Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила визнати відповідачку такою, що втратила право на користування квартирою за адресою: [ADDRESS]. Позов мотивовано тим, що позивачка є власницею вищезазначеної квартири. Відповідачка [PERSON] є дочкою позивачки і була зареєстрована за вищевказаною адресою з 22.07.2003 року, але ніколи не проживала у даній квартирі і по теперішній час за вказаною адресою не мешкає. У зв'язку з тим, що відповідачка зареєстрована за вищевказаною адресою, позивачка не має можливості розпорядитися своїм майном на власний розсуд, тому змушена звернутися з позовом до суду. У судове засідання позивачка не з'явилася, надала до суду заяву, у якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. У судове засідання відповідачка не з'явилася, надала до суду заяву, у якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги визнає. Дослідивши письмові докази, суд вважає за необхідне позов задовольнити з огляду на наступне. У судовому засіданні було встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження, [PERSON] є дочкою [PERSON] 9а.с.11), згідно договору купівлі - продажу квартири, витягу з державного реєстру правочинів, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.6.7.8), позивачка є власницею квартири за адресою: [ADDRESS]. За вищевказаною адресою, згідно прописки, зареєстрована [PERSON] (а.с.9-10). Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов, за вищевказаною адресою відповідачка ніколи не проживала і по теперішній час її місцезнаходження не відоме (а.с.3). Відповідно до ч.1ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Відповідно до ч.1ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ст.150,155 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру (будинок), мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд. Згідно положень ч.ч.2,4 ст.3 СК України сім'ю складають особи. які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, при цьому сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, з урахуванням того, що відповідач, будучи донькою позивача, не проживає більше ніж рік в квартирі, залишаючись в ній зареєстрованою, чим створює перешкоди для здійснення власниками права користування та розпорядження своїм майном, на підставі положень ст.ст. 383, 291, 405 ЦК України, ст.ст.150, 155 ЖК України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визнання відповідачки такою, що втратила право на користування житлом, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved