Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача аліменти на її особисте утримання в розмірі 1/5 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до досягнення дитиною трирічного віку. Вимоги мотивує тим, що має неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із матір`ю, її вихованням та утриманням займається вона. На даний час позивач знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку і потребує матеріальної допомоги. Відповідач на її утримання матеріальної допомоги добровільно не надає. Тому звернулась до суду з відповідним позовом. Ухвалою суду від 28.09.2021 позовна заява [PERSON] прийнята до розгляду із відкриттям провадження у справі та призначенням до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою суду від 03.11.2021 здійснено перехід від розгляду справи в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін до розгляду даної справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін. У судове засідання позивачка не з`явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку. Одночасно з позовною заявою, позивачка звернулась до суду з клопотанням про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала щодо ухвалення у справі заочного рішення, заявлені вимоги нею підтримані повністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день час і місце слухання справи повідомлений у встановленому законом порядку. Причини неявки суду не повідомив, відзив на позов до суду не направляв. Зі згоди позивача, у відповідності до вимог ч.1 ст.281 ЦПК України, суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, на підставі доказів, наданих позивачем. У відповідності до вимог ч.1 ст.281 ЦПК України, 17.11.2021 судом постановлена ухвала про проведення заочного розгляду даної справи. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження, [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно довідки № 20-22/9833 від 02.09.2021наданої сектором з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб житлового відділу департаменту економічного розвитку та ресурсів виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області малолітні діти зареєстровані та проживають разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Як убачається зі змісту позовної вимоги [PERSON] , самостійно займається вихованням малолітньої дочки [PERSON] , 2020 року народження, та її утриманням, відповідач матеріальної допомоги на утримання матері дитини не надає (а.с.1-2). Згідно ч.1, ч.4 ст.75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму встановленого законом. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Згідно ст.84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Дружина з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Частина 4 ст.84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Покладаючись на принцип справедливості у питанні визначення розміру аліментів, суд, з урахуванням всіх обставин справи, зобов`язаний досягти співмірності між потребами одного з подружжя в утриманні та можливостями другого з них надавати його. Тобто, суд має враховувати інтереси і можливості обох сторін. З огляду на викладене, враховуючі всі обставини справи, а саме те, що відповідач є працездатною особою, позивачка не працює, доглядає за донькою, дитина мешкає разом із позивачкою, матеріальне становище платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення, зокрема наявність на утриманні відповідача неповнолітніх дітей, не надання позивачкою достатніх і належних доказів на обґрунтування заявленого розміру стягнення аліментів, саме у розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку (доходу), що підлягають до стягнення з відповідача на корить позивачки на її особисте утримання, суд вважає що позовні вимоги є обґрунтовані, проте підлягають задоволенню частково, шляхом стягнення аліментів на особисте утримання [PERSON] до досягнення дитиною трирічного віку у розмірі 1/6 від всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно. Відповідно до ст.430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Виходячи із загального правила щодо часу, протягом якого сплачуються аліменти, визначеного ст.79 СК України, суд доходить висновку про присудження аліментів від дня подання позивачем позовної заяви, тобто з 15 липня 2021 року. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн.

Outcome: partial