Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідачів про скасування рішення сесії міської ради, визнання недійсним договору оренди, зобовязання відновити стан земельної ділянки посилаючись на те, що відповідно до пункту 6 додатку 4 до рішення 38 сесії V скликання від 02.04.2009 року №885 та пункту 22.2 рішення 40 сесії V скликання від 28.05.2009 року №940 «Про надання юридичним особам та приватним підприємцям земельних ділянок в оренду та внесення змін в раніше прийняті рішення» товариству з обмеженою відповідальністю «Поліграф-Сервіс» надано земельну ділянку по вулиці П.Орлика, 5-А (колишня вул. Гайдара, 5-А) площею 0,0411 га в оренду на 9 років «для реконструкції власних приміщень з надбудовою та їх обслуговування». Вважає, що такі дії відповідачів порушують її права, свободи та інтереси. ТзОВ «Поліграф-Сервіс» є поліграфічним підприємством, на якому виготовляють друковану продукцію (паперові канцелярські вироби, вироби з паперу та картону тощо). Також, приміщення даного підприємства облаштовано лабораторією фіксажу та проявлення, наявний друкарсько-палітурний цех. Відповідно до статуту ТОВ «Поліграф-Сервіс» та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців видами діяльності ТОВ «Поліграф-Сервіс» є: виробництво паперових канцелярських товарів; друкування іншої продукції; виготовлення друкарських форм і надання інших поліграфічних послуг; брошурувально-палітурна діяльність і надання пов'язаних з нею послуг; видання книг; видання газет; інші види видавничої діяльності. Згідно до Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення» були розроблені Державні санітарні правила планування та забудови населених пунктів, затверджені наказом Міністерства охорони здоров'я України від 19.06.1996 року № 173, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 24.07.1996 року за № 379/1404. Згідно п. 4.3 цього наказу у сельбищній зоні населеного пункту допускається розташування промислових підприємств, які не є джерелами викидів шкідливих речовин, не створюють шуму, вібрації, електромагнітних та іонізуючих випромінювань вище нормативних рівнів, що не потребують обладнання підїзних залізничних шляхів, інтенсивного руху автомобільного транспорту (понад 40 автомобілів за добу), при цьому відстань до житлових будинків, ділянок дитячих дошкільних закладів, шкіл, закладів охорони здоровя, відпочинку та фізкультурних споруд слід встановлювати за погодженням з органами державного санітарного нагляду, але не менше 50 м від межі території обєкту у селищній зоні. Згідно Додатку № 4 до Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, друкарні мають бути розташовані на відстані 50 м від межі території обєкту. Відповідно до фототаблиць №1 та №2, складених судовим експертом під час визначення ринкової вартості її житла, ТОВ «Поліграф-Сервіс» розташоване ближче ніж на 50 м від межі території житлового будинку (м. Чернівці, вул. А.Гайдара, 5). Дані обставини встановлені постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29.09.2016 року по справі №824/166/16-а за її позовом до Державної санітарно-епідеміологічної служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ТОВ «Поліграф-Сервіс» про визнання протиправними дій. Крім того, ст. 15 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення» передбачено, що підприємства, установи, організації та громадяни при розробленні і використанні нових технологій, проектуванні, розміщенні, будівництві, реконструкції та технічному переобладнанні підприємств, виробничих обєктів і споруд будь-якого призначення, плануванні та забудові населених пунктів, курортів, проектуванні і будівництві каналізаційних, очисних, гідротехнічних споруд, інших обєктів зобовязані дотримувати вимог санітарного законодавства. У відповідності до листа Департаменту екології та туризму [PERSON] обласної державної адміністрації та судового рішення Вищого адміністративного суду України ТОВ «Поліграф-Сервіс» є джерелом виділення шкідливих речовин. Відповідно до ст. 114 ЗК України санітарно-захисні зони створюються навколо обєктів, які є джерелами виділення шкідливих речовин, запахів, підвищених рівнів шуму, вібрації, ультразвукових і електромагнітних хвиль, електронних полів, іонізуючих випромінювань тощо, з метою відокремлення таких обєктів від територій житлової забудови. У межах санітарно-захисних зон забороняється будівництво житлових обєктів, обєктів соціальної інфраструктури та інших обєктів, повязаних з постійним перебуванням людей. Цільове призначення земельної ділянки - це землі підприємств іншої промисловості, а функціональне призначення земельної ділянки це територія житлової квартирної багатоповерхової забудови, де і знаходиться її житло. Таким чином, земельна ділянка, на якій розташоване приміщення ТОВ «Поліграф-Сервіс» не може бути землею підприємств іншої промисловості, оскільки біля нього розташований житловий багатоквартирний будинок, в якої знаходиться її житло і тому умови використання земельної ділянки, які прописані у договорі №5902 суперечать вимогам ст.114 ЗК України. Вважає, що обслуговування земельної ділянки виробничим підприємством, яке є джерелом викиду шкідливих речовин у житловій зоні є неприпустимим та суперечить законодавству. В акті встановлення і погодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) без дати та номера відсутнє погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами, що прямо суперечить вимогам ст. 198 ЗК України, якою передбачено, що кадастрова зйомка включає погодження та встановлення меж земельної ділянки з суміжними власникам та користувачами. Суміжними землекористувачами є ОСББ «Гайдара» (вул. Пилипа Орлика, 5, м. Чернівці) та магазин мисливство та рибальство (вул. Пилипа Орлика, 7 м. Чернівці). Згідно з ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Відповідно до п.2 ст. 10 Закону України від 19 червня 1992 року №2482-ХІІ «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобовязані брати участь у загальних витратах, повязаних з утриманням будинку і прибудинкової території, відповідно до своєї частки у майні будинку. Їй як співвласнику багатоквартирного житлового будинку належить право користування прибудинковою територією. Рішення про надання земельної ділянки безпосередньо під вікнами та стінами квартири, у оренду ТОВ «Поліграф-Сервіс» перешкоджає належному користуванню власністю. Відповідно до Розділу 8 Статуту ОСББ «Гайдара» на загальних зборах затверджується кошторис, згідно якого утримується будинок та прибудинкова територія. ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» встановлюють вимоги щодо проектування нових і реконструкцію існуючих міських і сільських поселень України. Ці норми обовязкові для органів державного управління, місцевого і регіонального самоуправління підприємств і установ незалежно від форм власності та відомчого підпорядкування, громадських обєднань і громадян, які здійснюють проектування, будівництво і благоустрій на території міських і сільських поселень. В п. 2.1 Розділу 2 зазначено, що територія міста за функціональним призначенням і характером використання поділяється на сельбищну, виробничу, в тому числі зовнішнього транспорту, і ландшафтно-рекреаційну. У пункті 2.2 вказано, що до сельбищної території входять ділянки житлових будинків, громадських установ, будинків і споруд, у тому числі навчальних, проектних, науково-дослідних та інших інститутів без дослідних виробництв, внутрішньосельбищна вулично-дорожна і транспортна мережа, а також площі, парки, сади, сквери, бульвари, інші обєкти зеленого будівництва й місця загального користування. Згідно п.4.5 ДБН 360-92 промислові райони у місті за архітектурно-планувальними умовами і факторами формування слід поділяти на містобудівні категорії, для кожної з яких призначений функціонально-адекватний склад підприємств. Мінімальні санітарно-захисні розриви для всіх виробничих будівель і складів, які не виділяють у навколишнє середовище шкідливих речовин з неприємним запахом і пожежонебезпечних речовин, не створюють підвищення рівнів шуму, вібрації, електромагнітних випромінювань і не вимагають підїзних залізничних шляхів, повинні бути не менше 50 м. Відповідно до п.3.25* ДБН 360-92 для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. Згідно з цим повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок. Статтею 39 ЗК України передбачено, що використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм. Таким чином, рішення [PERSON] міської ради про передачу ТОВ «Поліграф-Сервіс» земельної ділянки по вулиці П.Орлика, 5-А (колишня вул. Гайдара, 5-А) площею 0,0411 га в оренду на 9 років «для реконструкції власних приміщень з надбудовою та їх обслуговування» прийнято з порушенням вимог земельного законодавства та вимог будівельних і санітарних норм. На підставі даних неправомірних рішень 38 сесії [PERSON] міської ради V скликання від 02.04.2009 року №885 та 28.05.2009 року №940 про надання товариству з обмеженою відповідальністю «Поліграф-Сервіс» земельної ділянки на вулиці П.Орлика, 5-А (колишня вул. Гайдара, 5-А) площею 0,0411 га в оренду на 9 років «для реконструкції власних приміщень з надбудовою та їх обслуговування», між ТОВ «Поліграф-Сервіс» та [PERSON] міською радою було укладено Договір оренди землі від 16.06.2009 року №5902. У ст.215 ЦК України визначено підстави, за наявності яких правочин визнається недійсним, підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставі, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Оскільки договір оренди земельної ділянки було укладено на підставі рішення 38 сесії V скликання від 02.04.2009 року №885 (п.6 додатку 4) та рішення 40 сесії V скликання від 28.05.2009 року №940 (пункт 22.2) щодо надання товариству з обмеженою відповідальністю «Поліграф-Сервіс» земельної ділянки на вулиці П.Орлика, 5-А (колишня вул. Гайдара, 5-А), площею 0,0411 га в оренду на 9 років «для реконструкції власних приміщень з надбудовою та їх обслуговування», прийнято з порушенням вимог ст. 198 ЗК України, ст. 15 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення», наявні підстави передбачені ч.1 ст.203 ЦК України про визнання договору оренди землі від 16.06.2009 року №5902 недійсним. Також договір оренди землі №5902 порушує публічний порядок, оскільки вчинений з метою, що суперечить інтересам держави та суспільства, а також спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, що в свою чергу суперечить ст.228 ЦК України. Частиною 2 статті 228 ЦПК України передбачено, що правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Під час прийняття оскаржуваних рішень [PERSON] міської ради та договору оренди землі №5902 діяли і діють на даний час Правила використання та забудови території міста Чернівці, які затверджені рішенням 33 сесії [PERSON] міської ради ІV скликання від 07.07.2005 року №763. Місцеві правила забудови (далі Правила) - це нормативно-правовий акт, яким встановлюється порядок планування, забудови та іншого використання територій та земельних ділянок в межах населеного пункту, а також перелік усіх допустимих видів, умов і обмежень забудови та іншого використання окремих земельних ділянок у межах зон, встановлених згідно з цими Правилами на території населеного пункту. Главою 43 Правил передбачено перелік переважних і допустимих видів забудови та іншого використання земельних ділянок у кожній зоні. Багатоквартирний будинок, в якому знаходиться її квартира, знаходиться в зоні багатоповерхової квартирної житлової забудови відповідно до схеми зонування території міста Чернівці та викопіюванням з генерального плану м. Чернівці, затвердженого рішенням сесії міської ради IV скликання від 04.11.2004 року. В переліку допустимих видів забудови та іншого використання земельних ділянок не зазначено друкарень (поліграфічних) підприємств. Отже, договір оренди землі №5902 прямо суперечить Правилам, а земельна ділянка мала бути відведена та надана в оренду поліграфічному підприємству у промисловій зоні. Нежитлове приміщення ТОВ «Поліграф-Сервіс» знаходиться у багатоповерховому будинку і тому земельна ділянка може бути передана у користування тільки співвласникам багатоквартирного будинку. Крім того, згідно п.п. 17.5.1, 17.5 Правил не допускається переобладнання приміщень житлового і не житлового призначення в житлових будинках для розміщення обєктів промислового характеру. Відповідно до договору купівлі-продажу приміщення від 14.06.1999 року та висновку МКБТІ від 05.12.2006 року приміщення ТОВ «Поліграф-Сервіс» є нежитловим приміщенням багатоквартирного житлового будинку №5 по вул. П.Орлика (колишня вул. Гайдара). Під час забудови земельної ділянки ТОВ «Поліграф-Сервіс» порушило вимоги статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», відповідно до якої забудова територій здійснюється шляхом розміщення обєктів будівництва. Субєкти містобудування зобовязані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва обєктів. Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Забудова земельної ділянки здійснюється всупереч містобудівній документації. Рішення з питань планування та забудови територій приймалося 23 жовтня 2008 року [PERSON] міською радою на 33 сесії V скликання, яким і було затверджено містобудівне обґрунтування регенерації забудови вул. Гайдара (на даний час вул. [PERSON]) в м. Чернівці. Першою чергою регенерації є реконструкція з надбудовою існуючої будівлі ТОВ «Поліграф-Сервіс», якою передбачено надбудову трьох поверхів. Поверховість забудови на земельній ділянці за адресою м. Чернівці, вул. П.Орлика, 5-А (колишня вул. Гайдара, 5-А), що належить ТОВ «Поліграф-Сервіс» на підставі оскаржуваного договору оренди, має мати не більше 4 поверхів, а не 6, що в свою чергу суперечить містобудівній документації. Європейський Суд з прав людини у рішенні від 10.02.2011 року у справі «Дубецька та інші проти України» зазначив, що немає сумніву, що промислове забруднення може вплинути на здоровя суспільства в цілому і погіршувати якість життя особи. У справі «Дземюк проти України» Європейський Суд з прав людини вказав, що забруднення довкілля може вплинути на добробут осіб та такою мірою перешкоджати їм користуватися своїм житлом, що негативно вплине на їхнє приватне та сімейне життя, при цьому серйозно не загрожуючи їхньому здоровю. Суд зазначає, що скарги на екологічну шкоду у цій справі власне не повязані з причетністю