Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

Позивачка звернулась з даним позовом до суду, зазначивши в позовній заяві та підтвердивши в судовому засіданні, що вона придбала у відповідачки 1/40 частину комплексу будівель і споруд, а саме приміщення № 8 нежитлової будівлі літера «В», загальною площею 20,7 кв.м., та земельну ділянку для ведення комерційної діяльності площею 0,0027 га. у межах згідно з планом, що є частиною земельної ділянки площею 0,2222 га., яка належить відповідачці, та знаходиться за адресою [ADDRESS], про що укладено договір купівлі-продажу від 08.01.2008 року. Право власності на частину комплексу будівель та споруд зареєстровано за нею КП « Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», про що видано витяг від 24.01.2008 року за № 17481806. В неї виникла необхідність зареєструвати за собою право власності і на земельну ділянку, на якій знаходиться придбана нею нежитлова будівля за № 8, в зв'язку з чим 27.06.2014 року вона звернулась до державного реєстратора відділу Держземагенства у Немирівському районі Вінницької області з приводу внесення відомостей до Державного земельного кадастру, однак 08.07.2014 року отримала відмову з тієї підстави, що поділ земельної ділянки, власником якої була продавець [PERSON] не був проведений до укладення договорів купівлі-продажу нерухомого майна, не були приведені у відповідність правовстановлюючі документи на відчужуване майно, в зв'язку з чим не є можливим встановити власника земельної ділянки площею 0,0027 га.,а тому формування за допомогою програмного забезпечення Держземкадастру поземельної книги на земельну ділянку, щодо якої розроблена документація із землеустрою, не може бути здійснено,а технічна документація підлягає поверненню. Просить визнати частково недійсним державний акт на право власності на землю серії ВН № 154000 виданий Немирівською міською радою 26.12.2003 року на імя [PERSON], стосовно відчужуваної на підставі договору купівлі-продажу від 09.01.2008 року земельної ділянки площею 0,0027 га. укладеного між нею та відповідачкою у справі та визнати за нею право власності на зазначену земельну ділянку. В судовому засіданні позивачка позов повністю підтримала, просить його задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з»явилась, через канцелярію суду подала заяву в якій зазначила про визнання позову, та просить справу розглянути в її відсутність. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права свободи чи інтереси інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. В судовому засіданні доведено, що позивачка 08.01.2008 року придбала у відповідачки земельну ділянку для ведення комерційної діяльності, що розташована в [ADDRESS], площею 0,0027га. у межах згідно з планом, що є частиною земельної ділянки площею 0,2222га та позначена на земельно-кадастровому плані-ділянка 41, з них 0,0026 га під капітальною одноповерховою будівлею та 0,0001 га. під проїздами,площадками,кадастровий номер земельної ділянки, частка якої відчуджена 0523010100:01:001:0008. та 08.01.2008 року відповідно до договору купівлі продажу позивачка придбала у відповідачки 1/40 частку комплексу будівель і споруд, а саме приміщення № 8 нежитлової будівлі літ.»В» загальною площею 20.7 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за позивачкою зареєстровано право власності на 1/40 частку комплексу будівель і споруд, що знаходиться в [ADDRESS]. Відповідно до рішення № 01-21/1806 від 08.07.2014 року про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру Державним кадастровим реєстратором Відділу Держземагенства у Немирівському районі позивачці відмовлено внести відомості до Державного земельного кадастру з тієї підстави, що поділ земельної ділянки, власником якої була продавець [PERSON] не був проведений до укладення договорів купівлі-продажу нерухомого майна, не були приведені у відповідність правовстановлюючі документи на відчужуване майно, в зв'язку з чим не є можливим встановити власника земельної ділянки площею 0,0027 га.,а тому формування за допомогою програмного забезпечення Держземкадастру поземельної книги на земельну ділянку, щодо якої розроблена і землеустрою, не може бути здійснено,а технічна документація підлягає поверненню. Рекомендовано доопрацювати технічну документацію та вирішити питання стосовно належності права власності на земельну ділянку. Отже позивачка позбавлена можливості державної реєстрації права власності на земельну ділянку, оскільки дане право не визнається в зв'язку з несвоєчасним оформленням відчужувачем поділу земельної ділянки і в зв'язку зі змінами в законодавстві таке право втрачене. Дані правовідносини регулюються : ст.. 328 ЦК України, відповідно до якої право власності набувається на підставах,що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає з закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.. 392 ЦК України, власник може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.. 377 ЦК України, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку на якій вони розміщені. Без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку,будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком,будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Як встановлено в судовому засіданні позивачка правомірно і у встановленому законом порядку придбала зазначену земельну ділянку, однак в зв'язку з тим, що державний акт відчужувачем земельної ділянки не був приведений у відповідність до законодавства діючого на той час, а саме земельна ділянка, яка відчужувалась не була вилучена із державного акта попереднього власника позивачка позбавлена можливості розпорядитись своєю власністю, що є порушенням її прав. Відповідно до ч.2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, а відповідно до ч.3 цієї ж статті захист прав на земельну ділянку може здійснюватись з застосуванням передбачених законом способів. На підставі викладеного,

Outcome: approved