Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-13 00:00:00

позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача спричинені позивачу матеріальні збитки в розмірі 100,00 грн. вартості змінених замків у вхідних дверях, спричинені позивачу моральні збитки в розмірі 10000,00 грн. та зобов'язати відповідача усунути перешкоди в користуванні житловим будинком [ADDRESS] для позивача, шляхом надання їй ключів від вхідних дверей та підсобних приміщень. В обґрунтування покликається на те, що їй та її сестрі [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить житловий будинок [ADDRESS] в якому зареєстрована позивачка та двоє її малолітніх дітей. Відповідачка проживає в належній їй на праві приватної власності квартирі, що за адресою: [ADDRESS], а спірним житловим будинком у с. Сокільники для проживання не користується. 01.09.2017 року, коли позивачка разом із дітьми та чоловіком прибула в належний їй на праві спільної сумісної власності житловий будинок в с. Сокільники, побачила на подвір'ї будинку сторонніх осіб, які відмовилися пояснити мету свого перебування в її будинковолодінні, нецензурно висловлювалися до неї, шарпали за одяг, виганяли із власного подвір'я. Одночасно, позивачка помітила, що жоден з її ключів від вхідних дверей та підсобних приміщень будинковолодіння не підходять до замків, тому зробила висновок, що завіси та двері замінено на інші. На виклик поліції позивачем приїхав [PERSON] - колишній чоловік [PERSON], шлюб з яким останньою розірвано ще 22.06.2012 року, тобто задовго до придбання будинку, а згодом і сама відповідач - [PERSON]. Невідомі особи тим часом, втекли, однак позивачу вдалося зафіксувати їх та номери автомобіля на фотокамеру телефону. У своїх письмових поясненнях наданих працівникам поліції [PERSON], [PERSON], та інші особи фактично визнали, що без погодження зі позивачкою використовують належні їй на праві спільної власності приміщення як склад продукції та промислового обладнання, ремонтну майстерню на що позивач згоди не надавала. Одночасно, вони визнали, що змінили замки на вхідних дверях і відмовилися позивачу видати ключі від них. Жодної домовленості щодо використання спільного майна між позивачем та [PERSON] не існує, своєї згоди на використовують належних позивачу на праві спільної сумісної власності приміщень як складу зберігання продукції та промислового обладнання, [PERSON] згоди не надавала. Більше того категорично цьому заперечує та, припускаючи здійснення відповідачем та її чоловіком незаконної діяльності, побоюється, що це може призвести до конфіскації (арешту) цього майна і значно ускладнити її проживання у будинку та користування ним. Позивач вказує, що вказаними сторонніми особами та самою [PERSON] їй також спричинено матеріальних збитків, з будинку зникли належні подаровані матір'ю [PERSON] всі речі новий холодильник вартістю 1000 гривень, телевізор п'ять тисяч гривень, диван, крісла, ліжко, кришталь, бібліотека загальною вартісно 10 тисяч гривень тощо. Загальні матеріальні збитки позивач оцінює у 20000 грн., однак документально їх довести змоги немає. Таким чином, на сьогоднішній час, позивач продовжує на собі відчувати наслідки вчинених щодо неї незаконних дій, які вона ідентифікує як моральну (немайнову) шкоду, яка виражається у сильному, постійному душевному та психічному стражданні, постійних переживаннях, періодичному безсонні, постійних роздумах та переживаннях щодо розладів у сім'ї між нею та рідною сестрою, перебуваю в постійному страху за своє майно, що підсилюється діями [PERSON], яка продовжує неправомірні дії, не допускає позивача до майна, продовжує надавати користуватися нашим спільним майном стороннім особам, у позивача негативний емоційний стан, депресія. Вказані немайнові втрати є тривалими, а саме розпочалися із дня вчинення щодо позивача конфлікту та тривають до сьогоднішнього дня і навіть усунення перешкод в користуванні майном не зможуть полегшити її страждань. Також, вважає, що слід врахувати й інші обставини, зокрема, тяжкість вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, які виражаються у неможливості проживати і відпочивати у своєму будинку, вести особисте господарство, ступінь зниження престижу та ділової репутації, оскільки [PERSON] обмовляє позивача перед сусідами, яким наговорює про нестерпний характер позивачки. Час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану позивачу, як співвласнику доведеться набувати нове майно, вести ремонтно-будівельні роботи, оскільки вона певний час протягом року перебуває за кордоном то відновлювати своє добре ім'я в неї немає можливості, крім того позивачка позбавлена відповідачем можливості вести активне громадське та соціальне життя. Остання прив'язана до помешкання матері, так як у неї на руках двоє малолітніх дітей. Крім того, внаслідок вчиненого щодо [PERSON] дій [PERSON] порушила нормальні життєві зв'язки, позивач позбавлений можливості пересуватися на віддалі від дому, відвідувати родину та приймати гостей у себе вдома. Таким чином, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає, що достатньою грошовою компенсацією її моральних страждань була б сума десять тисяч гривень. Таким чином, відповідачем порушено право власника позивач на користування спірним будинком, а тому позивач вимушена звернутися до суду та просить позов задоволити. 