overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-03 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищезазначеною позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів на утримання сина, мотивуючи свої вимоги тим, що 23 квітня 2015 року вона народила сина [PERSON], батьком якого є відповідач. Позивачка проживає разом із малолітнім сином, а відповідач проживає окремо. Оскільки позивачка доглядає за малолітнім сином та крім державної соціальної допомоги інших доходів не отримує їй дуже складно самостійно утримувати дитину. Відповідач має можливість утримувати сина, оскільки працює на посаді начальника станції «Лебединська» південної залізниці та отримує заробітну плату, але від свого обовязку ухиляється. Тому позивачка прохає суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина в розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу, але не менше 30% від прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В попередньому судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, а відповідач їх визнав. Проти ухвалення рішення не заперечили. На підставі статей 130 та 174 ЦПК України, за згодою сторін суд вважає можливим рішення суду постановити при проведенні попереднього судового засідання. Заслухавши пояснення позивачки, відповідача та дослідивши докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню з наступних підстав. Даний спір між сторонами виник із сімейних правовідносин, які регулюються ст. 182, 192 Сімейного Кодексу України. В судовому засіданні було встановлено, що 23 квітня 2015 року позивачка народила сина [PERSON], батьком якого є відповідач (а.с. 5). Позивачка проживає разом із своїми батьками та малолітнім сином, а відповідач проживає окремо (а.с. 6). Оскільки позивачка доглядає за малолітнім сином та крім державної соціальної допомоги інших доходів не отримує їй дуже складно самостійно утримувати дитину. Відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання сина. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Беручи до уваги, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання своєї дитини, суд вважає, що заявлений позов обґрунтований, тому він підлягає задоволенню. Виходячи з вимог розумності і справедливості, та відповідно до вимог ст. 182, 183 СК України суд вважає, що аліменти слід стягувати в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає необхідним відповідно до вимог ст. 191 СК України стягувати аліменти з 18 грудня 2015 року. Крім того, суд вважає за необхідне, стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп., на користь держави, оскільки позивачка була звільнена від його сплати при подачі позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищезазначеною позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів на утримання сина, мотивуючи свої вимоги тим, що 26 листопада 2010 року вона з відповідачем уклала шлюб. 12 березня 2014 року шлюб між позивачкою та відповідачем був розірваний. [INFO] позивачка народила сина - [PERSON] батьком якого є відповідач. Малолітній син проживає разом з позивачкою та перебуває на її повному утриманні. В добровільному порядку відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання сина. Тому позивачка просить суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина в розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу, але не менше 30% від прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В попереднє судове засідання позивачка та відповідач не з'явилися, хоча і були своєчасно та належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, але надали заяви в яких просять суд справу розглянути без їх участі, позивачка позовні вимоги підтримує, а відповідач їх визнає. Просять суд ухвалити рішення в попередньому судовому засіданні. На підставі статей 130 та 174 ЦПК України, за згодою сторін суд вважає можливим рішення суду постановити при проведенні попереднього судового засідання. Дослідивши докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню з наступних підстав. Даний спір між сторонами виник із сімейних правовідносин, які регулюються ст. 182, 192 Сімейного Кодексу України. В судовому засіданні було встановлено, що позивачка та відповідач є батьками малолітнього [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження (а.с. 4). Малолітній син проживає разом з позивачкою та перебуває на її повному утриманні. Відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання сина. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Беручи до уваги, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання своєї дитини, суд вважає, що заявлений позов обґрунтований, тому він підлягає задоволенню. Виходячи з вимог розумності і справедливості, та відповідно до вимог ст. 182, 183 СК України суд вважає, що аліменти слід стягувати в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає необхідним відповідно до вимог ст. 191 СК України стягувати аліменти з 5 жовтня 2015 року. Крім того, суд вважає за необхідне, стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп., на користь держави, оскільки позивачка була звільнена від його сплати при подачі позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищезазначеною позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів на утримання сина, мотивуючи свої вимоги тим, що 28 січня 2014 року вона з відповідачем уклала шлюб. За час даного шлюбу [INFO] в них народився син - [PERSON]. Спільне сімейне життя позивачки та відповідача не склалося і вони з серпня 2015 року не проживають разом. Малолітній син проживає разом з позивачкою. В добровільному порядку відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання сина. Тому позивачка просить суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина в розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу, але не менше 30% від прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення сином повноліття. В попередньому судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, а відповідач їх визнав повністю. На підставі статей 130 та 174 ЦПК України, за згодою сторін суд вважає можливим рішення суду постановити при проведенні попереднього судового засідання. Заслухавши пояснення позивачки, відповідача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню з наступних підстав: Даний спір між сторонами виник із сімейних правовідносин, які регулюються ст. 182, 192 Сімейного Кодексу України. В судовому засіданні було встановлено, що 28 січня 2014 року позивачка та відповідач уклали шлюб, який зареєстрували у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Лебедину реєстраційної служби Лебединського міськрайонного управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 5, що вбачається із свідоцтва про шлюб (а.с. 4). [INFO] позивачка народила сина - [PERSON], батьком якого є відповідач - [PERSON], що вбачається із свідоцтва про народження (а.с. 5). Спільне сімейне життя позивачки та відповідача не склалося і з серпня 2015 року вони не проживають разом. Після припинення сімейних відносин, позивачка проживає разом із сином в [ADDRESS], що вбачається з довідки Лебединської міської ради від 5 жовтня 2015 року № 1195 (а.с. 6). Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Беручи до уваги, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання своєї дитини, суд вважає, що заявлений позов обґрунтований, тому він підлягає задоволенню. Виходячи з вимог розумності і справедливості, та відповідно до вимог ст. 182, 183 СК України суд вважає, що аліменти слід стягувати в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає необхідним відповідно до вимог ст. 191 СК України стягувати аліменти з 7 жовтня 2015 року. Крім того, суд вважає за необхідне, стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп., на користь держави, оскільки позивачка була звільнена від його сплати при подачі позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-21 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищезазначеною позовною заявою, посилаючись на те, що 07 вересня 1996 року зареєструвала шлюб з відповідачем, від якого має дітей: доньку [PERSON],[INFO] та сина [PERSON], [INFO] Сімейні відносини припинені, з моменту припинення яких жодна із сторін не ставила питання про збереження сім'ї. На даний час сім'я існує формально. Кожен з них живе своїм життям. Тому вона прийшла до висновку, що шлюб необхідно розірвати. Майновий спір будуть вирішувати окремо. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Проти заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, хоча повідомлений належним чином, про що маються докази в матеріалах справи(а.с.16-17). За таких обставин суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. В зв'язку з цим суд вважає за необхідне провести заочний розгляд даної справи. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Було встановлено, що 07 вересня 1996 року сторони зареєстрували шлюб в Виконкомі Боромлянської сільської ради Сумської області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.7). Від шлюбу мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO](а.с.9) та [PERSON], [INFO] (а.с.8). Враховуючи те, що шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться, тому суд вважає, що шлюб носить формальний характер і його збереження недоцільне, тому необхідно розірвати даний шлюб. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-21 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищезазначеною позовною заявою, посилаючись на те, що 23 лютого 1991 року зареєструвала шлюб з відповідачем, від якого має повнолітніх дітей. На протязі останніх 6 років сімейне життя між нами поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Майнових спорів не має. Спільне життя як подружжя та збереження сім'ї не доцільне. З вищезазначених підстав позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просила розірвати шлюб. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надіслала заяву в якій просить слухати справу у її відсутності. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, хоча повідомлений належним чином, про що маються докази в матеріалах справи(а.с.14-15). За таких обставин суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. В зв'язку з цим суд вважає за необхідне провести заочний розгляд даної справи та задовольнити позов в повному обсязі. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Було встановлено, що 23 лютого 1991 року сторони зареєстрували шлюб в Виконкомі Боромлянської сільської ради Сумської області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.8). Від шлюбу мають повнолітніх дітей (а.с.6) Враховуючи те, що шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться, тому суд вважає, що шлюб носить формальний характер і його збереження недоцільне, тому необхідно розірвати даний шлюб. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-13 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищезазначеною позовною заявою та свої вимоги мотивує тим, що 01.01.2005 р. вона уклала трудовий договір з відповідачем, обовязковою усною умовою якого було надання житла у постійне користування з подальшою передачею у власність. 01.01.2005 р. вона вселилась у приміщення, позначене на технічному плані буд. 26 по вул. Миру, м. Суми, як „2а. Дане приміщення є результатом самостійного перебудування нежилої площі. З 2005 р. на підставі наданих адміністрацією СФ ХНУВС квитанцій здійснювала фактичну оплату газопостачання. За її рахунок було здійснено ремонт кімнат та кухні, змінено каналізаційну та водогінну систему. Рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 29.01.2013 р. встановлено факт проживання та користування приміщенням позивачкою. З березня 2013 р. укладено договори з обслуговуючими організаціями ТОВ «Сумитеплоенерго» , ПАТ «Сумигаз», КП «Сумижитло» про надання комунальних послуг з теплопостачання, газопостачання, обслуговування житла. що позначене на технічному плані 2а, що знаходиться у будинку 26 по вул. Миру у м. Суми. Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Від представника відповідача та 3-ї особи надійшли заяви про слухання справи в їх відсутність, у вирішенні питання покладаються на розсуд суду. Суд,заслухавши думку учасників процесу, дослідивши зібрані докази по справі в їх сукупності вважає, що позовна заява обґрунтована і підлягає задоволенню згідно наступного: Судом встановлено, що 01.01.2005 р. [PERSON] уклала трудовий договір з СФ НУВС, що підтверджується трудової книжкою (а.с. 6-7). З 01.01.2005 р. вона вселилася в приміщення, позначене на технічному паспорті житлового буд. 26 по вул. Миру, м.Суми, як „2а (а.с.21-22). Факт проживання та користування вказаним приміщенням з 2005 р. підтверджується рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 29.01.2013 р.. [PERSON] здійснює фактичну оплату газопостачання,теплопостачання, водопостачання, послуг з обслуговування житла, що підтверджується відповідними квитанціями (а.с. 34-42). Також за рахунок заявниці здійснювався ремонт водогінної та каналізаційної систем квартири у вказаному приміщенні. Інших обєктів нерухомого майна за [PERSON] не зареєстровано, що підтверджується довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Ч.1 ст. 344 ЦК України передбачає, що особа, яка добросовісно чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майномпротягом десяти років або рухомим майном- протягом п'яти років, набуває право власностіна це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. [PERSON] володіє нерухомим майном, а саме квартирою № 2 «а» в буд. 26 по вул.Миру в м.Суми з 01.01.2015 р. на момент прийняття рішення судом понад десять років. В звязку з викладеним суд вважає за необхідне позовну заяву задовольнити, оскільки на це є всі правові підстави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вище згаданим позовом. В підтвердження позовних вимог покликається на те, що 27 квітня 2007 року було розірвано її шлюб з відповідачем, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 33. Від даного шлюбу мають двоє дітей : сина [PERSON] -[INFO] та сина [PERSON] - [INFO]. Син [PERSON] навчається у Тернопільській Вищій Духовній Семінарії , позивачці важко самій оплачувати навчання сина, а тому вона звернулася до суду. Старший син позивачки також навчається у Тернопільській Вищій Духовній Семінарії, на навчання якого з відповідача уже проводиться стягнення аліментів на навчання сина. Позивачка в судове засідання з'явилася, позовні вимоги підтримала повністю, покладається на обставини викладені у позовній заяві. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про день, час і місце слухання справи в судове засідання не з'явився і про причину неявки суд не повідомив, а тому суд ухвалив справу заслухати у його відсутності. Дослідивши письмові докази, заслухавши покази позивачки, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 1 ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення 23 років. Сторони мають спільних дітей, а саме сина [PERSON] -[INFO] та сина [PERSON] - [INFO], які навчаються у Тернопільській Вищій Духовній Семінарії та проживають з позивачкою. З відповідача уже проводиться стягнення аліментів на одного сина, проте на утримання другого сина [PERSON] відповідач не надає жодної матеріальної допомоги в добровільному порядку

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищезгаданим позовом до відповідача, просить суд розірвати шлюб. Позов мотивує тим, що шлюб між сторонами було укладено 09.10.2003 року у відділі РАГС Дрогобицького міського управління юстиції Львівської області. Від даного шлюбу у подружжя народилися діти - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, сторони проживають окремо майже рік, фактичні шлюбні між сторонами припинено, спільного господарства подружжя не веде. За наведених обставин шлюб сторін носить формальний характер, подальше збереження шлюбу та примирення неможливі, оскільки сім»я фактично розпалась, в зв»язку з чим виникла необхідність в юридичному оформленні розлучення. В судове засідання сторони не з'явилися, подали суду заяви про розгляд справи без їх присутності, на розірвання шлюбу згідні обоє. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, не здійснюючи відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно положень ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані в сукупності по справі докази, суд вважає, що позов слід задовольнити. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 09.10.2003 року, який зареєстровано у відділі РАГС Дрогобицького міського управління юстиції Львівської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 504 та видане свідоцтво серії [NUMBER] (а/с 5). Від шлюбу у сторін народилося двоє синів - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO].(а/с 4) Так, згідно частини 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 та 4 статті 56 вказаного Кодексу передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. У відповідності до положень ст. 111 СК України суд повинен вживати заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Судом встановлено, що протягом тривалого часу подружжя не підтримує подружніх відносин, спільного господарства не ведуть, розірвання шлюбу бажають обоє. Враховуючи наведені обставини, та те, що відповідач визнав позовні вимоги, суд приходить до висновку, що на даний час шлюб між сторонами існує формально, подальше спільне проживання та збереження сім'ї неможливе, воно буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб слід розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищезгаданим позовом до відповідача, просить суд розірвати шлюб. Позов мотивує тим, що шлюб між сторонами було укладено 21.11.2002 року, який зареєстровано відділом РАГС Дрогобицького міського управління юстиції Львівської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 517. Від даного шлюбу у подружжя народилося двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO]. Стверджує, що спільне життя між ними протягом останніх років погіршилося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, Протягом останніх шести місяців подружжя проживає окремо, спільного господарства не ведеться, примирення неможливе, позивачка має намір створити нову сімю, просить шлюб розірвати. В судове засідання сторони не зявилися, подали суду заяви про розгляд справи без їх присутності, на розірвання шлюбу згідні обоє. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, не здійснюючи відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно положень ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані в сукупності по справі докази, суд вважає, що позов слід задовольнити. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 21.11.2002 року, який зареєстровано відділом реєстрації актів громадського стану Дрогобицького міського управління юстиції м. Дрогобич Дрогобицького району Львівської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 517 та видане свідоцтво серії 1СГ № 134167 (а/с 3). Згідно до копії свідоцтва про народження у подружжя [PERSON] народилося двоє дітей:дочка Андріана Марія, [INFO] та дочка [PERSON], [INFO] (а/с 10-11). Так, згідно частини 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 та 4\~статті 56 вказаного Кодексу передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. У відповідності до положень ст. 111 СК України суд повинен вживати заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Судом встановлено, що протягом тривалого часу подружжя не підтримує подружніх стосунків, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, позивачка має намір створити іншу сімю. Враховуючи наведені обставини, та те, що відповідач визнав позовні вимоги, суд приходить до висновку, що на даний час шлюб між сторонами існує формально, подальше спільне проживання та збереження сім'ї неможливе, воно буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб слід розірвати.

Outcome: approved