Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, посилаючись на те, що за час перебування у шлюбі з [PERSON] у них народилася донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження. Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 28.09.2009 року шлюб між сторонами було розірвано, про що свідчить рішення суду та свідоцтво про розірвання шлюбу. Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 27 квітня 2011 з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи із 17.01.2011 р. і до досягнення дитиною повноліття, на виконання якого було видано виконавчий лист та звернуто рішення до примусового виконання. За період із січня 2011 року по лютий 2020 року відповідач сплатив аліменти не у повному обсязі, внаслідок чого станом на 20.02.2020 року утворилася заборгованість за аліментами у сукупному розмірі 97602,36 грн., що підтверджується розрахунками заборгованості по аліментах Славутського міськрайонного ВДВС ЦЗМУ МЮ (м. Хмельницький) від 04.02.2019 № 2108, 15.02.2019 № 3035, 10.02.2020 р. №14448. Відповідач, будучи здоровим і працездатним та маючи постійний дохід у вигляді заробітної плати, не сплачує аліменти на утримання неповнолітньої дочки будь-якої іншої матеріальної допомоги не надає та взагалі не спілкується з нею. Відповідно із розрахунком пені за прострочення сплати аліментів зробленого позивачкою, сума пені за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] за період із 01.02.2011 року по 20.02.2020 року складає 1208011,17 грн. Відповідно до ч.1 ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Таким чином, загальна сума пені за прострочення сплати аліментів, що підлягає стягненню судом із відповідача на користь позивачки, з урахуванням приписів ч. 1 ст.196 СК України складає 97602,36 грн. Також прохала стягнути з відповідача понесені нею витрати на правову допомогу. В судове засідання позивачка не з`явилась, надавши заяву з проханням справу слухати у її відсутність, позов підтримала, прохала задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав до суду відзив в якому позов не визнав з підстав того, що позивачка тривалий час проживає з іншим чоловіком та він не впевнений в тому, що він дійсно є біологічним батьком [PERSON] . Зважаючи на ту обставину що позивачка звернулась до суду 20.02.2020 року та справа тривалий час розглядається судом, відповідач неодноразово не з`являється в судові засідання посилаючись на захворювання надаючи відповідні документи підтверджуючі дану обставину, однак на судове засідання призначене на 19.11.2020 року будучи належним чином повідомлений не надав жодного клопотання та раніше надав до суду відзив на позов в якому висловив свою позицію щодо позовних вимог, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін в загальному порядку. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.10.2003 року. За час перебування у шлюбі у [PERSON] та [PERSON] народилася донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження. Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 28.09.2009 року шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується рішенням суду та свідоцтвом про розірвання шлюбу. Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 27 квітня 2011 з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи із 17.01.2011 р. і до досягнення дитиною повноліття, на виконання якого було видано виконавчий лист та звернуто рішення до примусового виконання. За період із січня 2011 року по лютий 2020 року відповідач сплатив аліменти не у повному обсязі, внаслідок чого станом на 20.02.2020 року утворилася заборгованість за аліментами у сукупному розмірі 97602,36 грн., що підтверджується розрахунками заборгованості по аліментах Славутського міськрайонного ВДВС ЦЗМУ МЮ (м. Хмельницький) від 04.02.2019 № 2108, 15.02.2019 № 3035, 10.02.2020 р. №14448. Відповідач, будучи здоровим і працездатним та маючи постійний дохід у вигляді заробітної плати, не сплачує аліменти на утримання неповнолітньої дочки будь-якої іншої матеріальної допомоги не надає та взагалі не спілкується з нею. Закон України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини. Згідно ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Крім того, відповідно до Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі ст.183, ст.184 Сімейного Кодексу України. У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки (пені). Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Відповідно до ч.3 ст.195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Відповідно до роз`яснень, викладених в п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст.196 СК України, відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Відповідно до правової позиці Великої палати Верховного Суду у справі №333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) від 03 квітня 2019 року: «Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 % ». Відповідно із розрахунком пені за прострочення сплати аліментів, сума пені за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] за період із 01.02.2011 року по 20.02.2020 року, складає 1208011,17 грн. Відповідно до ч.1 ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Таким чином, загальна сума пені за прострочення сплати аліментів, що підлягає стягненню судом із відповідача на користь позивачки, з урахуванням приписів ч. 1 ст.196 СК України складає 97602,36 грн. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789X11 (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей І фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати дитину найважливіший обов`язок матері і батька. Дітям повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум, встановлений законом для дитини відповідного віку. За наведеного, суд вважає позовні вимоги щодо стягнення пені за прострочення сплати аліментів доведеними у повному обсязі та такими, що підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення судових витратна правову допомогу. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Позивачем в обґрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката не надано належних доказів на підтвердження цих витрат, у зв`язку з чим в цій частині позовних вимог слід відмовити у їх задоволенні. Відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial