Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] витребування із чужого незаконного володіння грошових коштів та стягнення вартості товару. В обґрунтування позовних вимог, після уточнення позовних вимог, вказувала, що в червні 1999 року вона познайомилась із [PERSON] та приблизно з цього часу по лютий 2004 року вони спільно проживали з ним однією сім`єю. Після цього, вони припинили спільне сімейне проживання та більше не мали спільного бюджету, не підтримували сімейні відносини. Вона зареєстрована , як фізична особа-підприємець відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця серії В00 №011240 з 13.09.1999 року. В березні 2005 року, вона за особисті кошти, набуті від підприємницької діяльності, придбала як фізична особа-підприємець об`єкти відчуження права комунальної власності м. Артемівська (Бахмут) у складі - першого поверху нежилої окремо розташованої будівлі по [ADDRESS] ; нежилої окремо розташованої одноповерхової будівлі (гараж-сарай) по [ADDRESS] . За вказаними адресами в будівлі [ADDRESS] ) знаходиться житловий будинок. Зазначені будівлі належать їй і зареєстровані за нею на праві приватної власності, що підтверджується витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно та свідоцтвом про право власності на нерухоме майно. Свою підприємницьку діяльність вона здійснювала за адресою: [ADDRESS] де було розташовано магазин та за адресою [ADDRESS] , де знаходився дрібнооптовий склад. Приміщення вказаного складу належало [PERSON] , матері [PERSON] 26 листопада 2005 року між нею та [PERSON] було укладено безстроковий трудовий договір, за яким останній зобов`язувався виконувати в неї роботу водія, та виконував ці обов`язки до 31.01.2010року, що підтверджується трудовим договором від 26.11.2005 року. В січні 2016 року вони з відповідачем періодично співмешкали, однак без створення сім`ї, оскільки такі відносини тривали періодично, кожен мав свій дохід та вони не мали спільного бюджету і не вели спільний побут. В цей період [PERSON] , став пред`являти до неї претензії, що нібито вона повинна йому грошові кошти, оскільки вони з ним колись співмешкали, а потім він працював та став претендувати на нібито якесь спільне майно. [PERSON] став вимагати від продавців магазину «Княжий двір», щоб останні віддавали виручку саме йому. У зв`язку з цим, вона вирішила тимчасово припинити роботу магазину. Нею було виявлено, що в період з 03 січня 2016 року по 10.06.20 року, з будинку, розташованого [ADDRESS] із сейфу, що там знаходиться зникли грошові кошти: а саме 250 тис. доларів США, 30 тис.євро та 500 000 грн., які зберігались в сейфі та належали їй.Також під час відсутності її в магазині та складі, в період з 20 лютого по 19 березня 2016 року відповідачем було незаконно вивезено товар, що знаходився та перелічений в актах про залишок товару на складі, що становить на суму 651 689,6грн. та в магазині на суму 592019,70грн. Вважає, що [PERSON] заволодів зазначеним вище майном без відповідної правової підстави. За таких обставин, в неї, як у власника майна виникло право на його витребування, просила витребувати із чужого незаконного володіння [PERSON] належні їй майно: грошові кошти в сумі 250 тис. доларів США(що за курсом НБУ 6 947 500 грн.) 30 тис. Євро(що за курсом НБУ становить 951 900 грн.) та 500 000 грн., а також стягнути вартість товару, яким [PERSON] незаконно заволодів, в сумі 124 3708,80 грн. та судові витрати у сумі 9605 грн. В судовому засіданні позивачка та її представник на позовних вимогах наполягали, просили позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, з підстав вказаних у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явився, у встановленому порядку був повідомлений про час та місце розгляду справи, відповідно до частини 11 ст. 128 ЦПК України, від нього не надійшла заява про відкладення розгляду справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 281 ЦПК України. Заслухавши учасників судового розгляду, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд приходить до наступного. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу об`єкта відчуження права комунальної власності територіальної громади міста Артемівська від 25.03.2005 року, [PERSON] є власником групи інвентарних об`єктів у складі: першого поверху нежилої окремо розташованої будівлі( [ADDRESS] ); нежилої одноповерхової окремо розташованої будівлі (гараж-сарай) ( [ADDRESS] ). Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, [PERSON] є власником нежитлової будівлі, розташованої у [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу 1-1732 від 30.03.2005 року, засвідченого Артемівською державною нотаріальною конторою. Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, [PERSON] є власником нежитлової будівлі, розташованої у [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу 1-1732 від 30.03.2005 року, засвідченого Артемівською державною нотаріальною конторою. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, власником будинку, який розташований у [ADDRESS] є [PERSON] . Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, [PERSON] є власником будинку, розташованого у [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності від 12.05.2008 року. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, нежитлове приміщення, яке розташоване у [ADDRESS] власником є [PERSON] . Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, [PERSON] є власником нежитлового приміщення, розташованого у [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності від 19.09.2007року. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 736320, [PERSON] на підставі рішення Артемівської міської ради від 25.04.2007 року за № 5/15-326, є власником земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS] , цільове призначення земельної ділянки, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 203397, [PERSON] на підставі рішення Артемівської міської ради від 25.07.2007 року за № 5/19-381, є власником земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS] , цільове призначення земельної ділянки, для обслуговування магазину. Витягом з кримінального провадження № 12016050150000801, згідно якого 20.03.2016 року до ЧЧ Бахмутського ВП надійшло повідомлення від [PERSON] про те, що в період часу з 20.02.2016 року по 19.03.2016 року невстановлена особа шляхом вільного доступу з магазину « [INFO] », розташованого за адресою [ADDRESS] скоїла крадіжку майна, яке належить [PERSON] . Сума матеріального збитку встановлюється. Постановою слідчого СВ Бахмутського відділу поліції ГУ Національної поліції в Донецькій області Симоненко В.