Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом в уточненому варіанті якого зазначила, що з 18.8.2006 року по 11.2.2015 року перебувала у шлюбі з відповідачем, від якого мають двох малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Під час перебування у шлюбі сторонами було придбано: квартиру [ADDRESS]; пасажирський мікроавтобус «БАЗ 2215 СПГ» 2006 року випуску державний реєстраційний номер [NUMBER]; диван «Констанція», вартістю 5940 грн.; ліжко «Камея», вартістю 1726 грн.; кондиціонер «AUX:ASW-HO9A4/QA», вартістю 2425 грн.; телевізор LCD 40-42 PHILIPS 42PFL5322, вартістю 7999 грн.; аерогріль «BOMBAN», вартістю 700 грн.; кухонний комбайн, вартістю 700 грн.; кухонні меблі, вартістю 1903 грн.; пральна машина «Indesit», вартістю 2704 грн.; швейна машина «GANONIE MS 100-3», вартістю 1312 грн. та м'ясорубку «DMG», вартістю 600 грн. Після розірвання шлюбу постало питання розподілу спільного майна подружжя, оскільки добровільної згоди щодо розподілу майна між сторонами не досягнуто. Позивачка просить суд розподілити спільне майно подружжя, визнавши за нею право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS], все інше майно залишити відповідачеві. Розподіл майна в такому вигляді обґрунтовує тим, що відповідач має будинок, отриманий ним у спадок, та те, що після розірвання шлюбу діти залишитися з позивачкою. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та з посиланням на викладені в позові доводи та обґрунтування, просять позов задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні з приводу позовних вимог зазначили, що спільне майно подружжя повинно бути розділено в рівних частках, а саме: по ? частині квартири та мікроавтобусу, відповідачеві шафа купе, кухонні меблі, пральна та швейна машини і м'ясорубка, решта спільного майна залишена позивачці. Свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON], підтвердили, що все майно було придбано для сім'ї. Свідок [PERSON] пояснила, що гроші, за які придбана спірна квартира, давала мати відповідача. Свідок [PERSON] пояснив, що проживає в спірній квартири, перешкоди щодо користування квартирою позивачці не чинить. Свідок [PERSON] пояснив, що аерогріль покупався відповідачем для сім'ї. Згідно ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Вислухавши пояснення, перевіривши докази по справі, суд встановив певні юридичні факти та відповідні до них правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні й проти чого не заперечують сторони вони перебували у зареєстрованому шлюбі в зазначений в позові період і придбали вище перелічене майно, яке у відповідності до ст.60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя. Згідно ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно позовних вимог, позивачка просить визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS], все інше майно залишити відповідачеві. В свою чергу позивач просить визнати за собою право власності на ? частку вищезазначеної квартири та ? частку пасажирського мікроавтобусу «БАЗ 2215 СПГ», шафу купе, кухонні меблі, пральну та швейну машини і м'ясорубку. Відсутність заперечень позивача, щодо визнання за ним права власності на шафу купе, кухонні меблі, пральну та машину машини і м'ясорубку, суд приймає як визнання позовних вимог, що за змістом ч.4 ст.174 ЦПК України передбачає як підставу для задоволення позову у разі визнання його відповідачем і при наявності законних підстав, якщо це не суперечить закону і, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином, суд з вищезазначених підстав визнає право власності на шафу купе (ШК-1/22 № 115,09 АР), вартістю 2101 грн.; кухонні меблі, вартістю 1903 грн.; пральну машину «Indesit», вартістю 2704 грн.; швейну машину «GANONIE MS 100-3», вартістю 1312 грн.; м'ясорубку «DMG», вартістю 600 грн. за відповідачем. Щодо розподілу квартири та пасажирського мікроавтобусу суд вважає наступне. Згідно ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Позивачка в своїх поясненнях просить при розподілі майна застосувати ч.2,3 ст.70 СК України. Згідно ч.2 ст.70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Згідно ч.3 ст.70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Згідно пояснень сторін по справі та досліджених доказів, суд не вбачає підстав застосування ч.2,3 ст.70 СК України щодо зміни часток майна подружжя при розподілі, оскільки жодна з обставин, зазначених в цих нормах закону, не підтверджена, дослідженими по справі доказами, тому вважає за необхідне, при розподілі квартири та мікроавтобусу застосувати ч.1 ст.70 СК України, визначивши ідеальні долі подружжя в спільному майні кожному по ? частки: квартири [ADDRESS] та пасажирського мікроавтобусу «БАЗ 2215 СПГ» 2006 року випуску. Щодо дивану «Констанція», ліжка «Камея», кондиціонеру, телевізору, аерогрілю та кухонного комбайну, суд за принципами ст.70 СК України, вважає за необхідне право на це майно визнати за позивачкою.

Outcome: partial