Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-26 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] з вимогою про розірвання шлюбу та стягнення з відповідача аліментів на утримання їхньої дитини на підставі того, що шлюбні відносини між сторонами припинені, шлюб носить формальний характер. Як причину розпаду сімї, позивач вказує на той факт, що за час спільного проживання сторони не знайшли спільних інтересів, вони є різними за характерами людьми. Сторони не мають бажання бути разом, позивач та відповідач живуть кожен своїм життям і не намагаються перейнятися проблемами іншого. Від шлюбу з відповідачем є неповнолітня дитина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем, перебуває на її утриманні, тому [PERSON] просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1\~200 гривень щомісячно, починаючи з 30 червня 2015 року й до досягнення нею повноліття, а саме до 15 жовтня 2028 року. Позивач надала до суду заяву, якою позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила розглянути справу та задовольнити позов за її відсутності. Відповідач в судове засідання не зявлявся неодноразово, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Суд у звязку з його неявкою та неповідомлення про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, який не зявився, у порядку заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із частковим задоволенням позову. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 17 квітня 2010 року у Другому Приморському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис за № 135. Оригінал наведеного свідоцтва, виданого позивачу повторно, вилучено у нього та долучено до матеріалів цієї цивільної справи. Від цього шлюбу у сторін є неповнолітня дитина [PERSON], [INFO], батьками якого є сторони у цій справі. Сімейні відносини фактично припинені, подружні відносини сторони не підтримують, спільне господарство не ведеться. Основною причиною припинення сімейних відносин є те, що сторони втратили взаєморозуміння, почуття любові й поваги один до одного, а також єдність спільних цілей та мети створення та існування сімї. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й дружини та збереження шлюбу буде суперечити інтересам чоловіка та дружини, а також інтересам неповнолітньої дитини. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання чоловіка й дружини та збереження шлюбу суперечать інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Оскільки протилежне не доведене відповідачем, суд вважає встановленим, що неповнолітня дитина перебуває на утриманні та вихованні матері, при цьому, відповідач участі в утриманні дітей належним чином не бере. При постановлені рішення судом враховано стан здоровя і матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів. Наявності спору між сторонами щодо місця проживання дитини та майнового спору судом не встановлено. Суд зобовязаний виходити з того, що батьки дитини мають рівні обовязки з надання утримання дитині, оскільки згідно із ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обовязки щодо дитини. При цьому, згідно зі ст. 182 Сімейного кодексу України судом підлягає врахуванню те, що дитина проживає з матірю, мати здійснює догляд за нею, можливості матері по наданню утримання на дитини є обмеженими. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів, що підлягає стягненню з відповідача, суд має врахувати встановлений законом прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років: в розмірі 1032 гривень, відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», а також той факт, що можливості матері із забезпечення дитини є обмеженими, дитина потребує додаткових витрат на утримання. З врахуванням наведених правил суд вважає доведеними вимоги про стягнення аліментів в розмірі 1000 гривень. Проте, в частині вимоги про стягнення аліментних платежів з відповідача, починаючи з 30 червня 2015 року, суд має відмовити, призначити стягнення з відповідача вказаних платежів, починаючи з 02 липня 2015 року дня звернення позивача до суду з вказаним позовом. Відповідно до ч.1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Суд розяснює сторонам, що відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за цим рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за іншим рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них. Враховуючи, що позивачка сплатила суму судового збору під час звернення до суду, також підлягає задоволенню вирішенню питання про стягнення з відповідача на її користь судових витрат у сумі 243,60 гривень відповідно із положеннями ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved