Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом мотивуючи тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON], у зв'язку з чим відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі на житловий будинок, що розташований в [ADDRESS]. Спадщину вона прийняла, але оформити її в нотаріальній конторі не може, так як державна реєстрація будинку проведена не була, у зв'язку з чим нотаріус не може видати на цей будинок свідоцтво про право на спадщину. Просила визнати за нею право власності на будинок з господарськими спорудами. В судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала і в своїх поясненнях підтвердила обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача в задоволенні позову не заперечував, просив справу розглянути без його участі, про що повідомив суд листом. Дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер чоловік позивачки [PERSON], який мешкав в [ADDRESS], у зв'язку з чим відкрилася спадщина на його майно, яку вона прийняла в силу ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживала із спадкодавцем, являючись при цьому спадкоємцем першої черги за законом, що підтверджується показами позивачки, свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], копією паспорта позивачки з реєстрацією її місця проживання, довідки виконавчого комітету Буринської міської ради, довідки зі спадкового реєстру та копії спадкової справи №45/2014, будинкової книги для прописки громадян. До складу спадкового майна ввійшов житловий будинок [ADDRESS], який був збудований спадкодавцем відповідно до дозволу на проведення будівельних робіт від 23.03.1972 року, договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки під будівництво від 20.04.1972 року, рішення виконавчого комітету Буринської міськради від 23.03.1972 року №6 про відведення під будівництво земельної ділянки, акту на його відведення та проекту №6 на будівництво, затвердженого 24.04.1972 року. Однак державна реєстрація зазначеного будинку якого після завершення будівництва проведена не була, що також підтверджується довідкою ТОВ «Буринське БТІ», технічного паспорту на будинковолодіння. З довідок служби Буринського районного сектору управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Сумській та Буринського відділення державної установи «Сумський обласний лабораторний центр Держсанепідемслужби України, вбачається, що при будівництві будинку з господарськими спорудами порушень протипожежних та санітарних норм не встановлено. Таким чином, аналізуючи матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що забудовник [PERSON] побудував зазначений будинок на відповідно виділеній земельній ділянці, з дотриманням вищевказаних норм та за планом, однак за свого життя не оформив право власності на нього, оскільки, з невідомих причин не пред'явив будинок відповідній комісії та помер. При цьому позивачка намагалася прийняти в експлуатацію будинок, звернувшись 28.02.2014 року з відповідною заявою до інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Сумській області, однак отримала відмову, в якій було роз'яснено, що частиною 9 Розділу V «Прикінцеві положення» Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено повноваження Інспекції до 31.12.2013 року безоплатно приймати в експлуатацію індивідуальні (садиби) житлові будинки, прибудови до них збудовані у визначені законом періоди , однак на даний час зміни щодо строку прийняття в експлуатацію не внесені, у зв'язку з чим у інспекції відсутні правові підстави для прийняття в експлуатацію будинку зазначеного позивачкою. Разом з тим, згідно з п.3.1 «Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та ІІ категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж» затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 24.06.2011 року №91 і зареєстрованого в Мінюсті України 11.07.2011 року за №830/19568, закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року об'єкти, зазначені у технічному паспорті, не підлягають прийняттю в експлуатацію у інспекції. Як вбачається із вказаного Порядку, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 року індивідуальних житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законів, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Як встановлено з матеріалів справи, такий документ був виготовлений ТОВ «Буринське БТІ» 16.01.2014 року (а.с.26-29). Згідно п.4.15 «Порядку про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства Юстиції України 22.02.2012 року за №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна, що також вбачається і з листа Буринської Буринської РДНК №23/01-16. Однак отримати такий документ в даний час не можливо, так як власник майна помер. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це оспорюються або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 2 Закону України від 01.07.2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення. 17.07.1997 року Верховною Радою України прийнято Закон України №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції, а 09.02.2006 року - Закон України «Про ратифікацію Протоколів №12 та №14 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», якими поширено на Україні юрисдикцію Європейського суду з прав людини. Виходячи з приписів ст.9 Конституції України, дана Конвенція є частиною національного законодавства України, а тому може використовуватися при вирішенні спірних правовідносин в цивільній юрисдикції. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами права. За таких обставин, приймаючи до уваги, що позивачка прийняла спадщину, але не може скористатись в повному обсязі своїм правом власності на спадкове майно шляхом нотаріального оформлення спадщини, а інших спадкоємців, які мають право на обов'язкову частку в спадщині не встановлено, суд вважає, що її вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Outcome: approved