Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-11 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом. Свої вимоги аргументує наступним. 12 липня 2012 року сторони уклали шлюб. Від шлюбу народився спільний син [PERSON], [INFO]. Причиною розпаду сімейних стосунків являється відсутність між сторонами взаєморозуміння та спільної думки щодо вирішення звичайних побутових питань, що призвело до втрати почуття любові та поваги один до одного та припинення шлюбних стосунків. Спільне сімейне господарство сторони не ведуть. Дитина проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Збереження шлюбу позивачка вважає недоречним а примирення неможливе, оскільки шлюб існує лише формально, у звязку з чим позивач звернувся до суду з вимогою розірвати шлюб. Позивачка в судовому засіданні підтримала позовні вимоги з підстав наведених у позовній заяві та просила їх задовольнити. Також не заперечувала щодо заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання повторно не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин та за відсутності заперечень позивачки, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України суд ухвалив продовжити розгляд справи у заочному порядку та винести рішення на підставі наявних у справі доказів. На підставі досліджених письмових доказів судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 12 липня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Герцаївського районного управління юстиції Чернівецької області за актовим записом №23. З обставин, наведених у позовній заяві, що підтверджуються наявними у справі доказами та з пояснень позивачки судом встановлено, що подружжя від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. На даний час шлюбні стосунки фактично припинені, позивачка не вбачає можливості примирення та збереження сімї. Причиною розпаду шлюбних стосунків стало відсутність між ними взаєморозуміння та спільної думки щодо вирішення звичайних побутових питань, різні погляди на життя, що призвело до втрати почуття любові та поваги один до одного. Дитина проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Збереження шлюбу позивачка вважає недоречним а примирення неможливе, оскільки шлюб існує лише формально, сторони не ведуть спільне сімейне господарство, у звязку з чим суд дійшов висновку, що реєстрація шлюбу суперечить інтересам позивачки. Частиною 3 ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, у тому числі примушування до статевого звязку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість та може мати наслідки, встановлені законом (ч.4 ст. 56 СК). Враховуючи особливий характер сімейних відносин та їх обєктивну недоступність для оточуючих, покладення обовязку збереження сімї на одного з подружжя при наявності на це категоричного заперечення іншого є незаконним та таким, що не відповідає вимогам ст.ст.55-56 СК України. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, суд дійшов висновку, що збереження сім'ї неможливе, реєстрація шлюбу суперечить інтересам позиваки, а тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню шляхом розірвання шлюбу. На підставі ст.ст.55-56, 110, 112 СК України та

Outcome: approved