19.12.2017 року провадження у справі відкрито. 12.02.2018 року на адресу суду надійшов відзив відповідач [PERSON] на позовну заяву, в якому відповідач позов заперечила в повному обсязі. Заперечила твердження позивача про те, що сторонні особи нібито перебували в її будинковолодінні в с. Сокільники нецензурно висловлювались до неї, шарпали за одяг, виганяли останню з власного подвір'я, тощо, позивач помітила, що жоден з її ключів від вхідних дверей та підсобних приміщень будинковолодіння не підходять до замків, з чого зробила висновок, замки та двері замінені на інші Однак твердження позивача, жодними доказами не підтверджені, оскільки позивач могла загубити ключі від вхідних дверей будинку. Зазначає, що позивач, перебуваючи у неприязних відносинах з відповідачем, не бажає визнавати того факту, що заміна замків останньою не здійснювалась. Позивачка вже давно не проживає в Україні, що зокрема, підтверджується свідоцтвами про народження її дітей, які народились обоє у Франції. Сама позивачка теж стверджує про це у своєму позові. У спірному будинку позивачка взагалі жодного дня не проживала і не проживає зараз, оскільки стан ремонту цього житлового будинку не дозволяє проживати в ньому. Зазначає, що твердження позивача з приводу вищенаведеного спростовується висновком затвердженим Начальником Пустомитівського ВП Франківського ВП ГУНП у Львівській області від 15 вересня 2017 року за результатами перевірки звернення [PERSON] Наведеним висновком припинено перевірку по даному факту тобто не виявлено факту вчинення відповідачем та «сторонніми особами» протиправної поведінки. В свою чергу, Позивачу 15 вересня 2017 року було повідомлено органами національної поліції, що в її заяві з приводу вчинення кримінального правопорушення відповідачем та іншими особами не було виявлено ознак кримінального правопорушення. Відтак вищенаведені позивачем аргументи з приводу вчинення відповідачем та іншими «сторонніми особами» протиправних дій щодо неї не знаходять свого документального підтвердження, а є голослівними та вигаданими як і покликання на заподіяння їй матеріальних та моральних збитків. 23.04.2018 року задоволено клопотання представника позивача про допит свідка [PERSON] 14.08.2018 року задоволено клопотання представника позивача про допит свідка [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві. Суду додатково пояснила, що невідомі їй особи здійснюють господарську діяльність у належному їй на праві спільної сумісної власності будинку. Відповідачка таким чином чинить перешкоди позивачу у користуванні її майном, не надає доступу до нього, та не має наміру усувати перешкоди. У зв'язку із заміною замків зазнала збитків на суму 1500,00 грн. На прохання позивачки надати їй ключі від вхідних дверей до будинку відповідачка відмовила у грубій формі. В судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримав, дав пояснення аналогічні наведеним у позовній заяві, просить позов задоволити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила. У поданому письмовому відзиві на позовну заяву в задоволенні позову заперечила у повному обсязі з підстав наведених у відзиві. Просить в задоволенні позову відмовити. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що її дочка [PERSON] чинить перешкоди у користування будинком позивачці, своїй сестрі, та свідку особисто. Сторонні особи здійснюють господарську діяльність у вказаному житловому будинку що за адресою: [ADDRESS] відповідач замінила замки до вхідних дверей, між сторонами наявні неприязні відносини. Колишній чоловік відповідачки [PERSON] виніс усе майно із будинку. Свідок [PERSON] суду пояснив, що 01.09.2017 року на прохання його знайомого [PERSON], що є представником позивачки, погодився підвести його за адресою, яку той йому назвав. 01.09.2017 року став свідком того, що позивачка [PERSON] перебуваючи на подвір'ї, як потім йому стало відомо, належного їй та її сестрі будинку, не мала змоги увійти на другий поверх будинку, оскільки ключі що у неї були, не підходили до замка вхідних дверей. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, пояснення позивача допитаного в якості свідка, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, вважає, що позов слід задоволити частково з таких підстав. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України. Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами наступне. З копії договору купівлі-продажу житлового будинку від 21.08.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Чорним І. О., копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.08.2014 року № 25881561, копії паспорта громадянина України [PERSON] серія [NUMBER], вбачається, [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить житловий будинок [ADDRESS] Відповідно до копії довідки Сокільницької сільської ради Львівської області від 31.08.2017 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [INFO] та двоє її дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] родинні відносини стверджуються наявними в матеріалах справи копіями свідоцтв про народження із офіційними перекладами (а. с. 22-26). Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтями 317, 319 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до висновків Верховного Суду України викладених у постанові від 16 січня 2012 р. у справі № 6-57цс11 - у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм житловим приміщенням, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод. У відповідності до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними Таким чином, позивач та відповідач мають мати реальну можливість володіти та користуватися спільним майном у натурі, оскільки інше не встановлено за домовленістю між ними. Таким чином, як встановлено судом, без існування такої домовленості, враховуючи те, що право спільної сумісної власності поширюється на усе майно, навіть без приблизного, ідеального визначення часток у праві на нього, кожен із співвласників може вимагати доступу до володіння та користування усім спільним майном. Безумовно, здійснення повноважень володіння та користування одним з учасників щодо усього спільного майна не може не порушувати аналогічних речових прав інших співвласників. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] чинить перешкоди позивачу [PERSON] у користуванні спірним житловим будинком, шляхом заміни замків, та позбавлення позивача як співвласника будинку можливості потрапити у вказаний будинок, що ствердив допитаний у справі свідок [PERSON], свідок [PERSON], та позивач, допитана в судовому засіданні в якості свідка, а також стверджується протоколом про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 01.09.2017 року (а.с. 19). Разом з тим, позивачка вказує, що відповідач чинить їй перешкоди у користуванні належним їм на праві спільної сумісної власності житловим будинком, шляхом надання дозволу стороннім особам на здійснення у ньому господарської діяльності. Проте, вказані твердження не кореспондуються із заявленими позовним вимогами та можуть бути предметом розгляду у іншій цивільній справі. Суд критично оцінює покликання позивача на звернення до органів Національної поліції оскільки такі не підтвердженні належними та допустимими доказами у справі. З наявних копії заяв [PERSON] та [PERSON] щодо неправомірних їхніх дій, не прийнято жодного рішення правоохоронними органами. Окрім того, не знайшли свого підтвердження покликання позивача на заподіяні матеріальні збитки, оскільки такі доказами не підтверджені. Окрім зазначеного, в даній ситуації суд звертає увагу на те, що статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладене, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та з урахуванням того, що відповідач перешкоджає позивачу користуватися належними їй на праві спільної сумісної власності будинком, сторони не досягли згоди у визначенні порядку користування будинком, який є їх спільною сумісною власністю, суд з метою захисту права власності усіх співвласників будинку, дійшов висновку, що позов підставний в частині необхідності зобов'язати відповідача усунути перешкоди позивачу в користуванні житловим будинком [ADDRESS] шляхом надання останній ключів від вхідних дверей та підсобних приміщень. За змістом ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Разом з тим, з огляду на недоведеність суду заподіяння матеріальної та моральної шкоди позивачу, в задоволенні позову в частині відшкодування матеріальної та моральної шкоди слід відмовити за безпідставністю. Стягненню з відповідачів на користь позивача у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України підлягає сплачений судовий пропорційно до задоволених позовних вимог. У зв'язку з наведеним, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 704,80 (сімсот чотири гривні 80 копійок) гривень судового збору.

Outcome: approved