overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаною позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 2\~000 грн. щомісячно, починаючи стягувати з дня подання заяви і до досягнення повноліття дитини та стягнути з відповідача на свою користь аліменти у розмірі 1\~000 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною трирічного віку. Позивачка своєю заявою просить проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином,шляхом оголошення у пресі, в зв»язку з чим суд вважає можливим ухвали заочне рішення по наявним у справі доказам, позивач проти такого вирішення справи не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, оскільки відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. \~Згідно\~ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може\~\~визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.\~\~\~\~\~\~ Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно свідоцтва про шлюб ( а.с 5) сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19.09.2012 року. З свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], вбачається, що його батьками є сторони по справі. Відповідачем не оспорювалося факту проживання з позивачкою сина, що також підтверджується актом КП «Таврійський». Крім цього, відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідачем також не оспорювалося, що на даний час позивачка не працює, ніяких доходів не має, потребує матеріальної допомоги з його боку. Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, враховуючи обставини справи щодо матеріального становища сторін та дитини, потреби дитини, сімейний стан сторін, можливість батька надавати матеріальну допомогу, суд вважає, що стягненню з відповідача підлягають аліменти на утримування малолітнього сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. щомісячно до досягнення сином повноліття, а також аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 1\~000 грн. щомісяця, починаючи стягувати від дня предявлення позову до досягнення їх спільною дитиною трирічного віку, тобто до 14.01.2018 року. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовій збір в розмірі 551,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаною позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання сина - [PERSON], аліменти у розмірі ? частини з усіх видів заробітку ( доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. Позивачка в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлена в порядку ст. ст. 74, 76 ЦПК України, подала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій також вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи належним чином повідомлений, в порядку ст. ст. 74, 76 ЦПК України, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення. Відповідно до ст. 169 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, оскільки відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно свідоцтва про шлюб ( а.с. 7) сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26.11.2005 року. Зі свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], вбачається, що сторони є його батьками. Відповідачем не оспорювався факт проживання з позивачкою сина, що також підтверджується довідкою № 3595 ( а.с. 9). Також, відповідачем не оспорювався факт ненадання добровільної допомоги дитині. Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, враховуючи обставини справи щодо матеріального становища сторін та дитини, потреби дитини, сімейний стан сторін, можливість батька надавати матеріальну допомогу, суд вважає, що відповідач повинен сплачувати аліменти на користь позивачки на утримання свого сина - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% від прожиткового мінімуму передбаченого для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягувати від дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Також, на підставі ст. 88 ЦПК України з [PERSON] підлягає стягненню судовий збір на користь держави у сумі 551,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-20 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаною позовною заявою до [PERSON], мотивуючи вимоги тим, що 01.03.2008р. вона з відповідачем зареєструвала шлюб, від якого у них [INFO]. народилася дочка [PERSON], але під час подружнього життя з'ясувалося, що вони з відповідачем мають різні погляди на життя та шлюб, між ними постійно виникали непорозуміння, які призвели до припинення сімейних відносин, в результаті чого вони стали проживати окремо, тому позивачка вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим, у зв'язку з чим звернулася до суду з вказаним позовом. Позивачка в судове засідання не з'явилася, скориставшись своїм правом, передбаченим ч.2 ст.158 ЦПК України, заявивши клопотання про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала, просила його задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, письмове заперечення проти позову, а також заяву про розгляд справи за його відсутністю не надав. За таких обставин, враховуючи повторну неявку відповідача, повідомленого належним чином, та приймаючи до уваги приписи ч.4 ст.169, ч.1 ст.224 ЦПК України, згоду позивачки на ухвалення заочного рішення, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів з постановленням заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи, вважає, що заява підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що подружжя [PERSON] і [PERSON] припинили сімейні відносини, тривалий час проживають окремо, дитина проживає біля позивачки та остання на примирення не згодна. