Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] померла її дочка [PERSON] . Після неї залишилося четверо дітей, батьком двох із них, а саме: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є відповідач - [PERSON] . Після смерті матері діти залишилися проживати разом з батьком. З 24.04.2019 року їх передано службою у справах дітей їй. 30.08.2019 року відповідно до рішення Лебединського районного суду Сумської області дітей було відібрано у відповідача без позбавлення батьківських прав та призначено її їхнім опікуном. З часу відібрання дітей відповідач умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню, піклуванню та навіть спілкуванню із дітьми. Не піклується ними, не проявляє заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавиться розвитком, станом здоров`я, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, матеріально не забезпечує. Тому позивачка просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх [PERSON] та [PERSON] , а також стягнути на її користь усі понесені судові витрати. Позивачка в судовому засіданні свої вимоги підтримала повністю. Відповідач проти задоволення позову не заперечив. Представниця третьої особи просила прийняти до уваги при ухваленні рішення висновок служби у справах дітей, згідно якого визнано за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його дітей. Заслухавши позивачку, відповідача, представника третьої особи, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини, позовна заява обґрунтована і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 6, 7). [INFO] [PERSON] померла (а.с. 8). Після її смерті вказані діти залишилися проживати разом з батьком, відповідачем по справі. Позивачка є матір`ю [PERSON] та в своєму позові посилається на те, що після смерті доньки відповідач систематично не виконував батьківських обов`язків відносно своїх дітей [PERSON] та [PERSON] . Тому дітей було відібрано у відповідача та влаштовано в сім`ю патронатного вихователя, а з 24.04.2019 року службою у справах дітей передано їй. Відповідно до рішення Лебединського районного суду Сумської області від 30.08.2019 року дітей було відібрано у відповідача без позбавлення батьківських прав та призначено [PERSON] їхнім опікуном. Також позивачка зазначає, що з часу відібрання дітей відповідач не виявляв до дітей батьківських почуттів та взагалі не виконує батьківські обов`язки. Не надає їм ні моральної, ні матеріальної підтримки, не приймає участі в їх виховані та догляді, жодним чином не цікавиться життям та здоров`ям дітей. У малолітніх [PERSON] та [PERSON] вже сформоване неприязне ставлення до відповідача у зв`язку з відсутністю його, як батька, у їхньому житті, незацікавленості відповідача їх життям, успіхами та проблемами. Посилаючись на зазначене, позивачка просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його малолітніх дітей. Суд вважає, що такі вимоги позивачки є обґрунтованими, оскільки обставини, на які вона посилається були встановлені належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами і відповідачем в ході судового розгляду неоспорені та неспростовані. Більш того, [PERSON] в судовому засіданні повністю визнав заявлений до нього позов, проти позбавлення його батьківських прав не заперечив. Крім цього, суд враховує й те, що питання доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав розглядалося службою у справах дітей, за висновком якої (а.с. 50) відповідача доцільно позбавити батьківських прав відносно малолітніх [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до вимог ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток. Відповідно до п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зважаючи на викладене, враховуючи те, що при вирішенні питань, що стосуються дітей, згідно ст. 3 «Конвенції про права дитини», суд має виходити з принципу максимального забезпечення інтересів дитини, її захисту і забезпечення турботи про неї, та те, що судовим розглядом було доведено факт ухилення [PERSON] від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітніх дітей, суд дійшов висновку про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав щодо його дітей [PERSON] та [PERSON] . Оскільки рішення ухвалене на користь позивачки, суд вважає необхідним також покласти на відповідача обов`язок відшкодувати [PERSON] усі понесені і документально підтверджені судові витрати, які складаються з судового збору. На підставі вище наведеного,

Outcome: approved