Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із вказаним позовом в обгрунтування якого зазначає, що 09.11.1995 року вона придбала частину одноповерхового чотирьохквартирного будинку [ADDRESS] у [PERSON], який виїздив на постійне місце проживання у США, уклавши з ним договір купівлі-продажу, який був засвідчений в нотаріальній конторі. Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,09 га., яка розташована по вулиці Чкалова, 5, яка була йому була передана у приватну власність для обслуговування належної йому частини будинку та господарських споруд. З часу придбання частини будинку по вулиці Чкалова, 5 вона добросовісно, відкрито і безперервно користувалася земельною ділянкою майже 20 років. Вона вважає, що відповідно до ст. 30 ЗК України, який був чинний на час придбання нею частини будинок, до неї на праві приватної власності повинна була перейти і належна [PERSON] земельна ділянка, яка була виділена для обслуговування придбаного нею житлового будинку та господарських споруд. На протязі років вона добивалась визнання за нею права власності на вищевказану земельну ділянку, але із безпідставно в цьому відмовляли. В судовому засіданні позивачка та її представник заявлений позов підтримали та дали пояснення по суті заявлених вимог, підтримуючи обидві підстави набуття права власності на земельну ділянку. Представник позивача вважає, що на даний час державний акт є дійсним, ніхто із сусідів чи інших осіб його не оспорив, а тому підозра представника відповідача про те, що невідома особа зробила виправлення у рішенні виконавчого комітету, що стало підставою для видачі державного акту на площу 0,09 га. не є підставою для відмови в задоволенні позову. Представник відповідача вважає, що є правові підстави для задоволення позову, але вважає, що при виготовленні державного акту на право приватної власності на землю допущена помилка. Згідно рішення виконавчого комітету селищної ради [PERSON] передавалась у приватну власність земельна ділянка площею 0,08 га., але у копіях рішення хтось здійснив виправлення на 0,09 га.. Вказана обставина може викликати суперечності між сусідами позивачки. -2- Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 377 ЦК України в редакції 2003 року до особи, яка набула право власності нежитловий будинок ( крім багатоквартирного), будівлю, або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Суд вважає, що незважаючи на те, що позивачка придбала квартиру в одноповерховому, чотирьохквартирному будинку в 1995 році, тобто коли діяв ЦК УРСР 1963 року, на правовідносини, які склались по даній цивільній справі належить застосувати саме ст. 377 ЦК України чинного на даний час так як правовідносини, які виникли з часу придбання квартири продовжують існувати і на даний час. Відповідно до ст. 30 ЗК України в редакції 1990 року При переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. Відповідно до ст. 119 ЗК України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю ділянку, можуть звернутися до органу державної влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Відповідно до ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці обєкти. Дот особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до п.п «г» п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04. 2004 року при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 року, згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше, якщо інше не передбачалось договором відчуження. В судовому засіданні встановлено, що 18 жовтня 1995 року [PERSON] отримав державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,09 га. для обслуговування житлового будинку і господарських споруд по вулиці Чкалова. Вказаний державний акт ніким не оспорений та не скасований, а тому суд виходить із його дійсності. 9 листопада 1995 року між [PERSON] та позивачкою був укладений договір купівлі - продажу щодо продажу квартири [ADDRESS], який був засвідчений державним нотаріусом Володарсько-Волинського нотаріального округу. Будь-яких цивільно - правових угод на земельну ділянку при укладені договору купівлі-продажу частини будинку ( квартири) не укладалось. З 1995 року позивачка проживає в [INFO] та добросовісно, відкрито і безперервно користується земельною ділянкою, яка виділена для обслуговування належної їй частини будинку, яка відповідно до Державного акту на прво приватної власності на землю належить [PERSON], який виїхав на постійне проживання до США. Щодо того, що в наданому для огляду, в судовому засіданні, оригіналі рішення виконкому Володарсько-Волинської селищної ради № 195 від 28 липня 1995 року по якому вирішено передати безкоштовно земельну ділянку у приватну власність [PERSON] вказана площа 0,08 га. , а в державному акті на право приватної власності на землю вказана земельна -3- ділянка площею 0,09 га. то суд виходить із того, що сторони не надали суду докази того, що даний державний акт скасований, а тому виходить із його дійсності. Суд вважає, що в даному випадку існує дві правові підстави, які дають право позивачці набути право власності на земельну ділянку, яка згідно державного акту є приватною власністю [PERSON]. Встановлені в судовому засіданні обставини, крім пояснень сторін стверджуються Державним актом на право приватної власності на землю ( а.с. 3), договором купівлі-продажу (а.с.5), документацією по виготовленню державного акту, технічною документацією про нормативну грошову оцінку, довідкою про присвоєння кадастрового номеру, погодженням відділу містобудування.

Outcome: approved