Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-23 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом за вимогами якого просить визнати недійсним та скасувати розпорядження Дніпропетровської районної державної адміністрації №3710-р від 19.11.2010 року, а також визнати недійсним та скасувати Державний акт серії ЯЛ №894752 на право власності на земельну ділянку за адресом: Дніпропетровська область, Дніпровський район, Слобожанська (попередня назва Ювілейна) селищна ради, обслуговуючий кооператив садівниче товариство «Дніпровець», виданий Відділом Держкомзему у Дніпропетровському районі 17.03.2011 року на імя [PERSON] Також просить скасувати запис у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі про реєстрацію Державного акту серії ЯЛ №894752 про право власності [PERSON] та зобов'язати Управління Держгеокадастру в Дніпропетровському районі виправити помилки в координатах поворотних точок спірних земельних ділянок. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представники свої вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник у судовому засіданні заперечували проти предявленого позову, вважаючи вимоги позивачки [PERSON] необґрунтованими та безпідставними, тому просили суд залишити їх без задоволення. Представник відповідача [PERSON] РДА Дніпропетровської області та представник управління Держгеокадастру у [PERSON] районі Дніпропетровської області заперечували також заперечували проти позовних вимог [PERSON], вважаючи їх необґрунтованими та безпідставними, тому просили суд відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Треті особи та їх представники у судовому засіданні при вирішенні даного спору поклалися на розсуд та ухвалення рішення у відповідності до норм чинного законодавства. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, допитавши свідків у судовому засіданні, які підтвердили обставини викладені у позовній заяві, дослідивши докази надані учасниками процесу та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що [PERSON] є членом садівничого товариства «Дніпровець», розташованого в межах Слобожанської (попередня назва Ювілейна) селищної ради, і їй були виділені в користування земельні ділянки за номерами 329 та 328, площею 0,1200 га з цільовим призначенням - «для ведення садівництва». Зазначене підтверджується членською книжкою, виданою садівничим товариством «Дніпровець» на моє її ім'я в 2009 році та квитанціями до прибуткового ордеру, за якими позивачка регулярно сплачувала членські внески. Так, на підставі розпорядження Дніпропетровської РДА №5540-р від 24.12.2009 року, [PERSON] набула права власності на земельну ділянку загальною площею 0,1200 га, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, Слобожанська (попередня назва Ювілейна) селищна рада, о/к «С/т «Дніпровець», діл. 329, кадастровий номер 1221455800:01:094:0124, про що свідчить Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №487146, зареєстрований в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №011012000330. Проте, у листопаді 2015 року Державним кадастровим реєстратором Управління Держземагентства у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області [PERSON] позивачці направлене Повідомлення від 16.11.2015 року (№1447662583/1) про виявлення органом, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, у документації із землеустрою/оцінки земель, помилки у відомостях Державного земельного кадастру, допущеної при здійсненні геодезичних вимірів розташування земельної ділянки (кадастровий номер 1221455800:01:094:0124), яка перебуває у власності [PERSON] Зокрема встановлено, що межі її земельної ділянки, площею 0,1200 га перетинаються на 95,1023% з земельною ділянкою площею 0,0600 га, яка згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ДП Дн №066911 належить [PERSON] (ділянка 330). Як встановлено у судовому засіданні, фактично перетин меж земельних ділянок сталося тому, що координати поворотних точок земельної ділянки позивачки помилково перенесли на сусідню земельну ділянку №330, тоді як повинні були бути встановлені на ділянки №328 та №329. Разом з тим встановлено, що ділянка №328 площею 0,0589 га стала належати відповідачу [PERSON], який оформив на неї право власності у березні 2011 року (тобто після позивачки [PERSON]Ф.) на підставі розпорядження Дніпропетровської РДА №3710-р від 19.11.2010 року, кадастровий номер 1221455800:01:094:0150, призначення - «для ведення садівництва». Проте, як встановлено судом та підтверджено позивачко у судовому засіданні, під час відведення відповідачу спірної земельної ділянки, [PERSON], як суміжним землекористувачем, не погоджувалися межі вказаної земельної ділянки та будь-яких документів з цього питання нею не підписувалися. Крім того, позивачкою зазначено, що жодного відчуження земельної ділянки №328 нею та членами її родини, представники за довіреністю або інші особи не здійснювали, тому до цього часу саме [PERSON] на праві власності належать земельні ділянки №№328 та 329, загальна площа яких складає 0,1200 га. Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст.16 ЦК України). Згідно ст.ст. 81 ч. 1 п. «д», 90 ч. 2 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю); порушенні права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку встановленому законом. Положеннями ст. 152 ЗК України передбачено забезпечення державою громадянам рівні умови захисту прав власності та користування та право власника або землекористувача земельної ділянки вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Проте, відповідно до частини першої статті 125, частини першої статті 126 ЗК України (у редакції, яка була чинною на момент прийняття селищною радою рішення) право власності [PERSON] на земельну ділянку виникло з моменту отримання ним державного акта та його державної реєстрації. Згідно до ч.1 ст. 