Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовною заявою до відповідачів про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на те, що вона є власником автомобіля «Хюндай» н/з [NUMBER]. 28 вересня 2013 року водій [PERSON], керуючи автобусом «Богдан» н/з [NUMBER], по вул. Олімпійській в м. Маріуполі порушив правила дорожнього руху, спричинивши ДТП, із завданням матеріальної шкоди автомобілю позивачки. Постановою суду від 18 жовтня 2013 року [PERSON] було притягнуто до відповідальності за ст. 124 КУпАП у вигляді штрафу. Внаслідок ДТП транспортний засіб позивачки зазнав ушкоджень. За висновком автотоварознавчої експертизи вартість матеріальної шкоди завданої позивачці складає 32565,76 грн. Позивачкою було сплачено вартість проведеної експертизи в сумі 700 грн. Також позивачка була вимушена нести витрати на транспортування пошкодженого автомобіля, внаслідок чого витратила 850 грн. Автобус «Богдан», яким керував [PERSON], належить на праві власності [PERSON], якою було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності володільців транспортних засобів на вказаний автобус. Вказує, що відповідачка добровільно сплатила позивачці 500 грн. франшизи за цим договором. Внаслідок настання страхового випадку ПрАТ «Європейський страховий союз» повинен був сплатити позивачці вартість матеріальної шкоди, завданої автомобілю «Хюндай» н/з [NUMBER] в сумі 32065,72 грн., витрати позивачки на проведення експертного дослідження в сумі 700 грн., транспортні витрати на загальну суму 850 грн., чого страховиком не було виконано. Внаслідок неправомірних дій з боку відповідачів позивачка була змушена нести незаплановані витрати по найму транспортних засобів, бо за родом своєї діяльності вона використовувала свій автомобіль для роботи. Внаслідок цього вона змушена була сплатити 350 грн. за послуги таксі. На тій підставі, що відповідачі добровільно не відшкодували їй завдану ДТП шкоду, вона була змушена витратити на надання їй правової допомоги 3000 грн.ё за подання позову до суду - 243,60 грн. разом із комісією банку в розмірі 3 грн. Окрім цього вона протягом усього часу після ДТП відчуває стрес, нервується з приводу того, що їй не було виплачено у передбачені законом строки страхові виплати, відповідачі уникають відповідальності за завдану їй шкоду, що призвело до її моральних страждань, які вона оцінює в розмірі 3000 грн. На підставі переліченого просила суд стягнути з ПрАТ «Європейський страховий союз» завдану її автомобілю матеріальну шкоду в сумі 33615,72 грн., стягнути солідарно з усіх відповідачів судові витрати в сумі 3596,60 грн., стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] моральну шкоду в сумі 3000 грн. Під час розгляду справи в суді [PERSON] змінила заявлені раніше нею позовні вимоги, внаслідок чого просила суд стягнути з ПрАТ «Європейський страховий союз» завдану її автомобілю матеріальну шкоду в сумі 27602,61 грн., стягнути з [PERSON] різницю від вартості відновлюваного ремонту та страховою виплатою на суму 6513,15 грн., стягнути солідарно з усіх відповідачів судові витрати в сумі 3932,75 грн., стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] моральну шкоду в сумі 3000 грн. У судовому засіданні позивачка та її представник, який діє на підставі договору, [PERSON], на задоволенні змінених позовних вимог наполягали, надавши суду пояснення аналогічні тим, що викладеному позові, при цьому [PERSON] вказувала, що їй досі не було відшкодовано завдану ДТП шкоду відповідачами. Зазначала при цьому, що її автомобіль у теперішній час відремонтовано, однак в неї немає документів, які б цей факт підтверджували, бо ремонт робився приватним шляхом. Додавала, що протиправними діями [PERSON] їй було завдано страждань, бо був порушений її звичайний уклад життя. Вона й досі відчуває незручності, бо ані [PERSON], ані [PERSON] не відшкодували їй шкоду, спричинену ще у вересні 2013 року внаслідок ДТП. Представник ПрАТ «Європейський страховий союз», який діє на підставі довіреності, до судового засідання не з'явився, надавши заяву з проханням вирішити спір у відсутність представника страховика на підставі письмових заперечень, за якими, визнаючи позов частково, представник відповідача вказував на наступні обставини. Так з позивачкою було узгоджено розмір страхового відшкодування внаслідок проведеного дослідження ушкодженого транспортного засобу, витрати на яке поніс відповідач. При цьому у страховика є 90 днів для проведення виплат узгодженої суми страхового відшкодування з дня отримання заяви про страхове відшкодування, яка була подана [PERSON] 12 грудня 2013 року. Також вказував, що розрахунок страхового відшкодування здійснювався на підставі повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 1 жовтня 2013 року, огляду пошкодженого автомобіля проведеного за участі позивачки 7 жовтня 2013 року та висновку суб'єкта оціночної діяльності, [PERSON], від 22 жовтня 2013 року щодо розміру матеріальної шкоди, завданої автомобілю «Хюндай» н/з [NUMBER] та заяви на виплату узгодженого страхового відшкодування від [PERSON] Відповідно до висновку експерта від 22 жовтня 2013 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, належного позивачці, становить 32702,61 грн. Тому підстави для прийняття рішення щодо відшкодування витрат за проведення автотоварознавчого дослідження, замовленого [PERSON], відсутні. Зазначав також, що до розміру страхового відшкодування [PERSON] страховиком було включено відшкодування витрат на евакуацію транспортного засобу в сумі 500 грн., тому витрати позивачки на таксі в сумі 350 грн. не підлягають задоволенню. Відповідно до переліченого зазначав, що страховик та позивач дійшли згоди щодо виплати страхового відшкодування у сумі 25662,09 грн., з відрахуванням франшизи в розмірі 500 грн., та щодо виплати витрат на