О. кримінальне провадження, внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016050150000801 від 20.03.2016 року, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Витягом з кримінального провадження № 12016050150000380, згідно якого 09.02.2016 року до ЧЧ Бахмутського ВП надійшло повідомлення від [PERSON] про те, що з 03.01.2016 року по теперішній час [PERSON] , 1967 р.н. протидіє її господарській діяльності та погрожує застосування фізичної сили. Витягом з кримінального провадження № 12016050150000030, згідно якого 04.01.2016 року о 12.40 год. до чергової частини Артемівського відділу поліції надійшло повідомлення від чергової медсестри ЦМЛ м. Артемівська про те, що у медичному закладі надана медична допомога [PERSON] , 1972 року народження, в якої було виявлено численні тілесні ушкодження, а саме перелом кісток носа, гематоми обох очей, закритий перелом кісток правої кісті. Відомостями про залишок товару у магазині « [INFO] », розташованого у [ADDRESS] , станом на 14.02.2016 року, вартість товару складає 71 966,90 грн. Відомостями про залишок товару «Дрібковоптовий склад» розташованого у місті Бахмуті по вул. 60 років Утворення СРСР, 33, станом на 14.02.2016 року, вартість товару складає 86 733,00 грн. В судовому засіданні був допитий свідок [PERSON] , який суду пояснював, що він працював на оптовому складі, який розташований по вул. 60 років Утворення СРСР, який належить [PERSON] . Йому відомо, що [PERSON] працював у [PERSON] водієм, в яких вони були стосункам, йому не відомо, не цікавився. [PERSON] наніс [PERSON] тілесні ушкодження, та вона потрапила до лікарні, йому відомо, що [PERSON] з магазину « [INFO] », який належить [PERSON] , незаконно вивозив продукти, муку, цукор, який продавав на ринку. Ці відомості останньому відомо зі слів знайомих. Одного разу, [PERSON] попросив його загрузити товар з магазину «Княжий двір», на що він погодився, куди [PERSON] вивозив товар йому не відомо, нічого з цього приводу не пояснював. В судовому засіданні була допитана свідок [PERSON] , яка суду пояснювала, що працювала продавцем у магазині «Княжий двір». Їй відомо, що, коли [PERSON] потрапила до лікарні, прийшов [PERSON] та забирав виручку з магазину, надав вказівки, щодо заказу товару, керував у магазині. Продавці питали у [PERSON] , чому він керує, на що він відповів: « [PERSON] тепер ніхто, він буде керувати тут». З цього приводу вона дзвонила [PERSON] , нащо вона казала робить так, як він каже, а то теж потрапите до лікарні. [PERSON] погрожував її напарниці, фізичною розправою. З приводу погроз [PERSON] вона не зверталась до правоохоронних органів. В судовому засіданні була допитана свідок [PERSON] , яка суду пояснювала, що вона працювала продавцем у магазині «Княжий двір» з 2013 року. Їй відомо, що у січні 2013 року [PERSON] побив [PERSON] , та остання потрапила у лікарню. [PERSON] працював водієм у [PERSON] . Їй відомо, що [PERSON] приходив до магазину та забирав виручку, надав вказівки щодо заказу товару, керував у магазині. Чому він керував у магазині, їй не відомо. В судовому засіданні була допитана свідок [PERSON] , яка суду пояснювала, що вона працювала продавцем до закриття магазину «Княжий двір» до того часу, коли [PERSON] побив [PERSON] . Після закриття вони з іншими продавцями робили інвентаризацію товару. Вона бачила, як [PERSON] з магазину вивозив товар, ключі від складу були у [PERSON] . З даного приводу вона дзвонила [PERSON] , та остання казала робить так, як він каже, не суперечити йому. Свідок вважала, що [PERSON] займався самоправством, але з даного приводу вона не зверталась до правоохоронних органів. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, що передбачено ст. 387 ЦК України. Відповідно до пункту 21 Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК України. Пунктом 19 вказаної постанови передбачено, що застосовуючи положення ст. 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред`явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду. справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений. Майно може бути повернуте за позовом власника про його витребування на підставі ст. 387 ЦК України, якщо позивач надасть докази, що підтверджують наявність обставин, зазначених в цій статті, а саме підтвердження права власності позивача на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння поза його волею, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. За змістом вказаної статті право на витребування майна належить лише-власнику та лише у особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, і може мати місце лише за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза його волею. Наявність у діях власника майна волі на передачу майна виключає можливість його витребування і незаконність володіння майном відповідачем повинна бути доведена позивачем у суді, оскільки законодавство презумує добросовісне (правомірне) володіння чужим майном, якщо інше не випливає з закону або не встановлене рішенням суду ( ч. 3 ст. 397 ЦК України). Тобто майно може бути повернуте за позовом власника про його витребування, якщо позивач надасть докази, а саме підтвердження право власності на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння поза його волею, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. Право на витребування майна належить лише власнику та лише у особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, і може мати місце лише за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза його волею. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, жодний доказ, наданий позивачем, не підтверджує наявність обставин, що обґрунтовують позовні вимоги позивача щодо підтвердження права власності на витребуване майно, щодо факту вибуття майна з її володіння поза її волі, щодо наявності майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що будь яких переконливих доказів на підтвердження своїх вимог позивачем не надано, на підставі об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі матеріалів, з`ясування фактичних обставин, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, оцінивши подані сторонами докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про витребування спірного рухомого майна з чужого незаконного володіння задоволенню не підлягають, через їх необґрунтованість та недоведеність.

Outcome: dismissed