Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом, вказавши, що у відповідності до трудового договору від 03.02.2014 року вона була прийнята на роботу в ТОВ «Оздоровчий комплекс «Енергія» на посаду менеджера з персоналу. Згідно п.1.2 вказаного трудового договору за виконання працівником роботи і обовязків, відповідач зобовязався сплачувати заробітну плату щомісячно в сумі 1800 грн. П.5.1 трудового договору сторони встановили строк його дії з 03.02.2014 року до 01.10.2014 року. При виконанні умов трудового договору відповідач систематично порушував його умови в частині невиплати заробітної плати, що призвело до виникнення заборгованості. 01.10.2014 року у відповідності до наказу № 55 вона була звільнена за угодою сторін, при цьому під час звільнення з нею не було проведено остаточного розрахунку по заробітній платі, заборгованість складає 4 731,71 грн. Оскільки відповідач неправомірно відмовився виплачувати їй заробітну плату під час звільнення, вона має право на середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який з жовтня 2014 року до квітня 2015 року складає 12 600 грн. Своїми неправомірними діями відповідач заподіяв їй моральну шкоду, що виразилася в необхідності докладати додаткові зусилля для організації свого життя, вона позбавлена можливості спілкуватися з близькими людьми, що її оточують. Відповідач в період з квітня 2014 року по липень 2014 року у звітності на застраховану особу занижував її реальну заробітну плату, що призвело до зменшення її страхового стажу. Моральну шкоду оцінює в 3 000 грн. Просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 4 731,71 грн., середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в сумі 12 600 грн., моральну шкоду в сумі 3 000 грн. Позивачка в судове засідання не зявилася, просила розглядати справу в її відсутність, її представник позовні вимоги підтримав. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлений належним чином, тому зі згоди позивачки та її представника суд вирішує справу в заочному порядку на підставі ст. 224-233 ЦПК України на підставі наявних доказів в справі. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивачка перебував в трудових відносинах з відповідачем працювала за строковим трудовим договором з 03.02.2014 року до 01.10.2014 року, була звільнена на підставі ст. 36 КзпП України за угодою сторін. З трудового договору від 03.02.2014 року та довідки про доходи, наданої керівником підприємства слідує, що позивачка мала отримувати щомісячно заробітну плату в сумі 1800 грн. Відповідно до довідки про заборгованість по заробітній платі вбачається, що на час звільнення та розгляду справи заборгованість по заробітній платі [PERSON] становить 4 731,71 грн. З індивідуальних відомостей про застраховану особу [PERSON] вбачається, що за квітень жовтень 2014 року відповідачем зазначалася занижена заробітна плата позивачки, що в подальшому впливатиме на її страховий стаж. Відповідно до ст.115 КзпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до ст.116 КзпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст.117 цього Кодексу, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ст. 237-1 КзпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п.8 Постанови КМУ №100 від 8 лютого 1995 р «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. З матеріалів справи вбачається, що позивачка перебувала в трудових відносинах з відповідачем, під час звільнення їй не було виплачено заборгованість по заробітній платі, яка складає 4 731,71 грн., тому вона підлягає стягненню в примусовому порядку з відповідача. На підставі ст.117 КзпП України позивачка має право на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 02.10.2014 року до часу постановлення рішення суду 08.06.2015 року. Період затримки складає 173 робочі дні. Таким чином, середній заробіток позивачки складатиме : 1800 грн. Х 2 / 42 роб. дні Х 173 роб дні затримки розрахунку при звільненні = 14 828, 57 грн. Після утримання податків - 1,5 % військового збору, 15 % податку з фізичних осіб, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку становить 14 828, 57 грн. 1,5 % - 15% = 12 415, 22 грн. Враховуючи те, що з позивачкою не проведено остаточного розрахунку в день звільнення, на час розгляду справи заборгованість по заробітній платі існує, за весь період роботи заробітна плата позивачці виплачувалася несвоєчасно та не в повному обсязі, що стало підставою для нарахування їй середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, позивачка вказує на моральні страждання в звязку з невиплатою їй заробітної плати, необхідністю прикладати додаткові зусилля для організації життя, неможливістю спілкуватися з близькими людьми через борги перед ними, заниженням заробітної плати у відомостях на застраховану особу, що призвело до зменшення її страхового стажу, тому виходячи з принципів розумності та справедливості, тривалості моральних страждань, суд вважає, що розмір моральної шкоди завданої позивачці становить 1000 грн., яка підлягає стягненню з відповідача. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати у виді судового збору в сумі 243,60 грн. На підставі ст. 115, 116, 117, 237-1 КЗпП України, п.8 Постанови КМУ №100 від 8 лютого 1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати»,

Outcome: partial