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що заява позивачки про розірвання шлюбу відповідає її дійсній волі, подальше спільне життя як подружжя і збереження шлюбу суперечило б її інтересам, що має істотне значення, а тому перешкод для розірвання шлюбу суд не вбачає. Крім того, суд, враховуючи приписи ч.1 ст.113 СК України, ч.8 ст.238 ЦПК України, та приймаючи до уваги, що оскільки позивачка не заявляла вимогу про відновлення свого дошлюбного прізвища, вважає, що остання бажає надалі іменуватися прізвищем «[PERSON]». Суд роз'яснює, що згідно зі ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Також, в силу ч.1 ст.88 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивачки сплачений нею судовий збір в 551,20грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаною позовною заявою до відповідача, обґрунтовуючи вимоги тим, що вона являється власницею житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS] , в якому крім неї зареєстрований [PERSON] , який з 2010 року не проживає у вказаному будинку. Позивачка вимушена сплачувати комунальні платежі за кількістю мешканців житлового будинку. З наведених підстав просила позивачка просила усунути перешкоди у користуванні належним їй будинком шляхом позбавлення відповідача права користування ним. Представник позивачки\~за довіреністю\~Зікрач Н.\~ [PERSON] \~в судове\~засідання не\~з`явилася,\~спрямувала заяву\~з проханням\~розглядати справу\~без її\~участі та\~участі позивачки,\~тане\~заперечує проти\~заочного розгляду\~справи (а.с. 21). Відповідач повідомлявся про дати, час та місце розгляду справи шляхом спрямування за місцем проживання судових повісток, а також шляхом розміщення виклику у судове засідання на офіційному веб-сайті Судової влади України. Оскільки зі змісту заяви представника позивачки не вбачається заперечень проти заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, повторно в судове засідання не з`явився, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до статті 247\~Цивільного процесуального\~кодексу України (далі ЦПК України). Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до статей 317, 319, 321 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), право власності є непорушним, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкоди у здійсненні ним права користування своїм майном. Встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] , що підтверджується копією рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 27.12.2019 по справі № 663/1512/17 та копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 9-10, 11). Той факт, що відповідач [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за вказаною адресою, не проживає у вказаному житловому будинку з 2010 року, підтверджується актом обстеження домоволодіння від 25.09.2019 (а.с. 13). За вказаних обставин суд приходить до висновку, що наявність реєстрації відповідача в будинку, власницею якого є позивачка обмежує останню у здійсненні прав на користування, володіння і розпорядження належним їй майном, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі статей 319, 321, 391 та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаною позовною заявою до відповідача, обґрунтовуючи вимоги тим, що вона являється власницею житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS] , в якому крім неї зареєстрований [PERSON] , який ніколи не проживав у вказаному будинку. Позивачка вимушена сплачувати комунальні платежі за кількістю мешканців житлового будинку. З наведених підстав позивачка просила суд визнати відповідача таким, що втратив право на користування вищевказаним будинком. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, спрямувала заяву з проханням розглядати справу без її участі, тане заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 36). Відповідач повідомлявся про дати, час та місце розгляду справи шляхом спрямування за місцем проживання судових повісток, а також шляхом розміщення виклику у судове засідання на офіційному веб-сайті Судової влади України. Оскільки зі змісту заяви позивачки не вбачається заперечень проти заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, повторно в судове засідання не з`явився, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до статей 317, 319, 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), право власності є непорушним, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкоди у здійсненні ним права користування своїм майном. Встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу житлового будинку від 05.11.1990 (а.с. 9-10). Той факт, що відповідач [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за вказаною адресою, ніколи не проживав та не проживає у вказаному житловому будинку, підтверджується Депутатським актом обстеження домоволодіння (а.с. 6). За вказаних обставин суд приходить до висновку, що наявність реєстрації відповідача в будинку, власницею якого є позивачка обмежує останню у здійсненні прав на користування, володіння і розпорядження належним їй майном, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі статей 319, 321, 391 та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-04 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаною позовною заявою до відповідача, обґрунтовуючи вимоги тим, що вона являється власницею житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS] , в якому крім неї зареєстрований її брат [PERSON] , який з 2012 року не проживає у вказаному будинку. Позивачка вимушена сплачувати комунальні платежі за кількістю мешканців житлового будинку. З наведених підстав позивачка просила суд визнати відповідача таким, що втратив право на користування вищевказаним будинком. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, спрямувала заяву з проханням розглядати справу без її участі, та не заперечувала проти заочного розгляду справи (а.