Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-22 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, з вимогою про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що з 22.03.1986 року перебуває у шлюбі з відповідачем та мають одного сина, який на даний час вже є повнолітнім. З 2005 року шлюбні відносини з відповідачем не підтримує, спільне господарство не ведуть. Підставою для розпаду сім'ї стала різниця у поглядах на життя, що зробило неможливим подальше спільне проживання та збереження шлюбу. Вважає, що шлюб розпався остаточно, сім'я існує лише формально. Позовна заява надійшла до суду 11.12.2017 року. Справа підсудна Жовтневому районному суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, тому ухвалою від 11.01.2018 року позовна заява була прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 05.02.2018 року підготовче судове засідання було відкладено у зв'язку з неявкою учасників справи. Ухвалою суду від 23.02.2018 року підготовче провадження у справі було закрито, справа призначена до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 16.03.2018 року судовий розгляд справи був відкладений у зв'язку з неявкою відповідача. 16.03.2018 року позивач через канцелярію суду направила заяву, в якій просила справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити. При цьому вказала, що не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач до суду не прибув, про час та місце розгляду справи сповіщався своєчасно та належним чином, про що свідчить оголошення з офіційного веб-сайту судової влади України. Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди позивача на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено. Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] в матеріалах справи (а.с. 5), [PERSON] та [PERSON], уклали шлюб 22.03.1986 року, який зареєстровано у м. Баку відділом ЗАГС району ім. 26-ти Бакинських комісарів, актовий запис № 158. Від шлюбу подружжя спільних та неповнолітніх дітей не мають. Із позовної заяви вбачається, що сторони не ведуть спільне господарство, не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, проживають окремо з 2005 року. Позивач зазначає, що підставою для розірвання шлюбних відносини стало те, що з відповідачем мають різні погляди на життя, які призвели до втрати почуттів кохання, взаємної поваги та зробили неможливим подальше збереження сім'ї та шлюбу. Задовольняючи позов, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, в той час як сторони не мають наміру зберегти шлюб. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст. 1 Сімейного Кодексу України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Відповідно до ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного Кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 110 Сімейного Кодекс України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи та оцінюючи всі вищевикладені обставини у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що шлюб підлягає розірванню, так як сторони мають різні інтереси та погляди, шлюбні відносини існують лише формально, сімейно-шлюбні стосунки сторін розпались і поновлені бути не можуть, тому шлюб повинен бути розірваний. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved