Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-12 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Посилається на те, що проживала з [PERSON] у шлюбі, який зареєстровано 21.04.2007 року у відділі РАЦСу Хустського РУЮ Закарпатської області, за актовим записом №68. Від шлюбу у них народилося двоє дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В даний час між ними припинилися шлюбні відносини і на протязі останніх трьох років вони як подружжя не проживають. Під час шлюбу між ними виникали постійні непорозуміння через несумісність характерів та поглядів на сімейне життя, що призвело до втрати між ними взаємного порозуміння та поваги одне до одного. За таких обставин вона дійшла до власного переконання про неможливість їхнього подальшого проживання та збереження шлюбу, тому звернулася до суду з даним позовом та проханням не надавати їм строк на примирення. Позивачка просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] », дітей залишити на вихованні біля неї. В судове засідання позивачка не з`явилася, подала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити позов в межах заявлених вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення, просив не надавати їм строк на примирення. Процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення, відновлення провадження, надання строку на примирення, тощо) судом не проводилось. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, з урахуванням заяв учасників процесу про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З роз`яснень Пленуму Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», вбачається, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ст.24 СК України від 10.01.2002 року зі змінами та доповненнями «шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається…». Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою «чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання». Судом встановлено, що сторони проживають в шлюбі з 21.04.2007 року який зареєстровано у відділі РАЦСу Хустського РУЮ Закарпатської області, за актовим записом №68. Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Сторони на час розгляду справи проживають за спільною адресою їхньої реєстрації в [ADDRESS] . Неповнолітні діти сторін також проживають та зареєстровані за вказаною адресою. З матеріалів справи судом також встановлено що шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися і на протязі останніх трьох років вони як подружжя не проживають. З поданих до суду заяв вбачається, що сторони просили не надавати їм строку на примирення, оскільки це буде суперечити їхнім інтересам. З огляду на встановлене суд дійшов до висновку, що підстав для збереження шлюбу між сторонами в судовому засіданні не встановлено, їхній шлюб має формальний характер та не виконує свого прямого призначення. Позивачка на розірванні шлюбу наполягає, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, а тому суд вважає, що даний шлюб доцільно розірвати. Питання про стягнення судових витрат у справі сторонами не ставилося.

Outcome: approved