держави до промислового забруднення та стосуються неврегулювання державою діяльності муніципалітетів відповідно до таких стандартів. У такій ситуацій завдання Суду полягає в оцінці того, чи вжила держава усіх необхідних заходів для забезпечення захисту прав заявника за статтею 8 Конвенції. При здійсненні такої оцінки у контексті конкретної справи повинні аналізуватися всі чинники, включно з дотриманням національних екологічних норм та виконанням судових рішень. Зокрема, якщо існують національні екологічні норми, їх недотримання може становити порушення статті 8 Конвенції. Забудова земельної ділянки через протиправні дії відповідачів здійснюється всупереч рішенню Конституційного Суду Україні від 02 березня 2004 року №4-рп/2004, згідно якого орган місцевого самоврядування немає права без згоди співвласників багатоквартирного житлового будинку вирішувати питання перебудови, надбудови та добудови до багатоквартирного житлового будинку. Вона, як співвласник багатоквартирного будинку по вулиці П.Орлика, 5 м. Чернівці (колишня вул. Гайдара), ніякої згоди не давала. Відповідно до фототаблиць ТОВ «Поліграф-Сервіс» забудувало земельну ділянку, яка знаходиться в житловій зоні шляхом добудови до багатоквартирного будинку, що по вулиці П.Орлика, 5 м. Чернівці (колишня вул. Гайдара), в якому вона проживає. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 4) відновлення становища, яке існувало до порушення. На підставі рішення виконкому [PERSON] Міськради депутатів трудящих №170/7 «Про відведення земельних ділянок організаціям та підприємствам під будівництво» від 14.04.1966 року, [PERSON] Облбудтресту - під будівництво 3-х гуртожитків виділили земельні ділянки по вул. А.Гайдара, 3, 5, 7, розміром по 0,30 га., згідно з проектом забудови мікрорайону №2 Червоноармійського житлового масиву. На Генплані земельної ділянки в м. Чернівцях, відведеної рішенням [PERSON] Міськвиконкому чітко зазначено розмір земельної ділянки, виділений для обслуговування зазначених будинків, а рішенням виконкому [PERSON] Міськради депутатів трудящих №630/22 «Про відведення земельних ділянок організаціям та підприємствам під будівництво» від 24.11.1966 року, було відведено будівельно-монтажному тресту «Чернівціпромбуд» земельну ділянку по вул. Гайдара, 7 розміром 0,30 га. під будівництво, згідно з проектом забудови мікрорайону №2 Червоноармійського житлового масиву. Згідно вищезазначених рішень відділом земельних ресурсів м. Чернівці було розроблено План зовнішніх меж землекористування двох гуртожитків по вул. Гайдара, 5, 7 (ділянка №2 - 0,7089 га). Опис суміжництв - від А до А землі міського житлового фонду. Жодних земель промислових підприємств Генпланом забудови мікрорайону №2 Червоноармійського житлового масиву не передбачалось. Оскаржувані рішення сесії не дають права ТОВ «Поліграф-Сервіс» на забудову земельної ділянки, оскільки ними передбачалося обслуговування вже існуючого нежитлового приміщення. Із заявою про надання земельної ділянки для будівництва обєкта ТОВ «Поліграф-Сервіс» до [PERSON] міської ради не зверталось, як це передбачає Додаток 4 до Правил. Крім того, оскаржуваним договором №5902 віднесено землі житлової забудови до іншої категорії, а саме: землі підприємств іншої промисловості, що в свою чергу суперечить ч.1 та ч.2 ст. 20 ЗК України. Дана норма встановлює, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів місцевого самоврядування. Зміна цільового призначення земельних ділянок комунальної власності проводиться органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих земельних ділянок у власність або надання у користування. З часу прийняття оскаржуваних рішень та по день подачі позову жодних рішень [PERSON] міською радою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки по вул. П.Орлика (колишня вул. Гайдара), 5 та 5-А не приймалось. На момент прийняття оскаржуваних рішень органу місцевого самоврядування та укладення договору оренди діяв п. 4 ч. 1 ст. 268 ЦК України, відповідно до якого позовна давність не поширюється на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право. Конституційний суд України дійшов висновку, що положення ч. 1 ст. 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб (справа №1-7/99 від 09.02.1999 р.). Таким чином, в даному випадку позовна давність щодо оскарження рішень органу місцевого самоврядування та розірвання договору оренди не поширюється. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Про таке порушення її права, яке випливає із Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» та Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів вона дізналася 29.09.2016 року із судового рішення суду апеляційної інстанції, а про те, що під час забудови земельної ділянки знецінюється вартість її житла, вона дізналася із Звіту судового експерта 05.01.2016 року. Також, копію оскаржуваного рішення та договору оренди вона отримала 22.10.2015 року. Забудова земельної ділянки здійснюється всупереч рішенню суду, яким заборонено здійснювати ТОВ «Поліграф-Сервіс» та будь-яким іншим особам підготовчі та будівельні роботи на обєкті «Реконструкції власних приміщень з надбудовою на вул. П.