Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-13 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить скасувати наказ про її звільнення, поновити її на посаді, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та відшкодувати моральну шкоду, яку позивачка оцінила у 25000,00 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 31.10.2013 року її було звільнено з посади провідника пасажирського вагону Вагонної дільниці станції Жмеринка Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» (наказ №203/ос від 31.10.2013 р.). Своє звільнення вважає незаконним та наполягає на тому, що адміністрація Вагонної дільниці ст. Жмеринка порушила вимоги ч.1 ст. 39-1 КЗпП України тому, що трудові договори, які були переукладені один чи декілька разів, вважаються такими, що укладені на невизначений строк. Позивачка також зазначає, що вона є членом профспілкової організації Вільної профспілки залізничників України вагону Вагонної дільниці станції Жмеринка Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця», тому відповідач повинен був отримати попередню згоду на її звільнення від профспілки. Позивачка вважає наказ про звільнення неправомірним, а звільнення незаконним та таким, що позбавило її право заробляти собі на життя. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, посилаючись на обставини, викладені в ньому. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на його безпідставність. Третя особа в судове засідання не з'явилася, про час і місце була повідомлена належним чином. Суд, заслухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка працювала на посаді провідника пасажирського вагону Вагонної дільниці станції Жмеринка Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» з 24.05.2006 року (наказ №138/ос від 23.05.2006 р.). 31.10.2013 року наказом відокремленого підрозділу Вагонної дільниці ст. Жмеринка №203/ос позивачка звільнена з посади провідника за п.2 ст. 36 КЗпП України по закінченню строку трудового договору (а.с.3). Згідно ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Адміністрація дільниці письмово повідомляла позивачку про те, що 31.10.2013 року закінчується термін дії контракту, однак з боку позивачки до адміністрації не надійшло пропозицій або прохань про продовження трудових відносин, що свідчило б про намір позивачки і далі працювати у відповідача. В той же час, у попередніх випадках закінчення терміну дії контрактів, при отриманні повідомлень від адміністрації, позивачка зверталася із письмовими заявами про продовження термінів дії контрактів, які розглядалися адміністрацією і задовольнялися. Судом встановлено, що позивачка особисто, без будь-яких заперечень, ознайомилася з наказом про припинення трудового контракту, про що свідчить її підпис у наказі. Згідно ч.2 ст.39-1 КЗпП України трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених ч.2 ст. 23 КЗпП, вважаються такими, що укладені на невизначений строк. Відповідно до ч. 2 ст. 23 КЗпП України строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Твердження позивачки про те, що відповідачем порушено вимоги ч.1 ст. 39-1 КЗпП України є безпідставним так, як контракт, укладений з позивачкою є строковим трудовим договором, що підтверджується п.1.1. Загальних положень контракту №2292, від 30.09.2008 р. укладеного між позивачкою та відповідачем. Доказів того, що звільнення позивачки повинно було відбуватися за попередньою згодою із профспілкою, суду не надано. Відповідно ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачкою жодним чином не доведено заподіяння їй моральної шкоди з вини відповідача. Суд не знайшов підстав для визнання протиправними дій відповідача, оскільки не надано доказів їх протиправності чи незаконності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed