overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-01 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування приміщеннями в квартирі [ADDRESS] . В позові вказала, що в квартирі [ADDRESS] вона зареєстрована та проживає з 1968 року на підставі ордера № 5456, який був виданий її родину. Разом з нею в квартирі зареєстровані її син та онуки відповідач та треті особи по справі. Відповідач в березні 1996 року виїхав з квартири, вивіз свої речі, витрат по оплаті житлово-комунальних послуг не несе, однак до теперішнього часу перебуває на реєстраційному обліку в спірному житлі. Перебування відповідача на реєстраційному обліку в зазначеному житлі спричиняє збитки через необхідність сплати житлово-комунальних послуг виходячи із кількості зареєстрованих осіб, тому вона просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування зазначеною квартирою, оскільки він не мешкає в ній без поважних причин понад встановлені законом строки. Позивачка до суду не з`явилась, надала письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову, розгляд справи без її участі, а також згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Відповідач суду заперечень не надав, до суду не з`явився, про день і час слухання справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представник Запорізької міської ради, 3-і особи до суду не з`явились, надали заяви про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позову не заперечують. З`ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд доходить висновку про обґрунтованість позову та необхідність його задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що в квартирі [ADDRESS] зареєстрована та проживає позивачка з 1968 року на підставі ордера № 5456, який був виданий її родину. Разом з нею в квартирі зареєстровані її син та онуки відповідач та треті особи по справі. Відповідач в березні 1996 року виїхав з квартири, вивіз свої речі, витрат по оплаті житлово-комунальних послуг не несе, однак до теперішнього часу перебуває на реєстраційному обліку в спірному житлі. \~ \~ \~ \~Згідно зі ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його родини за ними зберігається житлове приміщення впродовж шести місяців, а відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. Вирішуючи вимоги позову про позбавлення відповідача права користування житлом на користь позивачки, суд виходить з того, що існування цього права може бути зумовлене його реалізацією, тобто постійним проживанням в житлі. Між тим судом встановлено, що відповідач впродовж двадцяти трьох років в квартирі не мешкає. К доказам, що підтверджують обґрунтованість позовних вимог, відноситься ордер, акт про непроживання відповідача в спірній квартирі. \~ \~ \~ \~Перелічені фактичні дані об`єктивні, послідовні, логічно поєднуються одне з одним, тому суд знаходить всі підстави для задоволення позову. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-14 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про визнання відповідачки такою, що втратила право користування приміщеннями в будинку № 3 по вул. Чернігівській в м. Запоріжжі. В позові зазначила, що на підставі договору дарування від 27.10.2007 року, посвідченому приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованому товариством з обмеженою відповідальністю «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» 20.11.2007 року, їй належить право власності на будинок № 3 по вул. Чернігівській в м. Запоріжжі. Відповідачка, яка є сторонньою позивачці особою колишньою дружиною її сина, [PERSON], зареєстрована в будинку з 2010 року. З 2014 року відповідачка в зазначеному будинку не проживає, своїх речей там не має, витрат по оплаті житлово-комунальних послуг не несе. Перебування відповідачки на реєстраційному обліку в належному позивачці житлі створює перешкоди у здійсненні нею права власності, спричиняє збитки через необхідність сплати житлово-комунальних послуг виходячи із кількості зареєстрованих осіб, тому вона просить про усунення цих перешкод шляхом позбавлення відповідачки права користування будинком. Сторони до суду не з'явились, однак надали заяви про розгляд справи за їх відсутністю. Позивачка на задоволенні позову наполягала. Відповідачка позов визнала повністю, суду заперечень не надала. Зясувавши обставини справи , суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а в силу ст. 383 ЦК власник жилого будинку має право використовувати помешкання, зокрема, для власного проживання, проживання інших осіб. До видів речових прав на чуже майно в силу ст. 395 ЦК України відноситься, зокрема, право користування, а в силу ст. 401 ЦК право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Згідно із ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» підставою для знаття з реєстрації є, зокрема, остаточне рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням або про виселення. Відповідно до ст. 174 ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З огляду на правовідносини сторін з урахуванням наведеної норми процесуального закону суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує нічиїх прав, свобод та інтересів, тому знаходить всі підстави для прийняття визнання позову і його задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-04 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про визнання дійсним договору купівлі-продажу 173/1000 частини квартири [ADDRESS]. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що цей договір оформлявся на Одеській універсальній біржі «Витязь» 23.01.1998 року під № 98-373М, всіх істотних умов угоди дотримано, договір купівлі-продажу позивачка зареєструвала в КП «ОМБТІ та РОН», на сьогоднішній момент вона проживає в спірній квартирі та сплачує комунальні послуги. Відповідач ухиляється від реєстрації договору, чим порушує права позивачки, яка не може повноцінно володіти та розпоряджатися своїм нерухомим майном без реєстрації. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримала в повному обсязі. Відповідачі о [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] надали суду заяви в якій позов визнали та просили суд розглядати справу без їх особистої участі. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, враховуючи визнання позову відповідачами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що 23.01.1998 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна № 98-373М, зареєстрований на Одеській універсальній біржі «Витязь», згідно до якого [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] продали, а [PERSON] купила 173/1000 квартири [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу № 98-373М від 23.01.1998 року. Спірна частина квартири станом на 21.09.2010 року зареєстрована за позивачкою [PERSON] за правом приватної власності, що підтверджується відповіддю КП «ОМБТІ та РОН» на запит суду. Судом встановлено, що сторони договору здійснили усі вимоги щодо даного правочину: позивачка фактично стала власником квартири, поселилася у ній, офіційно зареєструвалася в квартирі, яка є її постійним місцем мешкання. У відповідності з ч. 2 ст. 47 ЦК України (1963 року), якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Згідно з ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Позивачка повністю виконала угоду, а [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] ухиляється від нотаріального оформлення угоди. Таким чином, суд вважає, що зібрані по справі докази та встановлені судом фактичні обставини справи, дозволяють визнати договір купівлі-продажу 173/1000 квартири за адресою: [ADDRESS], укладеного сторонами по справі 23.01.1998 року, дійсним.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-04 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], та визнання за нею права власності на вказану квартиру. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що цей договір оформлявся на Одеській Муніципальній біржі 17.03.2000 року під №Н-00796\\2000, всіх істотних умов угоди дотримано, договір купівлі-продажу позивачка зареєструвала в КП «ОМБТІ та РОН», на сьогоднішній момент вона проживає в спірній квартирі та сплачує комунальні послуги. Відповідач ухиляється від реєстрації договору, чим порушує права позивачки, яка не може повноцінно володіти та розпоряджатися своїм нерухомим майном без реєстрації. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] надав суду заяву в якій позовні вимоги визнав та просив суд розглядати справу без його особистої участі. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, враховуючи визнання позову відповідачем, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що 17.03.2000 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна №Н-00796\\2000, зареєстрований на Одеській Муніципальній біржі, згідно до якого [PERSON] продав, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу №Н-00796\\2000 від 17.03.2000 року. Спірна квартира станом на 25.03.2010 року зареєстрована за позивачкою [PERSON] за правом приватної власності, що підтверджується відповіддю КП «ОМБТІ та РОН» на запит суду. Судом встановлено, що сторони договору здійснили усі вимоги щодо даного правочину: позивачка фактично стала власником квартири, поселилася у ній, офіційно зареєструвалася в квартирі, яка є її постійним місцем мешкання. У відповідності з ч. 2 ст. 47 ЦК України (1963 року), якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Згідно з ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Позивачка повністю виконала угоду, а [PERSON] ухиляється від нотаріального оформлення угоди. Таким чином, суд вважає, що зібрані по справі докази та встановлені судом фактичні обставини справи, дозволяють визнати договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS], укладеного сторонами по справі 17.03.2000 року, дійсним і визнає за [PERSON] право приватної власності на цю квартиру.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про визнання додаткового строку для прийняття спадщини. Свій позов мотивує тим, що після смерті її матері [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з земельної ділянки розташованої на території Криничанської сільської ради, Миколаївського району, Миколаївської області. \~\~\~\~ При зверненні в нотаріальну контору для оформлення спадщини, їй було відмовлено в оформленні, так як нею пропущено 6-ти місячний строк подачі заяви у нотаріальну контору для прийняття спадщини. Позивачка вважає, що з поважних причин пропустила строк прийняття спадщини, у зв'язку зі скрутним матеріальним становищем та сімейним станом. А тому просить суд ухвалити рішення про встановлення їй додаткового строку для прийняття спадщини по закону. \~\~\~\~ Позивач в судове засідання не з'явилася. Подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позов підтримує та просить задовольнити. \~\~\~\~ Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав. \~\~\~\~ Суд, перевіривши матеріали справи вважає, що позов слід задовольнити. [PERSON] померла 30.11.2013 року, що стверджено копією свідоцтва про її смерть від 25.12.2015р. серії І-ФП №228142. Спору за майно немає. \~\~\~\~ Згідно\~ст. 1272 ЦК України\~суд може визначити додатковий строк для прийняття спадщини, коли спадкоємець пропустив його з поважної причини. \~\~\~\~ На підставі ст.ст.\~1270,\~1272 ЦК України\~та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про визнання права власності на 1/2 частину будинку, посилаючись на те, що у вересні 2004 року її частина будинку згоріла, тому Іршанська сільська рада надала їй інше житло, а саме 1/2 частину будинку [ADDRESS], власником якої є [PERSON] згідно договору дарування 1/2 ідеальної частки жилого будинку від 08.02.2001 року, якому позивачка сплатила кошти за вище вказаний житловий будинок. В даний час вона не може отримати свідоцтво на право власності, тому просить суд, визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку, за вказаною адресою. В судовому засіданні представник позивачки за письмовою довіоеністю [PERSON] з»явилася , позовні вимоги своєї довірительки підтримала, просила суд визнати за позивачкою право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] в судове засідання з»явився, проти позову не заперечив, просив задовольнити. Вислухавши пояснення представника позивачки, відповідача по справі, дослідив ши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] в м.Кунгур Пермської області Росія . З повідомлення Іршанської сільської рали Радомишльського району Житомирської області від 23.05.2014 року за № 106, встановлено, що позивачка дійсно сплатила кошти відповідачу за вище вказаний житловий будинок. Згідно довідки ФОП [PERSON] вартість 1/2 ідеальної частини житлового будинку [ADDRESS] становить 29 441 гривні. Судом встановлено, що з 2004 року та по теперішній час позивачка проживаєть в даному будинку, обробляє земельну ділянку, веде домашнє господарство, періодично проводить поточний ремонт будинку, тобто постійно, відкрито і безперервно володіє та користується будинком як власним - дані факти також підтверджуються довідкою №127 від 21.07.2014 року з Іршанської сільської ради Радомишльського району Житомирської області. Згідно зі ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна власність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. У відповідності до ст.328 ЦК України,право власності набувається на підставах,що не заборонені законом,зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На підставі викладеного,та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про визнання права власності на 1/2 частку квартири в порядку спадкування. ……………………………………………………………… ……………………………………………………………… ……………………………………………………………… ……………………………………………………………… ……………………………………………………………… ……………………………………………… Відповідно до вимог ст.209 ЦПК України складання повного рішення суду відкласти і проголосити вступну та резолютивну частину рішення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом, а саме, на квартиру за адресою [ADDRESS]. Мотивуючи вимоги тим, що [INFO] року померла [PERSON], яку вона доглядала. За життя 23.09.2015 року [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого все належне їй майно заповіла на ім'я позивача. Відповідно до заповіту померла мала у власності нерухоме майно - квартиру за адресою: [ADDRESS], в якій вона проживала. Після смерті [PERSON] позивач фактично прийняла спадщину за заповітом у встановленому порядку, але отримати свідоцтво про право на спадщину не може, у зв'язку з втратою оригіналів документів на спадкове майно, тому нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Позивач позбавлена можливості скористатись наданим відповідно законів України правом, тому звертається до суду. Позивач, представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з'явилася, про дату слухання справи повідомлено у встановленому порядку, подала заяву про розгляд справи без її участі, при вирішенні справи покладається на розсуд суду. Треті особи приватний нотаріус Матвієнко О.