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Так, відповідно до наявної судової практики (постанови Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-12цс13 та від 23 жовтня 2013 року у справі № 6-93цс13) держаний акт на право власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення органу, на підставі якого такий акт видано. Враховуючи вищевказані обставини справи та приймаючи до уваги норми чинного законодавства, суд приходить до висновку, що [PERSON] не набував у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку №328 у CT «Дніпровець», тому розпорядження Дніпропетровської РДА №3710-р від 19.11.2010 року про передачу йому у власність зазначеної ділянки є протиправним та підлягає визнанню недійсним, а сам Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №894752, виданий відповідачу 17.03.2011 року є також недійсним, оскільки він в подальшому унеможливить реєстрацію, у відповідності до вимог норм чинного законодавства, послідуючих державних актів на спірну земельну ділянку за її власниками. Так, відповідно до п.22 Порядку ведення Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 р. №1021, запис про державну реєстрацію документа, що посвідчує право на земельну ділянку, в розділі Книги записів скасовується (поновлюється) посадовою особою на підставі рішення суду. Крім того, статтею 152 ЗК України визначено, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, серед іншого, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. В силу п. «в» ч. 1 ст. 2 Закону України «Про землеустрій» землеустрій забезпечує встановлення і закріплення на місцевості, окрім іншого, зокрема, меж земельних ділянок власників і землекористувачів. Документація із землеустрою розробляється у вигляді програм, схем, проектів, спеціальних тематичних карт, атласів, технічної документації. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок і технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) є різновидами документації із землеустрою (ч. 1, п.п. «д» і «и» ч. 2 ст. 25 Закону). Як передбачено ч. 1 ст. 50, ч.ч. 1, 4 ст. 55 цього Закону (в редакції на час виникнення спірних відносин), проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі надання, передачі, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок. Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. У відповідності до положень ст.ст. 55, 56 Закону, п.п. 1.12, 1.13, 1.14, 1.16 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітетуУкраїни по земельним ресурсам від 04 травня 1999 року № 43 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 04 червня 1999 року за №354/3647), акт встановлення та погодження меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), план земельної ділянки, складений за результатами кадастрової зйомки, і кадастровий план земельної ділянки є обов'язковими складовими технічної документації із землеустрою. Згідно до ст. 198 ЗК України кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: а) геодезичне встановлення меж земельної ділянки; б) погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; в) відновлення меж земельної ділянки на місцевості; г) встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; ґ) виготовлення кадастрового плану. Положеннями ст.ст. 106-107 ЗК України передбачений порядок визначення (відновлення) спільних меж земельних ділянок. так, порядок ведення Державного земельного кадастру затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №1051 від 17.10.2012. Відповідно до п.4 Порядку ведення Державного земельного кадастру здійснює Держгеокадастр та його територіальні органи. Пунктом 6 Порядку визначено повноваження Державного кадастрового реєстратора Держгеокадастру, до яких, зокрема, належать внесення до Державного земельного кадастру геодезичної, картографічної основи та відомостей про них (змін до них), індексних кадастрових карт (планів) відповідних адміністративно\--територіальних одиниць (змін до них), індексної кадастрової карти кадастрової зони за межами адміністративно-територіальних одиниць (змін до неї) та відомостей про кадастрове зонування земель в межах території України (змін до них); відомостей (змін до них) про землі в межах державного кордону, територій Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя, про інші об'єкти Державного земельного кадастру, розташовані за межами адміністративно-територіальних одиниць, а також надання відмови у їх внесенні та виправлення помилок у Державному земельному кадастрі, допущених у відомостях щодо об'єктів, зазначених у підпункті 1 цього пункту. разом з тим, згідно з п. 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК України, статті 2, 5 Земельного кодексу України). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК України, статтею 152 ЗК України, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування. Відповідно до ст.14 Конституції України право власності і землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами і державою виключно відповідно до закону. Згідно ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним, примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Згідно зі ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав (ст.125 ЗК України). Статтею 153 Земельного кодексу України встановлено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Відповідно до ст. 154 ЗК України органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування без рішення суду не мають права втручатись у здійснення власником повноважень щодо володіння, користування і розпорядження належною йому земельною ділянкою або встановлювати непередбачені законодавчими актами додаткові обов'язки чи обмеження. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (ст. 155 ЗКУ). За статтею 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства, зберігати геодезичні знаки. Враховуючи вищевказані обставини справи та приймаючи норми чинного законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та можливість їх задоволення у повному обсязі. Відповідно до вимог ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивачки підлягає солідарному стягненню сума судового збору в розмірі 2204,80 грн. сплачена нею при подачі позову.

Outcome: approved