Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про позбавлення його батьківських прав, оскільки він, як батько [PERSON], [INFO], ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню доньки. Ні словесно, ні письмово не спілкується з дівчинкою, не цікавиться її життям, не проявляє ніякого батьківського піклування, та не надає будь-якої матеріальної допомоги, хоча таку можливість має. З урахуванням викладеного, позивачка вважає, що відповідача необхідно позбавити батьківських прав. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, наполягала на його задоволенні. Надала пояснення з підстав, зазначених в позові. Представник третьої особи Болградської районної державної адміністрації Одеської області в особі Органу опіки та піклування - Янчева Г.Ф., яка діє на підставі довіреності, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити у повному обсязі. Стверджувала, що для позбавлення батьківських прав відповідача є всі передбачені законом підстави. Відповідач до суду не прибув, повідомлений належним чином (а.с.20). Будь-яких заяв, пояснень, заперечень на спростування доводів, викладених в позовній заяві до суду не подавав. Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи. Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України (а.с.21). Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, суд прийшов до наступних висновків. В силу п. 2 ч.1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, яка передбачає підстави позбавлення батьківських прав, зазначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Відповідно до актового запису № 111 від 03 липня 2008 року, складеного Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Болградського районного управління юстиції Одеської області батьками [PERSON], [INFO] є відповідач - [PERSON] та позивачка [PERSON], на підставі якого видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с.5). Шлюб між батьками на підставі рішення Болградського районного суду Одеської області від 26 серпня 2010 року розірвано, справа № 2-ц-696/2010 (а.с.6). Судом встановлено, що відповідач - [PERSON] проживає окремо за адресою: [ADDRESS] (а.с.18), з донькою не спілкується, жодного разу з серпня 2010 року він навіть не поцікавився за які кошти виховується дитини, матеріальної допомоги на її утримання не надає, не цікавиться її здоров'ям та життям, взагалі самоусунувся від виховання своєї дитини. Вказані обставини підтверджуються: - характеристикою Болградського дитячого ясла-садка № 8 «Усмішка» на ім'я [PERSON], згідно якої вбачається, що вихованням доньки протягом 2010-2014 року займалася виключно мати [PERSON] (а.с.8); - довідкою про склад сім'ї позивачки № 2366 від 23.09.2015 року (а.с.7); - позитивною характеристикою на ім'я позивачки, яка свідчить про те, що позивачка [PERSON] проживає разом з донькою, займається одна її вихованням, яка знаходиться на її утриманні, за місцем роботи також характеризується позитивно (а.с.10); - дохід сім'ї складається із заробітної плати позивачки (а.с.11); - характеристикою Болградського НВК на сім'ю учениці 1-А класу [PERSON]., яка свідчить про те, що дитина проживає з матір'ю, яка займається її вихованням, систематично здійснюють контроль над навчальною діяльністю дитини, її поведінкою, взаємодіють зі школою, відвідують всі батьківські збори. Батько взагалі не цікавиться життям дочки, в школі не з'являється, не присутній на шкільних і класних заходах (а.с.8); - згідно довідки Відділу державної виконавчої служби Болградського районного управління юстиції Одеської області від 13.10.2015 року № 6435/0332 з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] не утримуються (а.с.22); -висновком № 01/П-533/441 від 16.09.2015 року Органу опіки та піклування Болградської районної державної адміністрації Одеської області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо його малолітньої доньки [PERSON], тому що він на протязі 5 років з дитиною не спілкується, матеріально не допомагає, не цікавиться її здоров'ям, життям, утриманням та вихованням. (а.с.14). Представник Органу опіки та піклування Болградської районної державної адміністрації Одеської області Янчева Г.Ф. підтримала позов [PERSON] про позбавлення батьківських прав та вважає, що [PERSON] має бути позбавлений батьківських прав щодо доньки [PERSON], [INFO]. При цьому представник підтримав висновок органу опіки та піклування № 01/П-533/441 від 16.09.2015 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] Отже, своїми діями, відповідач свідомо порушує свої зобов'язання закріплені в статті 51 Конституції України від 28 червня 1996 року, а саме: батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Аналогічне твердження закріплене і в ст. 180 Сімейного Кодексу України. В принципі № 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, записано: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення». В ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, що діє на Україні з 27 вересня 1991 року вказано: «Держави-учасники зобов'язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов'язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи». Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402 зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 цього ж Закону вказано, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно статті 12 вищеназваного Закону вказано, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 15 цього ж Закону встановлено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею. При розгляді даної цивільної справи достовірно було встановленою що відповідач, свідомо не виконує своїх обов'язків по вихованню дитини - неповнолітньої [PERSON], [INFO], не спілкується з нею, хоча перешкод в спілкуванні йому з дитиною ніхто не чинив і не чинить. Статтею 164 Сімейного Кодексу України встановлено підстави позбавлення батьківських прав, а саме п.2 ч.1 - ухиляння від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов'язку - виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що в судовому засіданні було судом достовірно встановлено виходячи з поведінки відповідача, не дивлячись на те, що перешкод у спілкуванні з дитиною йому ніхто не чинив і не чинить. Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінює докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 212 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 1 ЦПК України. При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачкою відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв'язку у їх сукупності. Виходячи з вищевикладеного, діючи в інтересах дитини, суд вважає можливим задовольнити позов і позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. На підставі ст.ст.79, 88 ЦПК України, суд стягує з [PERSON] на користь позивачки [PERSON] судовий збір у розмірі 487.20 гривен, який був сплачений позивачкою при подачі позову до суду та підтверджується відповідною квитанцією (а.с.1).

Outcome: approved