Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги обґрунтовані, тим що після смерті спадкодавця [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається з: - земельної ділянки загальним розміром 4,56 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Пилиповицької сільської ради Радомишльського району Житомирської області; - земельної ділянки загальним розміром 4,87 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Пилиповицької сільської ради Радомишльського району Житомирської області, інших спадкоємців які мають право та претендують на вищевказане майно нема, тому просила суд визнати за нею право на спадщину. В судовому засіданні позивачка не з»явилася, про дату час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, надіслала заяву в якій просила справу розглянути без її участі а позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надіслав до суду письмову заяву, просив розгляд справи проводити без\~ його участі, з позовними вимогами погодився просив позов задовольнити. \~ Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. \~ Виходячи зі змісту ст.3 ЦПК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. \~ Відповідно до ст.ст.10,11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. \~\~У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON], що підтверджує свідоцтво про одруження серії І-ТП № 026010 від 24 серпня 1996 року) [PERSON], народилась 23 травня 1975 року в с. Пилиповичі, Радомишльського району Житомирської області, на даний час проживає в м. Житомирі. Відповідно до свідоцтва про народження позивачки серії І-ТП № 434852 від 20.06.1975 року, що видане Пилиповицьким сільським ЗАГС Радомишльського району Житомирській області, її батьками є: батько, [PERSON], українець, та мати, [PERSON], українка. 23 жовтня 2008 року помер батько позивачки, [PERSON], у віці 70 років в с. Пилиповичі, Радомишльського району Житомирської області даний факт підтверджує свідоцтво про смерть серії 1-ТП № 105760, видане виконавчим комітетом Пилиповицької сільської ради Радомишльського району Житомирської області 24.10.2008 року. Спадщину після смерті [PERSON], у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, яка зазначає, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї прийняла дружина покійного, а відповідно мати позивачки [PERSON] (що підтверджує свідоцтво про одруження серії ІІІ-УР № 491747 від 22.02.1964 року), шляхом постійного проживання з покійним, доглядом за будинком, оброблянням земельної ділянки, тощо даний факт підтверджує довідка № 84 від 21.02.2017 року з виконавчого комітету Пилиповицької сільської ради Радомишльського району Житомирської області. Крім того, спадщину після смерті [PERSON], ніхто більше не приймав, до нотаріуса із заявою ніхто досі не звертався, спадкова справа після його смерті не заводилась. Судом встановлено, що мати позивачки [PERSON], померла 07 листопада 2011 року у віці 71 років в с. Пилиповичі, Радомишльського району Житомирської області даний факт підтверджує свідоцтво про смерть серії 1-ТП № 179746, видане виконком Пилиповицької сільської ради Радомишльського району Житомирської області 08.11.2011 року. Спадщину після смерті матері, [PERSON], у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, яка зазначає, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї, - прийняла її дочка, тобто позивачка, шляхом проживання без реєстрації з покійною, доглядом за будинком, обробітком земельної ділянки, сплатою необхідних платежів та отримувала кошти за землю даний факт підтверджує довідка № 82 від 21.02.2017 року, що видана виконавчим комітетом Пилиповицької сільської ради Радомишльського району Житомирської області. Інших спадкоємців крім позивачки немає, більше того, спадщину після смерті [PERSON], ніхто більше не приймав, до нотаріуса із заявою ніхто досі не звертався, спадкова справа після її смерті не заводилась. До складу спадкового майна, яке залишилося після смерті спадкодавці [PERSON] входять дві земельні ділянки, а саме: - земельна ділянка загальним розміром 4,56 га, цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Пилиповицької сільської ради Радомишльського району Житомирської області, і яка належала на праві приватної власності померлому [PERSON] на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 220118 від 10 грудня 2004 року, яку [PERSON] фактично успадкувала, однак за життя своїх спадкових прав так і не оформила, - земельна ділянка загальним розміром 4,87 га, цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Пилиповицької сільської ради Радомишльського району Житомирської області, і яка належала на праві приватної власності померлій [PERSON] на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 220119 від 10 грудня 2004 року. У відповідності до п. 216 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 3 березня 2004 року за № 20/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцеві. Однак, набути вищезазначене майно в порядку передбаченому ст. 1298 ЦК України, шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки позивач, як спадкоємиця за законом не має можливості через те, що [PERSON], хоча фактично і успадкувала дані земельні ділянки, проте не виготовила правовстановлюючий документ на себе, крім того, у державних актах є виправлення у номері їх реєстрації в Книзі записів реєстрації держактів та невірно вказана дата видачі даних державних актів (у витягах з ДЗК вказана дата реєстрації 09.12.2004 рік, а у держаках 10.12.2004 рік), а відповідно до положень ЗУ «Про нотаріат», такі правовстановлюючі документи не можуть бути прийняті для вчинення нотаріальних дій. У відповідності до п.4.12 та п.4.18 глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України за № 296/5 від 22.02.2012 року: «Свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів, за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі відповідного свідоцтва документів, нотаріус розяснює йому процедуру вирішення даного питання в судовому порядку». Згідно листа № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до ст. 1216 та ст. 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно до ст. 131 Земельного кодексу України, громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі успадкування. У відповідності до ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Теж саме зазначає п. 10) Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування». Згідно ст. 55 Конституції України та ст. 16 Цивільного кодексу України, кожен має право на звернення до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересу. За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність належних правових підстав для визнання права на спадщину, а відтак позов підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного й у відповідності з ст. 55 Конституції України, ст.ст. 3, 15, 328, 1216-1218, 1223, 1225, 1268, 1277 ЦК України, ст. 131 ЗК України, ПП ВСУ «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», ПП ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та

Outcome: approved