Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом в якому, просить визнати недійсними договір дарування ? квартири [ADDRESS] та договір купівлі-продажу автомобіля «Шкода Октавія», державний номер [NUMBER], які були укладені [PERSON] на користь [PERSON]. При цьому, позивачка посилається на те, що 11.03.2004 року між нею та відповідачем, [PERSON], був укладений договір позики, за яким останній отримав грошові кошти у сумі 8000 доларів США, в підтвердження чого написав письмові розписки. Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13.10.2010 року у справі № 2-10129 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 111 827,06 гривень боргу та судові витрати. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29.07.2010 року по справі № 2-10129 у якості забезпечення позову було накладено арешт на автомобіль «Шкода Октавія» державний номер [NUMBER], зареєстрований за [PERSON] Постановою Першого Приморського відділу ДВС Одеського МУЮ від 29.11.2010 ВП №22885036 було відкрито виконавче провадження з виконання вищезазначеного рішення накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника, [PERSON], було внесено записи про заборону відчуження та арешт в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна та в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна. 14.04.2011 року заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13.10.2010 року було переглянуте та ухвалене нове, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 23.11.2011 року, за яким сума стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] була зменшена до 69 260,96 грн. Однак арешти на майно боржника, накладені ухвалою суду та постановою державного виконавця не скасовані та дійсні з 2010 року по цей час. В період дії арештів та обмежень, відповідач [PERSON] з метою ухилення від виконання судового рішення, зареєстроване за собою майно передав своїй тещі, [PERSON] шляхом укладення договорів дарування та купівлі-продажу. У зв'язку з цим, права позивачки, як кредитора, порушуються, оскільки унеможливлюється виконання рішення суду за рахунок примусової реалізації майна боржника. На підставі вищезазначеного, позивачка просить суд проголосити рішення, яким задовольнити її позовні вимоги. Представник позивачки, діючий на підставі довіреності [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце проведення сповіщався належним чином, надав заяву в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та просить їх задовольнити, а також просить розглядати справу за відсутності позивача та її представника, проти постановлення заочного рішення не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з'явились про день, час та місце розгляду справи сповіщались належним чином, причини своєї неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи у відсутності відповідачів до суду не надходило. Через неявку у судове засідання відповідачів, за згоди представника позивача суд ухвалив розглянути справу заочно у порядку, передбаченому ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши вся суттєві обставини та перевіривши їх наданими доказами, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом було встановлено, що заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13.10.2010 року у справі №2-10129 позов [PERSON] задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 111 827,06 гривень боргу та судові витрати. За заявою [PERSON], ухвалою Приморського районного суду від 07.02.2011 року було скасовано заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13.10.2010 року. 14.04.2011 року Приморським районним судом м. Одеси за наслідком повторного розгляду справи було винесено рішення, яке ухвалою апеляційного суду Одеської області від 23.11.2011 року залишене без змін, за яким сума стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] була зменшена до 69260,96 грн. 08.02.2012 року постановою Першого Приморського відділу ДВС Одеського МУЮ було відкрито виконавче провадження №31570204 зі стягнення з [PERSON] суми боргу у розмірі 69 260,96 грн., яке не закінчено до цього часу. Виконавче провадження № 22885036 було закінчено 08.06.2012 року. Частиною 2 статті 11 ЦК України визначено, підстави виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема це договори та інші правочини. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно та Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, наданих Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції Одеської області, за [PERSON] не обліковується нерухоме майно, а у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна обліковується запис про арешт нерухомого майна належного [PERSON], зареєстрований Одеською філією ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України 29.11.2010 року за № 10543638 на підставі постанови Першого Приморського ВДВС ОМУЮ від 29.11.2010 року про відкриття виконавчого провадження. Арешт майна чинний до цього часу. З матеріалів справи вбачається, що 29.08.2011 року [PERSON] було відчужено належну йому ? частину квартири [ADDRESS] на користь [PERSON] на підставі договору дарування р№ 4-2821. Відповідно до відповіді начальника центру №1 надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м. Одеса підпорядкованого УДАІ ГУМВС України в Одеській області від 04.12.2014 року за №42/1-3079 вбачається, що згідно бази даних АІС «Автомобіль» УДАІ ГУМВС України в Одеській області та національної автоматизованої системи ДАІ МВС України, станом на 03.12.2014 року на ім'я [PERSON], [INFO], паспорт серії [NUMBER], виданий 26.02.2010 року Приморським РВ УМВС України в Одеській області, ІПН [NUMBER], у період з 01.01.2010 року по день надання відповіді транспортні засоби не реєструвались та з обліку не знімались. З зазначеного не вбачається проведення будь-яких правочинів стосовно спірного автомобіля відповідачем. З відповіді завідуючого Шостою одеською державною нотаріальною конторою Головного управління юстиції в Одеській області від 24.11.2014 року за №01/16 вбачається, що перед посвідченням договору дарування 29.08.2011 року за р. №4-282, державним реєстратором Шостої ОДНК було проведено перевірку в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна на наявність арештів, заборон, про що свідчить витяг №32740562 від 29.08.2011 року по ПІБ (згідно паспортних даних - [PERSON]), ідентифікаційного номеру (згідно довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру - [NUMBER]) та за адресою. Реєстратором ДП «Інформаційний центр» зареєстрував арешт на ім'я [PERSON] з ідентифікаційним номером [NUMBER]. Тому, Шостою одеською державною нотаріальною конторою, під час проведення перевірки в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, не було виявлено даного арешту. Вищезазначене підтверджується наданими та засвідченими копіями договору з копіями документів, зокрема Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про податкові застави від 29.08.2011 року та Витягу з Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 29.08.2011 року. З наданих матеріалів не вбачається порушення державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори, Пенчевим К.Л., норм чинного законодавства України при посвідченні та реєстрації договору дарування від 29.08.2011 року між [PERSON] та [PERSON]. Згідно з ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 30 ЦК України встановлено, що цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності ; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі ; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом;правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним ; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 5 ст. 216 ЦК України визначено, що вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Позивачем не зазначено в чому є її заінтересованість у скасуванні спірних договорів та яким чином спірні договори вплинуть на її законні права Частиною 1 статті 213 ЦПК України визначено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Outcome: dismissed