Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-18 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 13.04.2020 року між нею та відповідачкою був укладений договір купівлі-продажу домогосподарства, розташованого за адресою: [ADDRESS] , яке складається з житлового будинку, надвірних будівель та присадибної земельної ділянки. Нотаріально посвідчений договір не укладався і угода ніде не реєструвалася, оскільки, як пояснила відповідачка на даний час вона має на утриманні двох неповнолітніх дітей, знаходиться у декретній відпустці по догляду за сином до трьох років, в зв`язку зі скрутним фінансовим становищем немає можливості прийняти у спадщину вищевказану садибу після смерті свого чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , та нотаріально посвідчити з [PERSON] договір купівлі-продажу домогосподарства в [ADDRESS] . Тому позивачка просила визнати за нею право власності на вищевказану садибу, придбану у відповідачки за договором купівлі-продажу. Учасники справи в судове засідання не з`явилися. В наданих заявах просили справу розглянути без їх участі. При цьому позивачка вказала, що свої вимоги підтримує в повному обсязі, відповідачка проти задоволення позову не заперечує. Беручи до уваги, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини, позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що згідно договору від 13.04.2020 року [PERSON] придбала у [PERSON] садибу, розташовану за адресою: [ADDRESS] , яка складається з житлового будинку дерев`яного обкладеного цеглою під літ. «А» загальною площею 101,8 кв.м., житловою площею 54,0 кв.м., веранди цегляної під літ. «а», погреба цегляного під літ. «п/г», сараю шлакоблочного під літ. «Б», літньої кухні шлакоблочної під літ. «Б1», гаража шлакоблочного під літ. «В», огорожі дощатої під літ. «№1-2» та земельної ділянки розміром 0,0594 га для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і спору, вартість якої склала 75000 грн. Таким чином, між сторонами фактично відбувся договір купівлі-продажу нерухомого майна. Даний договір нотаріально не посвідчувався, оскільки відповідачка на даний час має на утриманні двох неповнолітніх дітей, знаходиться у декретній відпустці по догляду за сином до трьох років, в зв`язку зі скрутним фінансовим становищем немає можливості прийняти у спадщину вищевказану садибу після смерті свого чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , який свого часу прийняв її у спадщину після смерті батька [PERSON] померлого [INFO] . Тому право власності позивачки на придбане майно до цього часу належним чином не оформлене, що змусило її звернутися до суду за захистом своїх прав. У відповідності зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. У відповідності зі ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 р. N952-IV встановлено, що речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом. Частною 1. ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено, що обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, в тому числі і право власності на нерухоме майно. Згідно з ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. У відповідності зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Оскільки сторони договору купівлі-продажу домовилися щодо його усіх істотних умов, позивачка зі свого боку виконала взяті на себе зобов`язання, сплативши вартість придбаного майна та прийняла його у своє володіння і обидві сторони вчинили взаємні дії для настання юридично значимих наслідків, що підтверджується зібраними доказами, суд приходить до висновку про необхідність задоволення даного позову у повному обсязі.

Outcome: approved