Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення на її користь на утримання сина [PERSON] 28.02.2015р. народження аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня подання позову. В обґрунтування позову покликалась на те, що з 06.09.2014р. перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем та проживала з ним до липня 2016р. Від шлюбу мають сина [PERSON] 28.02.2015р. народження, який знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на його утримання не надає; інших дітей не має; стягнень по будь-яких виконавчих листах з нього не проводиться. В судовому засіданні позивачка, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини, позовні вимоги підтримала. З огляду на подане відповідачем заперечення пояснила, що дійсно у вересні листопаді 2016р. щомісячно отримувала від відповідача грошові перекази в розмірі 1500 грн. як аліменти на утримання сина. Однак, вона та відповідач припинили спільне проживання у липні 2016р., у серпні цього року відповідач не перерахував на утримання сина жодних коштів, тому вважає, що відповідач нерегулярно в добровільному порядку сплачує їй кошти на утримання сина і щоб бути впевненою в тому, що в майбутньому ці кошти вона отримуватиме регулярно, вона й звернулася до суду з даним позовом, незважаючи на те, що з огляду на розмір зарплати відповідача, розмір стягуваних аліментів може бути меншим. Будь-які інші способи виконання відповідачем свого обов'язку по утриманню дитини її не влаштовують. Відповідач в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову; подав письмове заперечення на позов, в якому зазначав, що добровільно, з липня місяця 2016р. щомісячно надавав позивачці кошти в сумі 1500 грн. на утримання дитини. Окрім цього, відвідуючи сина, додатково привозив продукти харчування; частково забезпечував сина ліками, коли той хворів. З вересня 2016р. за порадою юриста, продовжуючи добровільно сплачувати аліменти, ці кошти направляв грошовим переказом на імя дружини в розмірі 1500 грн. щомісячно. Відтак, твердження позивачки про ненадання ним допомоги на утримання дитини є неправдивими. Пояснив, що працює на ТзОВ «[PERSON] Системз УА ГмБХ» та надав довідку про розмір його заробітку. Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.55 Конституції України та положень ст.ст.3, 11, 15, 59, 60 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Розгляд цивільних справ здійснюється не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін самостійно, на власний розсуд розпоряджається своїми правами й зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 2 ст. 51 Конституції України, яка прийнята 28 червня 1996 року, та ст. 180 СК України від 10 січня 2002 року № 2947-III чітко визначено, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Аліменти є одним із способів виконання батьками обов'язку по утриманню дітей. Їх стягнення не залежить від того, чи знаходяться в шлюбі батьки, розлучені вони або взагалі не перебували в ньому. Аліменти стягуються на користь одного з батьків, з яким проживає дитина, є його власністю і повинні використовуватись за цільовим призначенням, тобто саме на утримання дитини. Згідно ст.181 цього Кодексу способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно із ст.183 цього Кодексу частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно із свідоцтвом про шлюб 1-СГ № 239338, яке видане відділом ДРАЦС по м. Стрию реєстраційної служби Стрийського МРУЮ 06.09.2014р., сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06.09.2014р. (а.с.2). Відповідно до свідоцтва про народження серії І-СГ № 447951, яке видане відділом ДРАЦС по м. Стрию реєстраційної служби Стрийського МРУЮ 05.03.2015р., сторони є батьками [PERSON] 28.02.2015р. народження (а.с.3). З довідки № 1465 від 22.10.2016р., виданої Лисятицькою сільською радою Стрийського району Львівської області, вбачається, що позивачка зареєстрована в [INFO] та проживає за даною адресою разом з сином [PERSON] 2015р. народження і батьками [PERSON], [PERSON] (а.с.4). Як встановлено в ході судового розгляду, малолітня дитина сторін проживає з позивачкою, відповідач добровільно надає матеріальну допомогу на її утримання та виховання, що підтверджено поданими останнім копіями квитанцій за вересень-листопад 2016р. про переказ на імя позивачки щомісячно по 1500 грн. в рахунок аліментів. Позивачка не заперечила дану отримання нею даних коштів. Незважаючи на добровільне виконання відповідачем обовязку утримувати дитину, позивачка звернулась до суду з позовом про встановлення аліментних зобовязань відповідача в судовому порядку в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач добровільно надає кошти на утримання сина лише протягом останніх трьох місяців. Отже, судом встановлено, що малолітній [PERSON] проживає з матірю - позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідач інших утриманців не має, є особою працездатного віку, має постійне місце праці та регулярний заробіток, відтак, незважаючи на те, що відповідач протягом вересня-листопада 2016р. кошти на утримання сина надавав позивачці в добровільному порядку, суд вважає, що є всі підстави ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача щомісячно на користь позивачки на утримання малолітнього сина [PERSON] 28.02.2015р. народження аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача до досягнення дитиною повноліття, починаючи як зазначено у ст.191 СК України з дня подачі позовної заяви, тобто з 17.10.2016р. Одночасно суд враховує, що відповідачем надано докази сплати аліментів на утримання сина за жовтень та листопад 2016р. по 1500 грн. щомісячно (за вирахуванням плати за переказ платежу), що підтверджено копіями квитанцій № 239 від 17.10.2016р. та № 982 від 08.11.2016р., тому сплачені суми повинні бути враховані державним виконавцем як вже сплачені аліменти за жовтень та листопад 2016р. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в розмірі 551,20 грн. в дохід держави.

Outcome: approved