Орлика, 5-А м. Чернівці», про що свідчить наявне кримінальне провадження. А тому просила скасувати рішення 38 сесії V скликання від 02.04.2009 року №885 (п.6 додатку 4) «Про надання юридичним особам та приватним підприємцям земельних ділянок в оренду та внесення змін в раніше прийняті рішення» та рішення 40 сесії V скликання від 28.05.2009 року №940 (пункт 22.2) «Про надання юридичним особам та приватним підприємцям земельних ділянок в оренду та внесення змін в раніше прийняті рішення» щодо надання товариству з обмеженою відповідальністю «Поліграф-Сервіс» земельної ділянки на вулиці П.Орлика, 5-А (колишня вул. Гайдара, 5-А) площею 0,0411 га в оренду на 9 років «для реконструкції власних приміщень з надбудовою та їх обслуговування»; визнати недійсним договір оренди землі від 16 червня 2009 року за №5902, укладений між [PERSON] міською радою та товариством з обмеженою відповідальністю «Поліграф-Сервіс» (м. Чернівці, вул. П.Орлика, 5-А); зобовязати відповідачів відновити стан земельної ділянки на вулиці П.Орлика, 5-А (колишня вул. Гайдара, 5-А) м. Чернівці площею 0,0411 га, який існував до прийняття рішень [PERSON] міської ради: 38 сесії V скликання від 02.04.2009 року №885 «Про надання юридичним особам та приватним підприємцям земельних ділянок в оренду та внесення змін в раніше прийняті рішення», 40 сесії V скликання від 28.05.2009 року №940 «Про надання юридичним особам та приватним підприємцям земельних ділянок в оренду та внесення змін в раніше прийняті рішення» та до укладення договору оренди землі від 16 червня 2009 року за №5902, укладений між [PERSON] міською радою та товариством з обмеженою відповідальністю «Поліграф-сервіс» (м. Чернівці, вул. П.Орлика, 5-А), а також стягнути з відповідачів на її користь судові витрати. Позивач [PERSON] в судове засідання 05.10.2017р. не зявилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, про поважні причини неявки суд не повідомила. Представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON] в судове засідання 05.10.2017р. не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про поважні причини неявки суд не повідомив. Представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON] в судове засідання 05.10.2017р. зявився, заявив багато чисельні клопотання та відводи головуючому судді. Після заявленого пятого відводу і виходу суду до нарадчої кімнати для його розгляду адвокат [PERSON] не повідомивши суд залишив зал судових засідань та пішов з приміщення суду, таким чином відмовившись від подальшої участі в розгляді справи. Представник відповідача ТОВ «Поліграф-Сервіс» в судовому засіданні позов не визнав і просив відмовити в його задоволенні з підстав, викладених в письмових поясненнях. Представник відповідача [PERSON] міської ради в судове засідання не зявився, надав суду письмові пояснення, в яких просить відмовити в задоволенні позовних вимог та розглядати справу в його відсутності. Заслухавши пояснення представника відповідача ТОВ «Поліграф-Сервіс», дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення. Судом встановлено, що відповідно до пункту 6 додатку 4 до рішення 38 сесії V скликання від 02.04.2009 року №885 «Про надання юридичним особам та приватним підприємцям земельних ділянок в оренду та внесення змін в раніше прийняті рішення» (т.1 а.с.6-7) товариству з обмеженою відповідальністю «Поліграф-Сервіс» надано земельну ділянку по вулиці П.Орлика, 5-А (колишня вул. Гайдара, 5-А) площею 0,0411 га в оренду на 9 років «для обслуговування будівлі» на підставі дозволу на складання проекту відведення рішення 34 сесії міської ради V скликання від 27.11.2008 року №738. Згідно пункту 22.2 рішення 40 сесії V скликання від 28.05.2009 року №940 «Про надання юридичним особам та приватним підприємцям земельних ділянок в оренду та внесення змін в раніше прийняті рішень» (т.1 а.с.9-10) в частині надання товариству з обмеженою відповідальністю «Поліграф-Сервіс» земельної ділянки по вулиці П.Орлика, 5-А (колишня вул. Гайдара, 5-А) площею 0,0411 га в оренду на 9 років для обслуговування будівель, а саме: слова «для обслуговування будівлі» замінено словами «для реконструкції власних приміщень з надбудовою та їх обслуговування» (підстава: рішення 33 сесії міської ради V скликання від 23.10.2008 року №721 (пункт 2). Відповідно до договору оренди землі №5902 від 16.06.2009 року, укладеного між [PERSON] міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Поліграф-Сервіс», орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для реконструкції власних приміщень з надбудовою та їх обслуговування, яка знаходиться у м. Чернівці по вул. П.