Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом, свої вимоги обґрунтовує тим, що згідно наказу від 13.11.2015 р. № 315-к, вона була прийнята на роботу до Комунального підприємства «Сумажитло» Сумської міської ради на посаду начальника виробничо-технічного відділу КП «Сумижитло» СМР. Згідно з наказом № 51/1-к від 08.04.2016 р. звільнена з роботи на підставі п. 1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін. Згідно з довідкою вих: № 196/15.01-08 від 06.04.2016 р. та довідкою вих.№218/15.01-08 від 25.04.2016 р. на день звільнення позивачки відповідачем нарахована, але не виплачена їй заробітна плата за період часу з 01 лютою 2016 року по 08 квітня 2016 року у сумі становить 17497,11 грн. Тому позивачка просить стягнути з Комунального підприємства «Сумижитло» Сумської міської ради (ЄДРПОУ 37654796, м. Суми, вул.. Горького, 21) на користь [PERSON] (м. Суми, вул. Супруна, б.17, кім.70, РНОКПП [NUMBER]) заборгованість з виплати заробітної плати в розмірі 17497,11 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день звернення до суду. Позивачка в судовому засіданні позовні підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник відповідача, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справ, в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав. Перевіривши матеріали справи та дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що згідно наказу від 13.11.2015 р. № 315-к, вона була прийнята на роботу до Комунального підприємства «Сумажитло» Сумської міської ради на посаду начальника виробничо-технічного відділу КП «Сумижитло» СМР. Згідно з наказом № 51/1-к від 08.04.2016 р. звільнена з роботи на підставі п. 1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін. Судом встановлено, що передбачені ст. 116 КЗпП України зобовязання відповідач не виконав, а саме: не виплатив всіх сум, що належить позивачу від підприємства, що є грубим порушенням вимог КЗпП України. Відповідно до довідки вих: № 278/15.01-05 від 08.06.2016 р. на день звільнення позивачки відповідачем нарахована, але не виплачена їй заробітна плата за період часу з 01 лютою 2016 року по 08 квітня 2016 року у сумі становить 17497,11 грн. Отже, підприємство повинно виплатити позивачці заборгованість по заробітній платі, що становить 17497,11 грн. та середній заробіток за весь час затримки по день звернення до суду, як цього просить позивачка в своїй позовній заяві, відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України. Розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме з 08.04.2016 р. по 25.04.2016 р. становить 2113,54 грн. Суд приходить до висновку, що доводи відповідача про відсутність його вини у не проведенні розрахунку при звільненні є необґрунтованими з наступних підстав. Згідно розяснень, які містяться в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», про те, що середній заробіток за порушення строків розрахунку при звільненні підлягає стягненню на користь працівника, якщо роботодавець не доведе, що в цьому немає його вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 2 липня 2014 року в справі № 6-76цс14, про те, що аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Верховний Суд України зазначив, що такі, зокрема, обставини, як порушення процедури про банкрутство роботодавця, наявність тривалого періоду здійснення виконавчих дій органами державної виконавчої служби, незначна частка заборгованості підприємства перед працівником у виплаті компенсації за невикористану відпустку порівняно із сумою середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку не може свідчити про відсутність вини роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обов'язку сплатити зазначені кошти. Одже між сторонами склалися правовідносини, що виникають із укладення трудового договору, і регулюються нормами КЗпП України. Зокрема, за ч.1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Оскільки відповідач не виплачує позивачці належну до сплати суму заробітної плати, то вказана сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача на користь позивача разом з середнім заробітком за час затримки розрахунку при звільненні. На підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved