Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-30 00:00:00

Позивачка звернулася в суд та просить: визнати недійсним договір дарування, укладений 05.12.2012р. між [PERSON] та [PERSON]; визнати спільну сумісну власність [PERSON], та її з [PERSON] як подружжя на перероблений будинок, викуплений [PERSON], згідно укладеного між нею та ВО «Укрзахідвугілля» договору купівлі-продажду від 28.12.1989р., посвідченого 20.02.1990р.; визначити ідеальні частки відповідачки та її з [PERSON] в цьому будинку, з врахуванням понесених ними затрат; визнати за нею в порядку спадкування після смерті батька право власності на ідеальну частку господарської будівлі; визнати за нею та [PERSON] право власності на самочинно збудований будинок, що незавершений будівництвом, як спільне майно подружжя. Свої вимоги мотивує наступним. З початку 1970-х років вона, її батько [PERSON], мати [PERSON] та брат [PERSON] проживали в житловому будинку по вул.Ватутіна,49 (на даний час Крушельницької) в м.Сокаль Львівської області. Даний будинок належав виробничому обєднанню «Укрзахідвугілля» (на даний час ДП «Львіввугілля»). 02.02.1989р. батько помер та після цього мати викупила даний житловий будинок., згідно договору від 28.12.1989р., зареєстрованого 20.02.1989р. 22.02.1990р. мати зареєструвала право власності на цей будинок. До цього часу в 1988 році вона вийшла заміж. На момент укладення договору вона в 1989 році закінчила навчання у вищому навчальному закладі та в неї вже була дочка [INFO]. Рішенням міської ради від 12.02.1987р. батькові надано дозвіл на будівництво гаражу та літньої кухні в межах земельної ділянки по вул.Ватутіна,49 в м.Сокаль, якою вони користувалися. На момент смерті батька гараж та літня кухня вже були збудовані, однак в експлуатацію не здані, право власності на них не оформлено. Тому, незважаючи на те, що вона, брат та мати фактично вступили в управління та володіння цим майном, документально право власності на нього ніхто не оформив. Крім того, разом з літньою кухнею та гаражем був збудований і хлів. Всі ці будівлі становили єдину споруду, яка не були предметом договору купівлі-продажу. Після викупу матірю будинку в ньому залишилися проживати вона з малолітньою дитиною, мати та брат. Згідно домовленості в 1994 році вона подарувала брату однокімнатну квартиру. Взамін цього брат не претендуватиме на спірний будинок. Після цього брат з дружиною переїхав проживати в цю квартиру, а вона з матірю залишилися проживати в будинку. В 2007 році вона вдруге зареєструвала шлюб з [PERSON], з яким проживала в спірному будинку з 2001 року. З 2000 року по 2005 рік мати перебувала в Ізраїлі, а з 2006 року по 2010 рік в Іспанії. Згідно домовленості з матірю, вона з чоловіком протягом 2007-2011 років провели капітальний ремонт будинку ззовні та всередині за власні кошти та в майбутньому повинна була набути права власності на цей будинок, з огляду також на заповіт, складений мамою в її користь. Враховуючи те, що вони понесли великі витрати на ремонт, будинок суттєво покращився (фактично створили новий будинок), вважає, що вона з чоловіком набула право спільної сумісної власності на нього. Крім того, узгодивши з матірю влітку 2004 року, вона з чоловіком за власні кошти на місці зведених батьком гаражу, літньої кухні та сараю, самочинно збудували новий двоповерховий житловий будинок. Для будівництва будинку вони скористалися дозволом виконавчого комітету міськради від 13.04.1990року про надання мамі дозволу на будівництво житлового будинку. Згідно даного дозволу, новий будинок повинен був зводитися на місці старого деревяного. Однак згодом вони передумали, відремонтували старий, а новий збудували на місці гаража і літньої кухні. Дане будівництво вона з чоловіком проводили з огляду на досягнуту з відповідачами домовленість про те, що як старий житловий будинок, так і новий залишаться в її власності. В кінці 2012 року в неї з матірю виник конфлікт, після якого остання подарувала братові [PERSON] старий та новий житлові будинки, а також земельні ділянки біля будинку. При цьому в договорі дарування новий будинок вказаний як господарські будівлі. Однак, новий будинок не зданий в експлуатацію. В договорі дарування зазначений як господарська будівля, зареєстрована за мамою на підставі договору купівлі-продажу, не відповідає дійсності, так як мати придбала лише будинок, а літня кухня і гараж не були узаконені та зареєстровані на праві власності у встановленому порядку. В документах БТІ господарська будівля віднесена до спірного будинковолодіння лише на підставі технічного паспорта, а не на підставі правовстановлюючого документа. Також, за мамою не міг бути зареєстрований новий житловий будинок, збудований нею та чоловіком самочинно, оскільки будівництво такого не завершено. Тому, він не міг бути подарований матірю. Тому, укладений договір дарування старого та нового будинків підлягає визнанню недійсним, так як матері не належить на правів власності новий будинок, а старого будинку належить лише частка, так як в ньому є частка її та її чоловіка. Ухвалою суду від 31.10.2017р. позовну вимогу [PERSON] про визнати за нею та [PERSON] право власності на самочинно збудований будинок, що незавершений будівництвом, як спільне майно подружжя залишено без розгляду. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали. Навели суду обставини, викладені в позові. Позивач пояснила, що прожила все життя в цьому будинку. Реконструкцію та будівництво нового будинку проводили спільними силами за спільною домовленістю з [PERSON] Подарувала братові квартиру, а мати уклала на її користь заповіт, згідно якого, житловий будинок повинен був перейти до неї. На той момент її не цікавило, чи належним чином мати набула права власності на будинок. Відповідач [PERSON] та її представник позову не визнали. Відповідач пояснила, що десять років працювала на заробітках в Ізраїлі та Іспанії з 2000р. по 2010р. Щомісяця висилала [PERSON] гроші, за які остання і зробила ремонт будинку. З Ізраїля передавала протягом чотирьох-пяти років приблизно по 1000 доларів США кожного місяця, а з Іспанії протягом чотирьох років орієнтовно по 650 євро. Також, [PERSON] без її згоди отримувала її пенсію протягом періоду її перебування за кордоном. Також, над літньою кухнею та гаражем збудували другий поверх. Жодного права будувати житловий будинок [PERSON] не мала, оскільки жодного дозволу вона останній не надавала. Також не надавала дозволу на використання її коштів на таке будівництво. Третя особа [PERSON] в судове засідання не прибула. Подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Треті особи [PERSON], [PERSON] представники третіх осіб КП ЛОР «Червоноградське МБТІ», Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області в судове засідання не прибули. Заяв про розгляд справи у їх відсутності суду не подали. Вислухавши сторони, дослідивши докази по справі, суд дійшов до наступних висновків. Рішенням виконавчого комітету Сокальської міської ради №48 від 12.02.1987р. [PERSON] надано дозвіл на будівництво гаражу, площею 18кв.м та літньої кухні площею 10кв.м в межах присадибної земельної ділянки по вул.Ватутіна,49. Згідно відповіді №1240/01-30 від 18.04.2013р., після смерті [PERSON], який помер 02.02.1989р., Сокальською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу. Так, згідно заяви від 28.12.1989р. та свідоцтва про право на спадщину від 28.12.1989р., Наказом №454 від 29.09.1989р. вирішено продати, крім інших, [PERSON] одноквартирний житловий будинок №49 по вул.Ватутіна в м.Сокаль Львівської області. З договору від 28.12.1989р., зареєстрованого в реєстрі за №425, вбачається, що ВО «Укрзахідвугілля» продано [PERSON] займану нею квартиру житловою площею 54,5кв.м, загальною площею 69,4кв.м, яка знаходиться за адресою: вул.Ватутіна,49 в м.Сокаль Львівської області. З технічного паспорта вбачається, що загальна площа житлового будинку №49 по вул.Крушельницької (Ватутіна) в м.Сокаль Львівської області становить 69,4кв.м., житлова 54,5кв.м. Також до будинку належить літня кухня, сарай та гараж. Згідно висновку про реєстрацію будинку від 22.02.1990р., житловий будинок по вул.Ватутіна,49 в м.Сокаль Львівської області підлягає реєстрації на праві особистої власності за [PERSON] З реєстраційного посвідчення від 22.02.1990р. вбачається, що будинковолодіння по вул.Ватутіна,49 в м.Сокаль Львівської області, яке складається з одного житлового будинку та надвірних будівель належить на праві приватної власності [PERSON] Рішенням виконавчого комітету Сокальської міської ради №92 від 13.04.1990р. [PERSON] надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку житловою площею 78,8кв.м, загальною площею 112,12кв.м. по вул.Ватутіна,49 в м.Сокаль Львівської області на наданій в безстрокове користування земельній ділянці, на якій знаходиться старий житловий будинок. З державного акта від 29.12.1995р. вбачається, що [PERSON] належить земельна ділянка, площею 0,1063га, розташована на території м.Сокаль, призначена для обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Витягом від 13.11.2012р. стверджується те, що [PERSON] належить житловий будинок та господарська будівля з літньою кухнею, які знаходяться по вул.Крушельницької,49 в м.Сокаль Львівської області. Згідно договору від 05.12.2012р., зареєстрованого за №3924, [PERSON] подарувала [PERSON] житловий будинок житловою площею 54,5кв.м, загальною площею 69,4кв.м та господарську будівлю з літньою кухнею та гаражем; земельні ділянки площею 0,1000га та 0,0063га., які знаходяться по вул.Крушельницької,49 в м.Сокаль Львівської області. Згідно витягу від 31.12.2012р. та відповіді №1271 від 15.04.2013р., будинок №49 по вул.Крушельницької в м.Сокаль Львівської області зареєстрований за [PERSON] на підставі вищевказаного договору дарування. Згідно витягу з будинкової книги та акта від 03.05.2016р., по вул.Крушельницької,49 в м.Сокаль Львівської області зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], та [PERSON] За даною адресою проживають лише [PERSON], [PERSON], та [PERSON] Із зведеного кошторисного розрахунку, локального кошторису та зведеної відомості вбачається, що загальна вартість будівельних робіт та матеріалів щодо незавершеного будівництвом самочинно збудованого будинку становить 162470,30грн. Згідно свідоцтв, [PERSON] 15.06.2006р. розірвала шлюб з [PERSON] та вдруге зареєструвала шлюб з [PERSON] Відповідно до частини третьої статті 10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Право власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з нормою ст. 319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: dismissed