Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом та просила позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Під час шлюбу, [INFO] року у сторін народилася донька - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві 19 жовтня 2010 року. Вказує, що 07 грудня 2013 року шлюб між сторонами був розірваний.. 07 серпня 2015 року позивачка вийшла заміж за [PERSON], про що Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві 07 серпня 2015 року складено відповідний актовий запис № 1931. Свідоцтво про шлюб серія [NUMBER]. Позивачка зазначає, що вони з відповідачем проживають окремо, дитина проживає з позивачкою. Спорів стосовно місця проживання дитини не було, відповідач не заперечував, що дитина буде проживати з [PERSON] Окрім того, позивачка вказує, що весь цей час відповідач життям доньки не цікавився, не телефонував, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Донька не отримує від батька жодного подарунку на день народження, жодної іграшки. Ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надавав і не надає по цей час. На сьогоднішній день дитині вже п'ять років, вона не пам'ятає батька та немає до нього ніяких почуттів, оскільки за всі ці роки жодного разу його не бачила. Також в спілкуванні зі мною ніколи про нього не питала та не цікавилась. Позивачка вказує, що дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Між нею, дитиною, і чоловіком ([PERSON]) склалися усталені доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, її повноцінному світосприйняттю життя та оточуючих людей. Дитина знаходиться на обліку в дитячій поліклініці №1 Солом'янського району м. Києва за адресою: м. Київ, вул. Соціалістична 12, ходить до дитячого садочка №648, що знаходиться за адресою: вул. Юліуса Фучіка буд.11 м. Київ. Дитині вчасно проведені профілактичні щеплення, проводились регулярні амбулаторні огляди, стан здоров'я хороший. Нагляд за станом здоров'я та вихованням дитини з моменту її народження і по сьогоднішній день здійснює позивачка. Батько участі в цій сфері життя дитини не приймав. Представником Органу опіки та піклування Солом'янської РДА у м. Києві - третьої особи надано суду висновок №108-4070 від 17.03.2016 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. 23.12.2015 ухвалою судді відкрито провадження в справі та призначено справу до судового розгляду. 17.02.2016, 15.03.2016, 26.04.2016 відповідач в судове засідання не з'явився, повноважного представника в судове засідання не направив, про причини неявки суд не повідомив, заява про розгляд справи у його відсутності до суду не надходила. Від представника позивачки та представника третьої особи надійшли заяви про розгляд справи без їх присутності, позов підтримали в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у відсутність сторін та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 червня 2010 року. Під час шлюбу, [INFO] року у сторін народилася донька - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві 19 жовтня 2010 року. Шлюб між сторонами був розірваний відповідно до рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 07 грудня 2013 року. Як вбачається з матеріалів справи, 07 серпня 2015 року позивачка вийшла заміж за [PERSON], про що Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві 07 серпня 2015 року складено відповідний актовий запис № 1931. Свідоцтво про шлюб серія [NUMBER]. Встановлено, що позивачка з відповідачем проживають окремо, дитина проживає з позивачкою. Спорів стосовно місця проживання дитини не було, відповідач не заперечував, що дитина буде проживати з [PERSON] Встановлено, що весь цей час відповідач життям доньки не цікавився, не телефонував, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Донька не отримує від батька жодного подарунку на день народження, жодної іграшки. Ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надавав і не надає по цей час. На сьогоднішній день дитині вже п'ять років, вона не пам'ятає батька та немає до нього ніяких почуттів, оскільки за всі ці роки жодного разу його не бачила. Також в спілкуванні зі мною ніколи про нього не питала та не цікавилась. Дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Між нею, дитиною, і чоловіком ([PERSON]) склалися усталені доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, її повноцінному світосприйняттю життя та оточуючих людей. Дитина ходить до дитячого садочка №648, що знаходиться за адресою: вул. Юліуса Фучіка буд.11 м. Київ. Нагляд за станом здоров'я та вихованням дитини з моменту її народження і по сьогоднішній день здійснює позивачка. Батько участі в цій сфері життя дитини не приймав. А отже, відповідач самоусунувся від виховання власної дитини. Згідно наданого представником Органу опіки та піклування Солом'янської РДА у м. Києві суду висновку №108-4070 від 17.03.2016 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO], відповідач тривалий час не спілкувався із донькою, не цікавився її життям та здоров`ям. Виключно мати дитини створила належні умови для проживання, повноцінного та всебічного розвитку. Згідно з ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Дитині повинні бути надані всі можливості та сприятливі умови для фізичного, розумового, духовного, морального розвитку, дитина повинна зростати під піклуванням та відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, морального та матеріального забезпечення, дитина має право на освіту, яка має бути обов`язковою, сприяти її загальнокультурному розвитку, відповідальність за освіту та навчання дитини лежить перш за все на її батьках. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відтак, в матеріалах справи, знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що відповідач самоусунувся від виховання власної доньки. Згідно вимог ст. ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Таким чином, на основі з'ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з того, що обставини визначенні п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України судом встановлені, та позивачем належним чином доведені і відповідачем не спростовані.

Outcome: approved