Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

Позивачка звернулась з позовом до відповідача про визнання правочину - договору оренди землі недійсним. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона відповідно до Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 07.05.2007 року є власником земельної ділянки площею 2,7206 га, кадастровий номер [NUMBER], розташованої в адміністративних межах Білоцерківської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області. З відповіді Відділу Держгеокадастру у Бобровицькому районі вона дізналась, що 25.06.2009 року було зареєстровано договір оренди належної їй земельної ділянки від 15.05.2007 року. Ознайомившись із наданою копією договору оренди землі, вона виявила, що він скріплений не її підписом. Даний договір вона не підписувала і жодних договорів з ПП «Агропрогрес» не укладала. Тому просить визнати вищезазначений договір оренди землі недійсним. Представники позивачки в судових засіданнях позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити із підстав, викладених у позові. В подальшому справа розглядалась у відсутності представника, відповідно до наданої ним заяви (а.с.139). Представник відповідача в судове засідання в справі, не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить розписка про отримання повістки про виклик до суду (а.с. 135). В судових засіданнях заявляв про те, що він позовні вимоги не визнає. Про поважність причини неявки в судове засідання 12.05.2017 року не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи не надав. Через канцелярію суду надав апеляційну скаргу на ухвалу Бобровицького районного суду від 26 травня 2016 року про відкриття провадження у даній справі. Враховуючи те, що ПП «Агропрогрес», декілька разів звертався до апеляційного суду з апеляційними скаргами на ухвалу судді Бобровицького районного суду Чернігівської області про відкриття провадження у даній справі, на що ухвалами Апеляційного суду Чернігівської області від 27.02.2017 року та 11.04.2017 року було відмовлено у відкритті апеляційного провадження, суд вважає, що представник відповідача, направляючи втретє апеляційну скаргу, в порушення приписів ч. 3 ст. 27 ЦПК України зловживає своїми процесуальними правами, намагається затягнути розгляд справи. Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що на осіб, які беруть участь у справі покладається обов'язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Тому, суд вважає можливим продовження розгляду справи по суті без участі представника відповідача на підставі наявних у справі документів. Враховуючи те, що сторони до суду не з'явились, суд вважає за необхідне розгляд справи провести відповідно до вимог ст.197 ч.2 ЦПК України без проведення фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку, виходячи із слудуючого. Судом встановлено, що [PERSON] відповідно до Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 07.05.2007 року є власником земельної ділянки площею 2,7206 га, кадастровий номер [NUMBER], розташованої в адміністративних межах Білоцерківської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області і призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 6). 15.05.2007 року, між [PERSON] та Приватним Підприємством «Агропрогрес» на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,7206 га, кадастровий номер [NUMBER], розташовану в адміністративних межах Білоцерківської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області було укладено договір оренди землі строком на 10 років, про що у державному реєстрі земель вчинено запис № 040685500236 від 25.06.2009 року (а.с.47-50, 59-60). Звертаючись до суду з вимогами про визнання правочину недійсним, [PERSON] посилається на те, що вона не підписувала даний договір. З висновку судово-почеркознавчої експертизи №3387/3388/16-24 від 15.12.2016 року вбачається, що підписи від імені [PERSON] в графі «Орендодавець» в договорі оренди землі, укладеному 15.05.2007 року, зареєстрованому 25.06.2009 року Бобровицьким районним відділом Чернігівської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України», про що у державному реєстрі земель вчинено запис № 040685500236, сторонами якого зазначено: орендодавцем - [PERSON], орендарем - ПП «Агропрогрес», предметом якого є оренда земельної ділянки площею 2,7206 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в адміністративних межах Білоцерківської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області, кадастровий номер [NUMBER], строком на 10 років та акті приймання-передачі земельної ділянки до даного договору виконані не [PERSON], а іншою особою (а.с. 89- 95). Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину та передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. В правовій позиції, висловленій в постанові від 18.12.2013 року № 6-127цс13, Верховний Суд України зазначив, що своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. Оскільки, [PERSON] вказаний договір не підписувала, тобто не виявила свою згоду на укладання правочину з такими умовами, то такий договір є недійсним в силу ч.1 ст.215 ЦК України. Отже, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Оскільки, позовні вимоги задоволені, то відповідно до ст. 88 ЦПК України, сплачений судовий збір у сумі 551 грн. 21 коп. та витрати, пов`язані з оплатою судово-почеркознавчої експертизи в сумі 1233 грн. 40 коп. підлягають стягненню із відповідача на користь позивачки. Враховуючи те, що інтереси позивачки представляли декілька представників, їх кваліфікацію та те, що вони мають достатній стаж у галузі права, кількість сторінок позовної заяви, додатків до неї, об'єктивно необхідний час на підготовку та складання даного позову, клопотань та заяв по справі, суд вважає, що на складання позовної заяви, надання усних консультацій, копіювання додатків до позовної заяви, підготовку клопотання про забезпечення доказів фактично витрачено менше часу, ніж зазначено в розрахунку, тому з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки 1440 грн. 00 коп. витрат на правову допомогу. (а.с. 1, 95, 125). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved