Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Зазначає, що з 24.12.2011 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. З 09.01.2013 року сторони проживають окремо, шлюбні відносини між ними припинені, спільне життя з відповідачем не склалося в зв'язку з відсутністю взаєморозуміння. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. Діти проживають разом з позивачкою та перебувають на її утриманні. На утримання сина з відповідача рішенням суду стягнуто аліменти в розмірі 500 грн. Вважає подальше подружнє життя та збереження шлюбу неможливим, просить розірвати шлюб та стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки в розмірі 500 грн. до повноліття доньки та на своє утримання по догляду за дитиною до трьох років в розмірі 500 грн., а також судові витрати по справі. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти розірвання шлюбу, позовні вимоги про стягнення аліментів не визнав. Відповідно до частини 2 статті 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність розірвання шлюбу подружжя та стягнення аліментів на утримання дитини, оскільки примирення між ними не можливе із-за небажання зберегти сім'ю. Суд вважає поважними причини розірвання шлюбу, зазначені позивачем і вважає, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 24.12.2011 року у Червоновершківській сільській раді Компаніївського району Кіровоградської області, актовий запис № 5 (а.с.4). Сторони спільного господарства не ведуть та припинили сімейні відносини, клопотань про надання часу на примирення до суду від сторін не надходило, наполягають на розірванні шлюбу. Згідно з п.2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Таким чином, суд приходить до висновку, що сім'я сторін розпалася, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам обох сторін, а тому шлюб необхідно розірвати. За змістом ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Відповідач не виявила бажання після розірвання шлюбу змінювати прізвище. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При вирішенні питання про стягнення аліментів суд відповідно до ст.182 СК України має враховувати матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст. 84СК України дружина , з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка- батька дитини до досягнення дитиною 3 років. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження від 07.02.2014 року відповідач є батьком [PERSON], [INFO] (а.с.9). З довідки виконкому Червоновершківської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області від 17.02.2015 р. про склад сім'ї вбачається, що до складу сім'ї позивачки входять неповнолітні діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.7). Згідно довідки, виданої виконкомом Червоновершківської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області від 17.02.2015 р. встановлено, що позивачка на території сільської ради не працює (а.с. 8). При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідач офіційно не працює, однак відсутність роботи не звільняє його від обов'язку утримання дітей, оскільки він є здоровою працездатною особою. Дослідивши матеріали справи, виходячи з принципу розумності та справедливості, враховуючи матеріальне становище відповідача, наявність сина, на користь якого відповідач сплачує аліменти за рішенням суду, відсутність інформації про офіційне працевлаштування відповідача та отримання будь-якого постійного регулярного заробітку (доходу), донька знаходиться на утриманні позивача [PERSON], яка не працює, доглядає за дитиною до досягнення трирічного віку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, оскільки відповідач не виконує належним чином свій батьківський обов'язок по утриманню малолітньої дитини, тому з нього на користь позивача підлягають стягненню аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. до досягнення донькою повноліття та на утримання позивача в розмірі 300грн., щомісячно до досягнення дитиною [PERSON], [INFO] трьох років. Згідно з ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. На підставі ст. 88 ЦПК України судові витрати по справі підлягають стягненню з відповідача. Згідно п.1 ст.367 ЦПК України рішення суду підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Що стосується стягнення витрат на оплату правової допомоги, то вони не підлягають стягненню з наступних підстав. Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Позивачем надано суду квитанцію № 39 від 18.02.2015 р., видану адвокатом Кондрашовою І.Ю. про те, що нею прийнято від [PERSON] 150 грн. за договором від 18.02.2015 р. Відшкодування таких витрат передбачено Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», згідно з яким розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Оскільки адвокат або фахівець у галузі права не приймав участі в судових засіданнях, вимоги позивача про стягнення витрат за надання правової допомоги задоволенню не підлягають. На підставі ст.ст. 84, 180-184, 191 СК України,

Outcome: partial