евакуацію автомобіля в сумі 500 грн., бо документального підтвердження проведення позивачкою відновлювального ремонту страховику надано не було, тому визнають заявлені позовні вимоги [PERSON] лише у зазначеному обсязі. При цьому представник відповідача не заперечував проти виплати позивачці також витрат [PERSON] на додаткове транспортування її транспортного засобу в сумі 350 грн. Відповідачі, [PERSON] та [PERSON], до суду не з'явились, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи. Від [PERSON] на адресу суду надійшла заява з проханням вирішити спір у відсутність вказаного відповідача за присутності його представника, [PERSON] [PERSON] при цьому вказував, що не визнає заявлені до нього позовні вимоги [PERSON], які просив відхилити, бо він не несе відповідальності за завдану ДТП шкоду. Представник [PERSON], який діє на підставі довіреності, [PERSON], надав суду письмові заперечення в інтересах [PERSON], де вказував, що відповідальність [PERSON] застрахована страховиком, а завдана ДТП матеріальна шкода не перевищує ліміту відповідальності, встановленого договором страхування. При цьому [PERSON] добровільно сплатила [PERSON] суму франшизи в розмірі 500 грн. Оскільки позивачкою не було доведено існування відповідальності [PERSON] по сплаті матеріальної шкоди, та не було доведено завдання її діями моральної шкоди [PERSON], то вимоги позивачки про стягнення з [PERSON] судових витрат та моральної шкоди в сумі 3000 грн. також не ґрунтуються на законі. Представник відповідачів, [PERSON], в судовому засіданні не погоджуючись з заявленими вимогами, вказував, що позивачкою не було підтверджено факт проведення ремонту її транспортного засобу жодними доказами. Нею була проведення повторна оцінка пошкодження її транспортного засобу без участі інших учасників процесу. При цьому не можна прийняти витрати позивачки по проведенню оцінки матеріальної шкоди автомобіля в сумі 700 грн., сплачені ФОП [PERSON]. При цьому вказував, що [PERSON] не довела завдання їй діями [PERSON] моральної шкоди. Враховуючи, що позивачка не довела свої позовні вимоги, які не ґрунтуються на законі, то просив суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] в повному обсязі. Суд, вислухавши учасників процесу, що з'явились, вивчивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного вмотивування. Згідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі за текстом рішення - Закон), потерпілими за цим законом є юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок ДТП з використанням транспортного засобу. На підставі ч. 4 ст. 1 Закону особи, відповідальність яких застрахована, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. При цьому володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Відповідно ч. 7 ст. 1 Закону забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. За ч. 1 ст. 2 Закону відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. При цьому у вказаній нормі зазначено, що якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми саме Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно до ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст. 9 Закону страховою сумою є грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50000 грн. на одного потерпілого. На підставі ч. 1 ст. 12 Закону розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2% від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. За ч. 1 ст. 22 Закону в разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно до ст. 979 ЦК за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. За положеннями п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, тобто шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки є, крім іншого, діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Автомобіль «Хюндай Гетц» н/з [NUMBER] згідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить [PERSON] (а. с. 39). Відповідно до постанови від 18 жовтня 2013 року, яка набрала законної сили, Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя [PERSON] був визнаний винним в спричиненні ДТП, що сталось 28 вересня 2013 року в м. Маріуполі по вул. Олімпійській між транспортним засобом «Хюндай Гетц» н/з [NUMBER], яким керувала [PERSON], та транспортним засобом «Богдан» н/з [NUMBER] під керуванням [PERSON], внаслідок чого відповідача було притягнуто до відповідальності за порушення ст. 124 КУпАП до адміністративного стягнення в вигляді штрафу у розмірі 340 (а. с. 3). Враховуючи перелічене суд відхиляє доводи [PERSON] щодо необхідності застосування положень ст. 1190 ЦК, за якою особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим, бо постановою суду від 18 жовтня 2013 року було визнано винним у завданні матеріальної шкоди автомобілю позивачки лише [PERSON] внаслідок порушення ним правил дорожнього руху України. Згідно до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 6 серпня 2013 року, який був укладений між ПрАТ «Європейський стразовий союз» та [PERSON] на строк з 6 серпня 2013 року по 7 лютого 2014 року, вбачається, що був застрахований транспортний засіб «Богдан» н/з [NUMBER], встановлено ліміт відповідальності у розмірі 50000 грн. за шкоду, заподіяну майну одної потеплілої особи, та розмір франшизи в сумі 500 грн. (а. с. 4). За ст. 28 Закону шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, є шкодою, пов'язаною, крім іншого, з пошкодженням транспортного засобу та з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. Відповідно до ст. 29 Закону в зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. На підставі ст. 34 Закону страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про ДТП страховик зобов'язаний направити свого представника на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи. У відповідності до ч. 1 ст. 36 Закону страховик,

Outcome: partial