Орлика, 5-А (колишня вул. А.Гайдара, 5-А) строком на девять років по 16.06.2018 року включно (т.1 а.с.11-12). Оскаржуваними рішеннями та договором оренди ТОВ «Поліграф-Сервіс» надано земельну ділянку з метою використання: «для реконструкції власних приміщень з надбудовою та їх обслуговування». Вказане формулювання не конкретизує цільове призначення реконструйованих та надбудованих приміщень, а саме не відносить їх до категорії виробничих, офісних, житлових чи інших. Земельна ділянка надавалася не для надбудови саме виробничих приміщень чи з метою їх використання як промислові, а тому при ухваленні вищезазначених рішень та укладенні договору оренди не підлягало застосуванню санітарно-епідеміологічне законодавство, на яке посилається позивачка в позовній заяві. Суд вважає, що ні оскаржувані рішення, ні договір оренди не порушують і не можуть порушувати санітарне законодавство. Посилання позивачки в позовній заяві, що ТОВ «Поліграф-Сервіс» є поліграфічним підприємством і реконструйовані та надбудовані приміщення будуть використовуватися саме для цілей поліграфічного виробництва не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки відповідно до статуту ТОВ «Поліграф-Сервіс» (т.1 а.с.24-30), затвердженого в 2006 році, вказане товариство має дуже широкий спектр видів діяльності, більшість з яких не повязана з виробництвом, зокрема в п. 4 статуту зазначено, що предметом діяльності товариства є: рекламна, видавнича та друкарська діяльність; виробництво поліграфічної продукції; розміщення реклами в будь-яких засобах масової інформації; виробництво, монтаж, проектування, дизайн конструкцій з кольорових металів, пластмаси та склопакетів; виконання проектної документації на виконання освітлених та інших спеціальних реклам; створення та обслуговування власної торгівельної мережі по реалізації як продукції власного виробництва, так і продукції інших виробників; розробка і практичне здійснення спільних з іноземними інвесторами проектів і комерційних ініціатив; торгівельна діяльність у сфері оптової, дрібнооптової, роздрібної торгівлі та громадського харчування щодо реалізації продовольчих і непродовольчих товарів; будівництво та утримання готелів; операції з нерухомості тощо. Державні санітарні правила планування та забудови населених пунктів, затверджені наказом Міністерства охорони здоровя України від 19.06.1996 року №173, регулюють питання розташування обєктів містобудування, в той час як оскаржувані рішення [PERSON] міської ради не вирішували питань розташування товариства, оскільки ТОВ «Поліграф-Сервіс» здійснює свою діяльність у вказаній будівлі з 1999 року, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Правовідносини щодо розташування ТОВ «Поліграф-Сервіс» не були предметом регулювання оскаржуваних рішень. Посилання позивачки на порушення Державних санітарних норм та правил «Підприємства та організації поліграфічної промисловості», що затверджені наказом Міністерства охорони здоровя України від 19.12.2011 року №932, які набули чинності та зареєстровані в Міністерстві юстиції України в 2012 році, не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки вказані Державні санітарні норми були прийняті набагато пізніше від ухвалення оскаржуваних рішень та укладення договору оренди, а тому не регулюють спірні правовідносини. Суд вважає, що до спірних правовідносин не мають жодного відношення і містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки від 26.12.2016 року та генеральний план міста, затверджений рішенням [PERSON] міської ради від 27.03.2014 року №1171, оскільки вказані документи та рішення також прийняті значно пізніше оскаржуваних рішень та договору оренди. Рішенням [PERSON] міської ради від 28.05.2009 року №940 було внесено зміни до рішення [PERSON] міської ради від 02.04.2009 року №885 в частині цільового призначення орендованої земельної ділянки, такі зміни були внесені на виконання іншого рішення міської ради від 23.10.2008 року №721, яке є чинним, а тому відповідно до ст.73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» підлягає обовязковому виконанню. Прийняття міською радою оскаржуваного рішення від 28.05.2009 року №940 було формою виконання рішення від 23.10.2008 року №721. Надана ТОВ «Поліграф-Сервіс» в оренду земельна ділянка межує виключно із землями, що перебувають у власності територіальної громади міста. Розпоряджається цими землями [PERSON] міська рада, яка прийняла оскаржувані рішення про надання землі в оренду, і яка не має жодних претензій щодо межі між вказаними земельними ділянками. Відповідно до ст.15 Закону України «Про оренду землі» в редакції, чинній на момент укладення оспорюваного правочину, погодження меж орендованих земельних ділянок не є істотною умовою договору, тому таке погодження не впливає на чинність договору та не може бути підставою визнання його недійсним. Судом встановлено, що оскільки предметом позову не є спір про межі вказаних земельних ділянок чи їх конфігурацію, тому і обставини щодо погодження меж не мають жодного відношення до суті спору. Крім того, позивачка відповідно до положень ст.125 ЗК України не є ні власником, ні користувачем суміжних земельних ділянок, тому жодні її цивільні права не були порушені. Зі змісту оскаржуваних рішень вбачається, що їх предметом не було планування забудови, тому посилання позивачки на порушення державних будівельних норм, що регулюють питання планування забудови населених пунктів, є необґрунтованим, крім того відсутні докази того, що були порушені норми ДБН і що порушення перебувають у прямому причинному звязку із оскаржуваними рішеннями. ТОВ «Поліграф-Сервіс» є власником відокремленого майна, яке знаходиться на іншій земельній ділянці і відповідно має іншу поштову адресу, що підтверджується правовстановлюючими документами та наданим позивачкою висновком МКБТІ від 05.12.2006 року №2364 (т.1 а.с.212-213). Посилання позивачки на те, що до складу орендованої земельної ділянки включена земельна ділянка, необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку № 5 по вул. П.Орлика не знайшло свого підтвердження, оскільки позивачка не уповноважена діяти від імені ОСББ «Гайдара». Крім того, оспорюваним договором оренди ТОВ «Поліграф-Сервіс» надана в оренду земельна ділянка в тій самій конфігурації, в якій вона була розмежована ще до реконструкції гуртожитку по вул. П.Орлика, 5 (колишня вул. Гайдара, 5) під житловий будинок, до набуття позивачкою права власності на квартиру в даному будинку та до створення ОСББ. Так, рішенням Виконавчого комітету [PERSON] міської ради від 06.11.2001 року №933/22 було надано дозвіл ТОВ «Будіндустрія-2001» виконати реконструкцію гуртожитку під квартири по вул. Гайдара, 5 (на даний час вул. П.Орлика, 5). Даному рішенню передувало складання Протоколу погодження зовнішніх меж землекористування в натурі, який датований 26.10.2000 року і згідно якого землекористувач ТОВ «Будіндустрія-2001» погодив з ТОВ «Поліграф-Сервіс» межі земельних ділянок по вул. Гайдара №5 і №7. Зі схематичного плану даного протоколу вбачається, що ВАТ «Поліграф-Сервіс» станом на 2000 рік користувалося земельною ділянкою, конфігурація якої відповідає конфігурації ділянки, що надана в оренду за оспорюваним договором оренди. Єдиним доказом порушення своїх прав позивачка вказує постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29.09.2016 року у справі №824/166/16-а (т.1 а.с.31-34), однак вказане судове рішення скасовано ухвалою Вищого адміністративного суду України від 07.03.2017 року №К/800/28744/16. Інших доказів порушення своїх прав позивачка не подала, а тому, суд вважає, що доводи позивачки про порушення будь-яких її прав є необґрунтованими. У п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», зазначено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Верховний Суд України у своїй постанові від 21.09.2016 року вказав, що частиною першою статті 15 ЦК України\~\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Аналіз змісту положень ЦПК, ЦК та розяснень Верховного Суду України дає підстави для висновку, що право на судовий захист повязане виключно з порушенням субєктивного права позивача. Отже, суд може захистити лише порушене право позивача. Відсутність хоча б однієї з умов надання судового захисту субєктивного права виключає можливість задоволення матеріально-правових вимог позивача. Позивач повинен мати конкретний матеріально-правовий інтерес в спорі (тобто бути заінтересованим в реалізації свого субєктивного права, про захист якого він просить суд), метою предявлення позовних вимог до відповідача може бути лише задоволення цього інтересу, а саме: відновлення порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу позивача. Таким чином, суд вважає, що відсутність порушеного цивільного права позивачки є підставою для відмови у задоволенні позову. Крім того, позивачкою не надано доказів того, що надана в оренду ТОВ «Поліграф-Сервіс» земельна ділянка є частиною прибудинкової території будинку № 5 по вул. П.Орлика м. Чернівці. Статтею 12 ЗК України визначено повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст, зокрема: а) розпорядження землями територіальних громад; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; й) вирішення земельних спорів. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Статтею 124 ЗК України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) врегульовано порядок передачі земельних ділянок в оренду. Згідно з ч.