Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-26 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з заявою, у якій просить розірвати шлюб між сторонами, визначити місце проживання сина, залишивши його проживати разом з нею, стягнути аліменти з відповідача на її користь на утримання сина в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду і до повноліття. В обґрунтування вимог посилається на те, що 28.01.2011 року сторони уклали шлюб у Ленінському відділі держвної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис №30. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON]. [INFO]. Подружжя разом з сином проживало за адресою: [ADDRESS] в однокімнатній квартирі жилою площею 19 кв. м, що належить позивачці на праві приватної власності. Протягом останніх двох років сімейне життя сторін поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Сторони мають діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім'ю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, такими як повага до дружини, піклування про створення в сім'ї доброзичливої сприятливої морально-психологічної атмосфери. З його ініціативи постійно виникають сварки, свідком яких нерідко стає їх син, що, таким чином, впливає на його психічний стан та кожен раз спричиняє позивачці та дитині душевні страждання. Позивачка вважає, що їх спільна дитина є ще маленькою і багато речей не розуміє, але в подальшому це може суттєво вплинути на його психіку, погляди на життя, в тому числі на життя в шлюбі та формування його світогляду, особливо, щодо відносин в родині між чоловіком та жінкою, які є основою в будь-якій сім'ї. Відповідач самоусунувся від необхідності матеріально забезпечувати сім'ю, за останні три місяці зароблені ним кошти взагалі не надавав для потреб сім'ї. Позивачка до судового засідання не з'явилася, про день та час слухання справи повідомлена належним чином, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що позов підтримує в повному обсязі. Відповідач до судового засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, через канцелярію суду надав заяву в якій просить розгляд справи проводити за його відсутності через зайнятість на роботі, позов визнає в повному обсязі. Суд, перевіривши матеріали цивільної справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини: Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції сторони зареєстрували шлюб 28.01.2011 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис № 30. (а.с. 16). Від шлюбу сторони мають сина, [PERSON], [INFO] згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 06.09.2012 року, актовий запис №679. (а.с. 6). Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як було встановлено в судовому засіданні шлюбно-сімейні відносини сторін фактично припинені, відновлення їх неможливе, спільного господарства сторони не ведуть. Суд виходить з того, що шлюб має ґрунтуватися на вільній згоді жінки та чоловіка, на почуттях взаємної любові та поваги до прав і людської гідності кожного з подружжя, не суперечити моральним засадам суспільства, а шлюбні відносини між сторонами припинені. Вказані вище обставини справи та закріплена в ст. 51 Конституції України, ст. 24 СК України добровільність шлюбу, категоричне заперечення позивачки щодо збереження шлюбу свідчать про те, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим та буде суперечити інтересам [PERSON] та дитині сторін. За таких обставин, суд вважає, що родина існує формально, розпалася вона остаточно й відновленню не підлягає. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. [PERSON] на праві приватній власності має квартиру за адресою: [ADDRESS], згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно [NUMBER] від 25.09.2003 року. (а.с. 10). Таким чином, позивачка з сином проживають та будуть надалі проживати в зазначеній квартирі, [PERSON] усвідомлює свою особисту відповідальність за вихованя та піклування про дитину, створення для неї належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров'я, духовного та розумового розвитку. Дитина відвідує дитячий садок, облікована в медичних установах, позивачка з сином мають психологічний контакт та прив'язаність один до одного. Враховуючи вищезазначене суд дійшов висновку, що [PERSON], [INFO], повинен проживати разом з матір'ю, [PERSON], за адресою: [ADDRESS]. Окрім того, відповідач позов визнав і в частині місця проживання сина, отже, відповідно до ч. 1 ст. 61 обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Проживання дитини з одним з батьків не звільняє обох від права спілкування з дитиною та обов'язку виховувати дитину, піклуватися про неї та матеріально її забезпечувати. Згідно вимог ст.180 СК України батьки зобов'язані забезпечувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 183 СК України передбачено, що доля заробітку ( доходу ) батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно зі ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач не виконує повноцінного обов'язку щодо утримання дитини. Згідно рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 29.08.2014 року [PERSON] виплачує аліменти на неповнолітню доньку, [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.07.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. (а.с. 14). На підставі зазначеного, враховуючи інтереси та потреби дитини, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в повному обсязі щодо стягнення аліментів, що найкращим чином захистить інтереси її сина щодо потреби [PERSON] в матеріальних коштах у зв'язку з його вихованням та не поставить відповідача у скрутне матеріальне становище. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує матеріальне становище платника аліментів, його зобов'язання по виплаті аліментів на доньку згідно рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкові від 29.08.2014 року та його визнання даного позову про стягнення з нього аліментів в розмірі 1/4 частки від заробітку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно зі ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 174 ЦПК України у випадку визнання позову відповідачем за наявності законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивачки суму сплаченого судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу в розмірі 243,60 грн., та стягує з відповідача в дохід держави суму судового збору в розмірі 243,60 за позовну вимогу щодо стягнення аліментів.

Outcome: approved