с. 22). Відповідач повідомлявся про дати, час та місце розгляду справи шляхом спрямування за зареєстрованим місцем реєстрації судових повісток. Оскільки зі змісту заяви позивачки не вбачається заперечень проти заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, повторно в судове засідання не з`явився, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до статей 317, 319, 321 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), право власності є непорушним, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкоди у здійсненні ним права користування своїм майном. Встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] , що підтверджується копією домової книги (а.с. 9-11). Той факт, що відповідач [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за вказаною адресою, з 2012 року не проживає в будинку, підтверджується Актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 21 серпня 2020 року (а.с. 7). За вказаних обставин суд приходить до висновку, що наявність реєстрації відповідача в будинку, власницею якого є позивачка обмежує останню у здійсненні прав на користування, володіння і розпорядження належним їй майном, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі статей 319, 321, 391 та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаною позовною заявою до відповідача, обґрунтовуючи вимоги тим, що вона являється власницею житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS] , в якому крім неї зареєстрований її колишній чоловік [PERSON] , [INFO] , який з 29 червня 2019 року не проживає у вказаному будинку. Позивачка вимушена сплачувати комунальні платежі за кількістю мешканців житлового будинку. З наведених підстав позивачка просила суд визнати відповідача таким, що втратив право на користування вищевказаним будинком. Позивачка та її представник - адвокат Дмитрук С. С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позовній заяві. Також позивачка зазначила, що при розірванні шлюбу в неї з колишнім чоловіком був відсутній спір про майно й на вищевказаний будинок він не претендує. Відповідач повідомлявся про дати, час та місце розгляду справи шляхом спрямування за зареєстрованим місцем проживання судових повісток, а також шляхом розміщення виклику у судове засідання на офіційному веб-сайті Судової влади України. Оскільки позивачка та її представник не заперечували проти заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, повторно в судове засідання не з`явився, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Заслухавши учасників цивільного процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до статей 317, 319, 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), право власності є непорушним, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкоди у здійсненні ним права користування своїм майном. Встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17 квітня 2012 року та копії витягу про державну реєстрацію прав № 33841855 від 17 квітня 2012 року (а.с. 14-15). З копії свідоцтва про розірвання шлюбу вбачається, що шлюб між сторонами розірвано, про що 29 вересня 2015 року складено відповідний актовий запис № 24 (а.с. 13). Той факт, що відповідач [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 29 червня 2019 року не проживає в будинку, підтверджується Актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 05 серпня 2020 року (а.с. 16). За вказаних обставин суд приходить до висновку, що наявність реєстрації відповідача в будинку, власником якого є позивачка обмежує останню у здійсненні прав на користування, володіння і розпорядження належним їй майном, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі статей 317, 319, 321, 391 та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаною позовною заявою до відповідача, обґрунтовуючи вимоги тим, що вона являється власницею житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS] , в якому крім неї зареєстрований її колишній чоловік [PERSON] , який з 1999 року не проживає у вказаному будинку. Позивачка вимушена сплачувати комунальні платежі за кількістю мешканців житлового будинку. З наведених підстав позивачка просила суд визнати відповідача таким, що втратив право на користування вищевказаним будинком. Позивачка в судове засідання не з`явилася, її представник спрямувала заяву з проханням розглядати справу без її участі та участі позивачки, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач повідомлявся про дати, час та місце розгляду справи шляхом спрямування за зареєстрованим місцем реєстрації судових повісток, а також шляхом розміщення виклику у судове засідання на офіційному веб-сайті Судової влади України. Оскільки зі змісту заяви представника позивачки не вбачається заперечень проти заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, повторно в судове засідання не з`явився, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до статей 317, 319, 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), право власності є непорушним, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкоди у здійсненні ним права користування своїм майном. Встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу житлового будинку, технічного паспорту на житловий будинок та копією державного акту на право власності на земельну ділянку (а.с. 7-12). З копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 26 квітня 2002 року вбачається, що шлюб між гр. [PERSON] і гр. [PERSON] розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 26 квітня 2002 року зроблено запис № 75 (а.с. 14). Той факт, що відповідач [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за вищевказаною адресою, з 1999 року не проживає в будинку, підтверджується Актом обстеження домоволодіння від 30 жовтня 2020 року (а.с. 15). За вказаних обставин суд приходить до висновку, що наявність реєстрації відповідача в будинку, власницею якого є позивачка обмежує останню у здійсненні прав на користування, володіння і розпорядження належним їй майном, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі статей 319, 321, 391 та

Outcome: approved