ч.1, 2, 3 цієї статті передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 134 ЗК України не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі: розташування на земельних ділянках об'єктів нерухомого майна, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, в яких відсутні акції (частки, паї), що належать державі, крім випадків відмови власника розташованого на земельній ділянці нерухомого майна від її викупу або укладення договору оренди. Згідно з ч.ч.1, 2, 3, 10, 11 ст. 123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: зміни цільового призначення земельних ділянок; надання в користування земельних ділянок, межі яких не встановлені в натурі (на місцевості). Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом її відведення, звертається з клопотанням про вибір місця розташування земельної ділянки до відповідної сільської, селищної, міської, районної, обласної ради, Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації. Рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом її відведення здійснюється: затвердження проекту відведення земельної ділянки; надання земельної ділянки особі у користування з визначенням категорії земель та її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва, встановлення обґрунтованих граничних термінів забудови земельної ділянки. Відмову органів місцевого самоврядування або органів державної влади в наданні земельної ділянки у користування або залишення клопотання без розгляду в установлений законом строк може бути оскаржено в судовому порядку. Рішення про відмову в наданні земельної ділянки в користування має містити мотивовані пояснення з посиланням на відповідні положення нормативно-правових актів, затвердженої містобудівної документації та документації із землеустрою. Таким чином, ТзОВ «Поліграф-Сервіс» як власник обєкту нерухомого майна, вправі набути із земель запасу комунальної власності територіальної громади м. Чернівці за проектом землеустрою щодо відведення земельну ділянку, на якій розміщене дане нерухоме майно на підставі відповідного рішення міської ради. Суд вважає, що оскаржувані рішення прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Земельним кодексом України та Законом України «Про оренду землі» в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, а відтак правові підстави для їх скасування відсутні. Доводи позивачки про порушення спірними рішеннями міської ради та договором оренди вимог Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення» є безпідставними, оскільки вказаними рішеннями та договором передбачається лише можливість реконструкції з надбудовою належних ТОВ «Поліграф-Сервіс» нежитлових приміщень, а не вирішується питання про розміщення промислового підприємства. Також не підлягають до задоволення вимоги позивачки про зобовязання відповідачів відновити стан земельної ділянки на вулиці П.Орлика, 5-А (колишня вул. Гайдара, 5-А) м. Чернівці площею 0,0411 га, який існував до прийняття рішень [PERSON] міської ради: 38 сесії V скликання від 02.04.2009 року №885 «Про надання юридичним особам та приватним підприємцям земельних ділянок в оренду та внесення змін в раніше прийняті рішення», 40 сесії V скликання від 28.05.2009 року №940 «Про надання юридичним особам та приватним підприємцям земельних ділянок в оренду та внесення змін в раніше прийняті рішення» та до укладення договору оренди землі від 16 червня 2009 року за №5902, укладеним між [PERSON] міською радою та товариством з обмеженою відповідальністю «Поліграф-Сервіс» (м. Чернівці, вул. П.Орлика, 5-А), оскільки позивачкою не конкретизовано, яким шляхом дане відновлення має відбуватись. Суд не приймає до уваги посилання представників відповідачів [PERSON] міської ради та ТОВ «Поліграф-Сервіс» на те, що позивачкою ще в 2010 році було відомо про реконструкцію ТОВ «Поліграф-Сервіс» приміщень з надбудовою, оскільки даний факт не знайшов свого підтвердження, так як копію оскаржуваного рішення та договору оренди позивачка отримала 22.10.2015 року. Суд вважає, що позивачка [PERSON] не пропустила, передбачений ст.257 ЦК України трирічний строк для звернення з даним позовом до суду, оскільки право на звернення з цим позовом у неї виникло з жовтня 2015 року, а позивачка звернулася до суду 22.02.2017 року, тобто в межах трирічного строку, тому підстав для застосування положень ст.267 ЦК України немає. Таким чином, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини та досліджені докази, суд вважає, що позовні вимоги є безпідставними і задоволенню не підлягають. Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, то відповідно до ст.88 ч.1 ЦПК України не підлягають стягненню і понесені судові витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed