Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом в якому просять визнати за нею право власності на земельну ділянку мотивуючи тим, на праві приватної власності чоловікові позивачки [PERSON], який помер 20.11.1997 року, належали дві земельні ділянки площею 0,696 га та 0,204 га, а загальною площею 0,90 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Потічківської сільської ради, Снятинського району, Івано-Франківської області, що підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю серія ІІ-ІФ № 002345, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 364 від 23.06.2001 року. Дані земельні ділянки були передані [PERSON] в приватну власність на підставі сертифіката про право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки, що підтверджується довідкою Потічківської сільської ради № 721 від 13.08.2015 року. Право власності на спірну земельну ділянку у [PERSON] виникло на підставі Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10 листопада 1994 року № 666/94, відповідно до якого кожному члену підприємства, кооперативу, товариства видавався сертифікат на право приватної власності на земельну частку (пай) із зазначенням у ньому розміру частки (паю) в умовних кадастрових гектарах, а також у вартісному виразі. На підставі даного сертифікату і було розпочато виготовлення державного акту на право приватної власності на землю. Однак, внаслідок зволікань працівників держкомзему видача державного акту на право приватної власності на землю відбулась після смерті спадкодавця. Внаслідок смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складалась із вищезазначених земельних ділянок. Після його смерті спадкоємицею за законом першої черги стала позивачка, як дружина спадкодавця. На час смерті чоловіка позивачка проживала з ним, та вступила в управління спадковим майном, що підтверджується довідкою Потічківської сільської ради № 23 від 30.08.2012 року, а тому, вона вважається такою, що прийняла спадщину. Однак, в зв'язку із тим, що державний акт на право приватної власності на землю було виготовлено на ім'я [PERSON] після його смерті, хоча право власності на землю він набув за життя, Державним нотаріусом Першої Снятинської державної нотаріальної контори позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, а тому позивачка вимушена звернутися до суду із даним позовом. Представник позивача в судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримав повністю і просила їх задоволити справу слухати за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не зявився, подав до суду заяву в якій зазначив, що проти позову не заперечує, просив справу розглядати за його відсутності. Суд, дослідивши і перевіривши зібрані докази, встановивши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення з наступних підстав. З свідоцтва про смерть виданого на [PERSON] вбачається, що останній помер 20.11.1997 р., останньому на підставі Державного акту про право приватної власності на землю серія ІІ-ІФ №002345, з довідки від 13.08.2015 р. виданої Потічківською сільською радою слідує, що [PERSON] був включений у списки пайовиків і йому було видано сертифікат про право на земельний пай, з довідки від 17.08.2015 р. виданої першою Снятинською нотаріальної конторою слідує, що після смерті [PERSON], який помер 20.11.1997 р. спадкова справа не заведена, з довідки від 17.08.2015 р. виданої першою Снятинською нотаріальною конторою вбачається, що видати свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку неможливо, оскільки державний акт на право власності на землю виданий Потічківською сільською радою Снятинського району після смерті [PERSON], а саме 23.06.2001 р. з свідоцтва про укладення шлюбу слідує, що 04.10.1975 р. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі встановленого ст.1225 ЦК України, ст. 392 ЦК України,

Outcome: approved