В. та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про дату слухання справи повідомлено у встановленому порядку згідно ст. 74 ЦПК України. Від приватного нотаріуса Матвієнко О.В. надійшло клопотання про розгляд справи без її участі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-13 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про визнання права власності на придбане майно, посилаючись на те, що 16 листопада 2013 року між нею та відповідачами укладено договір купівлі-продажу житлової квартири, що в [ADDRESS], прибудови літ «а», стайні літ. «Б», гаража літ. «В», сараю «Г». Відповідно до укладеного договору сплатила визначену договором суму і майно передано їй в користування. Проте нотаріально оформити зазначений договір з відповідачами виявилось неможливим, оскільки вони не з'являються в нотаріальну контору. Представник позивача подала заяву, в якій позовні вимоги підтримує та просить слухати справу в його відсутності. Відповідачі подали заяву про визнання позову. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Стаття 657 ЦК України встановлює вимоги щодо форми договору купівлі-продажу, зокрема договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору. Ст.ст. 328, 334 ЦК України передбачають, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Судом встановлено, що 16 листопада 2013 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] укладено договір купівлі-продажу житлової квартири, що в [ADDRESS], прибудови літ «а», стайні літ. «Б», гаража літ. «В», сараю «Г». Відповідно до укладеного договору позивачка сплатила визначену договором суму і майно передано їй в користування. Приймаючи до уваги, що [PERSON] правомірно набула майно на підставі договору купівлі-продажу, тобто із правочину, суд вважає, що за нею слід визнати право власності на житлову квартиру, що в [ADDRESS], прибудову літ «а», стайню літ. «Б», гараж літ. «В», сарай «Г».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про визнання права власності на частку в праві спільної сумісної власності подружжя. В заяві зазначила, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому 27 березня 1999 року шлюбі, який хоча й не розірваний, проте фактично припинив своє існування. За час перебування у шлюбі, а саме: 14 квітня 2014 року, подружжя набуло права власності на квартиру [ADDRESS], право власності на яку зареєстровано за відповідачем. Позивачка просить про визнання за нею права власності на ? частину житла, оскільки воно набуте в період шлюбу, а частки подружжя в праві спільної власності вважаються рівними. В судове засідання позивачка не з'явилася, надавши письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову та про розгляд справи у її відсутність. Відповідач, належним чином сповіщений про час та місце судового розгляду, про що свідчать наявні в матеріалах справи розписки про отримання ним судових повісток, до суду не з'явився. Надав письмове звернення, яке містить заяву про визнання позову та прохання про вирішення справи у його відсутність. За згаданих обставин у відповідності до ст. ст. 158, 169 ЦПК України суд вважає за можливе провести судовий розгляд без участі сторін. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому 27 березня 1999 року шлюбі (а. с. 16). На підставі договору купівлі-продажу від року подружжя набуло право власності на квартиру [ADDRESS], яке зареєстроване за відповідачем (а. с. 3-5). Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них на мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба і т. і.) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із ст. 69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, а відповідно до ст. 70 СК при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка рівні, якщо інше не визначене домовленістю між ними або шлюбним контрактом. Прова власності сторін на спірний об'єкт нерухомості підтверджується наданими суду копіями договору купівлі-продажу квартири, витягу з Державного реєстру правочинів, технічного паспорту на житло, довідкою ТОВ «ЗМБТІ». Перелічені докази в сукупності підтверджують обґрунтованість позову та з урахуванням наведених норм закону дають суду всі підстави для його задоволення і визнання за позивачкою права власності на ? частину спірного житла як подружжя.

Outcome: approved