Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинку [ADDRESS] в якому проживає позивачка, посилаючись на те, що у зазначеному будинку зареєстрований [PERSON], який з 1997 року не проживає в будинку. Крім того, позивачка вказує на те, що відповідач проживає на ст.Роз`їзд м.Арциз Одеської області. За таких обставин, позивачка вважає, що відповідач втратив право користування жилим приміщенням в якому вона проживає. Визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням позивачці необхідно для того, щоб розпорядитися своїм правом власника. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити їх в повному обсязі, вказуючи на те що, вона є власником будинку де зареєстрований відповідач, який не проживає в ньому більше 20-ти років та особисті речі відповідача в будинку відсутні. Відповідач не сплачує за комунальні послуги, тому вона вважає, що він втратив право користування житловим приміщенням. Відповідач у судовому засідання позовні вимоги позивачки не визнав, вважав що вказаний будинок належить йому і що він має право бути в ньому зареєстрованим. Правовстановлюючих документів на підтвердження доказів, що йому належить будинок не може надати суду. В зазначеному будинку не проживає більше 15 років, комунальні послуги не сплачує, до суду з позовом про вселення не звертався та до позивачки. Суд, заслухавши пояснення сторін, що з'явилися у судове засідання, допитавши свідків, оцінивши надані письмові докази в сукупності, суд вважає позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із житлового законодавства, пов'язані з правом особи користуватися жилим приміщенням, в якому зареєстроване її місце проживання, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Житловим Кодексом України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Як вбачається зі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.11.2006р. (а.с. 8), витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 29.12.2007р., виданого Арцизьким бюро технічної інвентаризації (а.с. 9), технічного паспорту від 09.11.2006р. (а.с. 5-7, 10) позивачка [PERSON] (а.с. 3, 4) є власницею житлового будинку з господарськими спорудами будинку [ADDRESS]. З домової книги будинку [ADDRESS] вбачається, що [PERSON] (а.с. 29) зареєстрований в [ADDRESS] (а.с. 11-15). Як вбачається з відповіді Арцизького РС ГУДМС України в Одеській області № 19/1792 від 14.08.2014р. відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 19). Факт не проживання відповідача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з 1997 року підтверджується актами опитування свідків, перевірки житлових умов заявника (а.с. 16, 17). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили факт того, що відповідач в будинку не проживає більше одного року. З урахуванням наведеного, у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність та правдивість фактів, повідомлених в судовому засіданні свідками, в зв'язку з тим, що даних про їх заінтересованість в результаті розгляду справи встановлено не було. Їх показання об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Отже, в судовому засіданні встановлено, що за вищевказаною адресою відповідач не проживає більше шести місяців, що підтверджується вищезазначеними дослідженими доказами. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Ст. 29 Цивільного кодексу України встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Як було встановлено в судовому засіданні, відповідачка не проживає за вказаною адресою більше шести місяців без поважних причин, також її відсутність понад шість місяців не відповідає випадкам, передбаченим пунктами 1 - 7 ст. 71 ЖК України, які передбачають, що право користування житловим приміщенням зберігається за відсутніми впродовж шести місяців з дня закінчення строку, вказаного у відповідному пункті. Таким чином, суд вважає, що, враховуючи той факт, що відповідач не проживає більше шести місяців без поважних причин у вказаному житлі, його можна визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням житлового будинку [ADDRESS] у зв'язку з чим позовні вимоги позивачки є обґрунтованими і підлягають задоволенню, оскільки викладені позивачкою в позові обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до ст. 88 ЦПК України вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат підлягають задоволенню, оскільки його позов задоволено та понесені витрати підтверджені відповідним платіжним дорученням (а. с. 1).

Outcome: approved