Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-13 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просила розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 11 липня 1981 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Печеніги Чугуївського району Харківської області, актовий запис № 41. В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що подружнє життя в шлюбі з відповідачем не склалося через різні погляди на життя, в зв'язку з чим, в сім'ї часто виникали сварки. Стверджувала, що між ними втрачено почуття любові та взаєморозуміння. Протягом останнього року сторони проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть. Позивачка стверджувала, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливі. В підготовче судове засідання сторони не з'явились, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно, через канцелярію суду надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позивачка підтримала позов у повному обсязі, а відповідач проти задоволення позову не заперечував, спільні діти на даний час є повнолітніми. Крім того, позивачка просила після розірвання шлюбу залишити прізвище «[PERSON]» (а.с. 16, 17). Враховуючи, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. 11 липня 1981 року між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований завідуючим відділом (бюро) запису актів громадянського стану Печенізької селищної Ради народних депутатів Чугуївського району Харківської області, про що складено відповідний актовий запис за № 41, що підтверджується Свідоцтвом про укладання шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 3). На даний час у сторін від цього шлюбу повнолітні діти. Судом встановлено, що стосунки в родині позивача та відповідача погіршились, однією сім'єю вони не проживають протягом останнього року, спільного господарства не ведуть, шлюбні стосунки між ними фактично припинились, почуття любові та взаєморозуміння втрачені, у зв'язку з чим, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам подружжя. Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя і тоді суд, відповідно до статті 112 Сімейного кодексу України, з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей або їх відсутність та інші обставини життя подружжя. При встановлені таких обставин, за наявності яких подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу. Суд вважає, що причини розірвання шлюбу є об'єктивними, подальше спільне життя подружжя неможливе і збереження шлюбу суперечитиме інтересам, як позивачки, так і відповідача. За таких обставин, суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, в порядку статті 112 Сімейного кодексу України постановляє рішення про розірвання шлюбу.

Outcome: approved