Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що їй на підставі рішення Центрально - Міського районного суду м. Горлівки від 14.10.2013 року належить ? частка автомобіля ВАЗ 210994-20 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Інша ? частка зазначено автомобіля належить [PERSON] Вікторовичу.17.12.2013 року вона звернулася до МРЕВ м. Горлівки за отриманням довідки про належність їй частини автомобіля з метою надання її у заставу банку для отримання кредиту, де їй повідомили, що 21.08.2013 року державним виконавцем Центрально - Міського відділу державної виконавчої служби Горлівського міського управління юстиції винесено постанову про накладення арешту на автомобіль та оголошення заборони на його відчуження. Зазначена постанова створює позивачу перешкоди у здійсненні її права користування та розпорядження своїм майном. Просила скасувати арешт та заборону на відчуження автомобіля. Рішенням Центрально - Міського районного суду м. Горлівки від 30 січня 2014 року позовні вимоги задоволено. Накладений постановою державного виконавця Центрально - Міського відділу виконавчої служби Горлівського міського управління юстиції від 21.08.2013 року на автомобіль ВАЗ 210994-20 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] арешт та заборону здійснювати його відчуження скасовано. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до положень ч. 5 ст. 60 Закону України « Про виконавче провадження» у випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Наявність винесеної державним виконавцем Центрально - Міського відділу державної виконавчої служби Горлівського міського управління юстиції постанови про накладення арешту на автомобіль та оголошення заборони на його відчуження за невиконане зобов'язання одного із співвласників [PERSON] обмежує право позивача на користування та розпорядження належним їй майном у вигляді ? частки автомобілю. В апеляційний скарзі [PERSON] просить рішення суду скасувати з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що рішення Центрально - Міського районного суду м. Горлівки від 14.10.2013 року встановлено, що спірний автомобіль належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] по 1/ 2 частині кожному. Скасовуючи арешт,суд не прийняв до уваги,що [PERSON] належить лише ? частка спірного автомобілю, а тому скасовувати накладений арешт зі всього автомобіля не було підстав. Відповідач [PERSON] приховав від суду, що він є боржником у виконавчому провадженні, а на спірний транспортний засіб державним виконавцем накладено арешт. Апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні. Зазначеним вимогам закону ухвалене у справі рішення не відповідає. Задовольняючи позовні вимоги , суд першої інстанції виходив з того, що [PERSON] є власником ? частки спірного автомобіля, накладеним арештом порушується її право власності. Разом з тим, таке рішення не відповідає вимогам матеріального та процесуального права. Судом встановлено, що рішенням Центрально - Міського районного суду м. Горлівки від 14.10.2013 року за [PERSON] та [PERSON] визнано право власності на ? частку автомобіля ВАЗ 210994-20 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] за кожним. Постановою державного виконавця Центрально - Міського відділу державної виконавчої служби Горлівського міського управління юстиції від 21 серпня 2013 року при примусовому виконанні виконавчих листів № №2-12598 та 212590, виданих відповідно 8.07.2003 року та 22.08.2003 року Центрально-Міським районним судом м.Горлівки про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів, накладено арешт та заборонено здійснювати відчуження вищевказаного автомобіля. За встановлених обставин, висновок суду про зняття арешту із автомобілю суперечить вимогам ч.6 ст. 52 Закону України « Про виконавче провадження», якою передбачено, що у разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку. Таким чином ,арешт міг бути накладеним лише на частку автомобіля, яка належить на праві власності боржникові. Доводи про те, що на час ухвалення рішення про визнання права власності на автомобіль уже було накладено арешт, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки рішення суду набрало законної сили і ніким не скасовано. За таких обставин рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, оскільки ухвалене з порушенням норм матеріального права, що в силу ч. 4 ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування і ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову.

Outcome: partial