Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-13 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій зазначила, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, під час якого спільне життя сторін не склалось, що призвело до припинення шлюбних стосунків та ведення спільного господарства. Також позивачка вказала, у них з відповідачем народилася спільна дитина, яка на даний час перебуває на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Крім того, позивачка повідомила, що сторони також не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати їхня дитина У зв`язку з наведеним, позивачка просить суд: розірвати зареєстрований між нею та відповідачем шлюб; визначити місце проживання дитини разом з нею; стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 5600 грн щомісячно. Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що працює в Республіці Польща та отримує заробітну плату в розмірі 2210,72 злотих, що становить приблизно 15475,04 грн, 930,07 злотих (6510,49 грн) з яких сплачує за житло. Останній вказав, що він не взмозі сплачувати аліменти в сумі 5600 грн, та що згоден сплачувати 3000 грн щомісячно. Позовні вимоги про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини відповідач просить задовольнити (а.с. 48-50). У судове засідання з`явилися: представник позивачки, який підтримав позов, а також представник відповідача, який повідомив про часткове визнання позову в частині вимог щодо розірвання шлюбу, визначення місця проживання спільної дитини, просив суд стягувати аліменти в розмірі 3000 грн щомісячно. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 29 жовтня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області був зареєстрований шлюб сторін (а.с. 12). Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 13). У процесі розгляду справи представник позивачки повідомив, що вона проживає разом з дитиною у Польщі, що не заперечувалося стороною відповідача. Між відповідачем та ТОВ ПОЛНЕТ укладено трудовий договір, за яким відповідач працює та отримує заробітну плату в сумі 2210,72 злотих щомісячно (а.с. 58-61). Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України). Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану (ч. 1 ст. 21 СК України). Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч. 1 ст. 24 СК України). Частиною 1 ст. 110 СК України передбачена можливість одного з подружжя пред`явити позов про розірвання шлюбу. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя (ч. 1 ст. 112 СК України). Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч. 2 ст. 112 СК України). З огляду на наведене, повно та всебічно з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги обставини життя подружжя, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що мають істотне значення, та відповідає дійсній волі сторін, у зв`язку з чим вважає за потрібне задовольнити позовні вимоги в цій частині. Частиною 1 ст. 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. З огляду на наведене, враховуючи визнання відповідачем позовної вимоги про визначення місця проживання дитини, беручи до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, суд вважає за можливе визначити місце проживання дитини разом з позивачем. Статтею 180 СК України та ст. 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного й соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. (ст. 8 Закону України Про охорону дитинства). Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (абз. 1 ч. 3 ст. 181 СК України). При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 182 СК України). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст. 182 СК України). Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви (ч. 1 ст. 191 СК України). З огляду на наведене, зважаючи на необхідність забезпечити дитині рівень життя, достатній для її всебічного розвитку, суд дійшов висновку, що вимоги позивача потрібно задовольнити частково та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 3000 грн щомісячно, оскільки, на думку суду, саме такий розмір аліментів забезпечить дитину рівнем життя, достатнім для її всебічного розвитку. Також суд, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, вважає за потрібне стягнути з відповідача судовий збір на користь позивача в сумі 1536,80 грн (вимоги про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини) на користь позивача, а також 768,40 грн (вимоги про стягнення аліментів) на користь держави.

Outcome: partial