожної. Згідно з ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29. За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивачки [PERSON] необхідно стягнути понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі по 384,20 грн. з кожної. Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідністьвстановлення порядку користування квартирою [ADDRESS] , виділивши [PERSON] в окреме користування житлову кімнату площею 9,60 кв.м, інші допоміжні приміщення залишити в спільному користуванні співвласників, задовольнивши частково позовні вимоги. На підставі викладеного та

Outcome: partial