Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначивши, що 28 квітня 2012 року між ними був зареєстрований шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Прилуцького міськрайонного управління юстиції. Від подружнього життя сторони мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Позивачка мотивує свої вимоги тим, що подружнє життя з відповідачем не склалося через несумісність характерів та різні погляди на життя. Спільне подружнє життя припинено з жовтня 2015 року і на примирення позивачка не згодна. Позивачка в судове засідання не зявилася, проте завчасно подала до суду заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримує в повному обсязі, категорично наполягає на розлученні, на примирення не згодна та просила суд розглянути справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання також не зявився, проте згідно з адресованою до суду письмовою заявою позовні вимоги визнає в повному обсязі, на примирення не згоден, категорично наполягає на розлученні та просить суд розглянути справу за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: з Свідоцтва про шлюб серії 1-ЕЛ №067153 від 28 квітня 2012 року вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Моторна) зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Прилуцького міськрайонного управління юстиції 28 квітня 2012 року, про що зроблено відповідний актовий запис за №93 (а. с.4). Згідно копії свідоцтва про народження від 08 серпня 2013 року серії І-ЕЛ №142893, [PERSON] народилася 31 липня 2013 року та її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). Судом достовірно встановлено, що сторони проживають окремо з жовтня 2015 року, шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, категорично наполягають на розлученні, на примирення не згодні, а отже бажання розірвати шлюб у сторін є взаємним. Також відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 8 ст. 235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Тому суд вважає за можливе після розірвання шлюбу прізвище позивачці залишити «Гарагуля». За таких обставин, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, та зважаючи на те, що згідно з письмовими заявами сторін сторони наполягають на розлученні, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а шлюб розірванню. На підставі ст.ст. 110, 112, 113, ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved