Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру стягуваних аліментів, мотивуючи вимоги тим, що вона та відповідач є батьками [PERSON] [INFO] . Судовим наказом Гадяцького районного суду Полтавської області від 17.10.2014 з відповідача стягнуто аліменти на сина в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач не цікавиться життям сина, не приймає участі у його вихованні та не надає у достатньому розмірі матеріальної допомоги на його утримання. Усім необхідним позивачка забезпечує сина самостійно, а з відповідача лише частково стягуються присуджені судом аліменти з суми отримуваної ним орендної плати за земельний пай. Дані платежі є нерегулярними та недостатніми для забезпечення потреб дитини. На момент припинення шлюбних стосунків позивачки з відповідачем їхньому сину було три роки. На даний час сину вже сім років і він не пам`ятає свого батька та не має до нього ніяких почуттів, оскільки за ці роки його не бачив. Позивачка намагалась довести відповідачу про його обов`язок брати участь у вихованні дитини, однак це не дало бажаного результату. З 26.12.2015 позивачка перебуває у шлюбі з [PERSON] Її син [PERSON] дуже звик і прив`язався до [PERSON] і вважає його своїм батьком. Тому позивачка просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON] , а також збільшити розмір стягуваних аліментів на сина. У судовому засіданні позивачка заявлені позовні вимоги підтримала повністю та не заперечила проти ухвалення заочного рішення. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, але в судове засідання не з`явився з невідомих причин і не подав відзив. Представник третьої особи Служби у справах дітей виконавчого комітету Лебединської міської радив судовому засіданні не заперечила проти позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки під час збору інформації для висновку щодо позбавлення батьківських прав було проведено бесіду з малолітнім [PERSON] , який вказав, що своїм батьком вважає вітчима [PERSON] Про існування рідного батька дитина не знає. Відповідач неодноразово запрошувався на засідання комісії з питань захисту прав дитини але не з`явився. Представник третьої особи Служби у справах дітей Машівської районної державної адміністрації Полтавської області у судове засідання не з`явився, але надав заяву в якій просив розглядати справу без його участі. Згідно вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, суд вважає можливим провести по справі заочний розгляд. Заслухавши пояснення позивачки, представника третьої особи та дослідивши докази у справі, суд вважає, що між сторонами мають місце сімейні правовідносини, позовна заява обґрунтована і підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні було встановлено таке. Позивачка та відповідачє батьками [PERSON] [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження (а.с. 9). Судовим наказом Гадяцького районного суду Полтавської області від 17.10.2014 з відповідача стягнуто аліменти на користь позивачки на утримання сина [PERSON] [INFO] в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 11). Із свідоцтва про шлюб (а.с. 12) вбачається, що позивачка 26.12.2015 зареєструвала шлюб з [PERSON] . З психолого-педагогічної характеристики (а.с. 18) вбачається, що малолітній [PERSON] відвідував дитячий садок «Сонечко» з 05.02.2014 і його вихованням займалась мама, дідусь та бабуся. Батько дитини проживав окремо від родини і не приймав участі у вихованні та розвитку сина. З характеристики (а.с. 21) вбачається, що малолітній [PERSON] відвідує дитячий садок «Ромашка» з 16.02.2016, куди його водить мати та вітчим, якого хлопчик називає татом. Також у характеристиці зазначено, що зі слів дитини, тато вдома з ним грається у настільні ігри, складають пазли, читають казки. У вихідні дні відпочивають усією сім`єю, їздять на дитячі атракціони. Батько дитини [PERSON] проживав окремо від родини і не приймав участі у вихованні та розвитку сина. З характеристики (а.с. 22) вбачається, що малолітній [PERSON] навчається у Лебединській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №5 з 01.09.2018. Вихованням сина займається мати [PERSON] та вітчим [PERSON] , приділяючи належну увагу вихованню сина та постійно цікавляться навчанням дитини у школі. Біологічний батько дитини [PERSON] жодного разу не був у школі та не цікавився навчанням дитини. З довідки депутата Лебединської міської ради (а.с. 23) вбачається, що батько [PERSON] , [PERSON] за місцем проживання сина не перебував та не приймав участі у вихованні дитини. З довідки-розрахунку (а.с. 49) вбачається, що станом на 01.06.2019 заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів на сина [PERSON] становить 14346 грн 80 коп. За період з липня 2015 року по травень 2019 року аліменти [PERSON] були сплачені три рази, а саме: у березні 2018 року; у листопаді 2018 року; у грудні 2018 року. З висновку (а.с. 55-56) вбачається, що Служба у справах дітей Машівської районної державної адміністрації Полтавської областіне вбачає об`єктивних причин для позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] , оскільки [PERSON] має бажання та наміри підтримувати стосунки із сином. З висновку (а.с. 87-88) вбачається, що Служба у справах дітей виконавчого комітету Лебединської міської ради вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що малолітній [PERSON] є її онуком. Батько малолітнього [PERSON] не забезпечує дитину матеріально і вона ніколи його не бачила. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що не знає батька малолітнього [PERSON] Утриманням і вихованням дитини займається [PERSON] та її чоловік [PERSON] . Відповідно до вимог ст. 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток. Відповідно до п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При вирішенні питань, що стосуються дітей, згідно ст. 3 «Конвенції про права дитини», суд має виходити з принципу максимального забезпечення інтересів дитини, її захисту і забезпечення турботи про неї. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що у судовому засіданні позивачкою було доведено факт ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню сина [PERSON] . При ухваленні рішення про позбавлення відповідача батьківських прав суд враховує наявність у справі двох суперечливих між собою висновків служби у справах дітей. Разом з тим, суд приймає до уваги саме висновок Служби у справах дітей виконавчого комітету Лебединської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] , оскільки у ньому, крім інших з`ясованих обставин, також викладені відомості про життя малолітнього [PERSON] та його стосунки з вітчимом, якого він вважає своїм батьком, а про існування рідного батька не знає. Неприбуття відповідача на засідання комісії з питань захисту прав дитини на яке він неодноразово запрошувався також свідчить про відсутність у нього інтересу до дитини та про хибність висновків Служби у справах дітей Машівської районної державної адміністрації Полтавської області. Тому із зазначених підстав суд не приймає до уваги висновок Служби у справах дітей Машівської районної державної адміністрації Полтавської області. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Оскільки в судовому засіданні було встановлено, що на підставі судового наказу з відповідача були стягнуті аліменти на утримання сина в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а пізніше були внесені зміни до законодавства України, якими встановлено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тому вимоги позивачки про збільшення розміру стягуваних аліментів підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задоволити повністю. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з задоволенням позову суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки понесені нею судові витрати, які складаються із судового збору в розмірі 768 грн 40 коп. На підставі вище наведеного,

Outcome: approved