Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-11 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом та просить стягнути солідарно з відповідачів на її користь матеріальну шкоду в сумі 2359,16 грн., моральну шкоду у розмірі 20000 грн. та судові витрати у розмірі витрат на оплату судового збору у сумі 500 грн. та витрат на послуги адвоката у розмірі 2000 грн. Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що 04 листопада 2013 року приблизно о 12 годині 30 хвилин [PERSON], [INFO], знаходячись на уроці фізкультури у спортивному залі ЗОШ № 4 м .Мелітополь, схопив її сина [PERSON] руками за шию, заскочив на нього і повалив на підлогу, чим спричинив йому тілесні ушкодження середньої тяжкості. Позивачка та її представник [PERSON] у судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги та просили стягнути в солідарному порядку з ЗОШ № 4 м. Мелітополя, та [PERSON] на її користь матеріальну та моральну шкоду, спричинену внаслідок нанесення тілесних ушкоджень її сину, а також стягнути судові витрати по справі. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково та не згоден з розміром моральної шкоди, оскільки вона не обґрунтована, крім того, позивачкою завищена сума матеріальної шкоди, так як витрати на дорогу не мають причинного зв'язку з тілесними пошкодженнями [PERSON] Також представник відповідача [PERSON] не згоден з позовними вимогами в частині стягнення судових витрат та зазначає, що оскільки зазначений інцидент стався у навчальному закладі, стягнення грошових коштів повинно відбуватись у солідарному порядку з цим навчальним закладом. Представник відповідача ЗОШ І-ІІІ ступенів № 4 м. Мелітополя - Коваленко А.М. в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що матеріали по інциденту, що стався 04.11.2013 року були передані до управління освіти Мелітопольської міської ради. В результаті проведеної перевірки вини вчителя фізкультури [PERSON] в вищезазначеному інциденті встановлено не було. Третя особа [PERSON] в судовому засідання пояснив, що після того, як стався вказаний інцидент та йому [PERSON] поскаржився та те, що в нього болить шия, він відвів його до медпункту, однак медсестри там не було. Після чого, він відвів його до класу та розповів про те, що сталося класному керівнику. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню на наступних підставах. Відповідно до вимог ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів. Згідно вимог ст. 61 УПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. 04. листопада 2013 року приблизно о 12 годині 30 хвилин [PERSON], [INFO], знаходячись на уроці фізкультури у спортивному залі ЗОШ І-ІІІ ступенів № 4 м. Мелітополь, схопив [PERSON] руками за шию, заскочив на нього і повалив на підлогу, чим спричинив йому тілесні ушкодження. Як вбачається з висновку експерта № 40 від 03.02.2014 року /а.с. 12-16/, [PERSON] отримав наступні тілесні ушкодження: травма шийного хребта, які кваліфікуються, як пошкодження середньої тяжкості. Постановою від 12.12.2013 року кримінальне провадження відносно [PERSON] закрито за відсутності у діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч. 1 КК України, оскільки останній не досяг віку з якого настає кримінальна відповідальність за вчинення вказаного кримінального правопорушення. /а.с. 8-10/ Постановою Мелітопольського міськрайонного суду від 20 лютого 2014 року [PERSON], який є батьком [PERSON], здійснено усне зауваження за невиконання своїх батьківських обов'язків по вихованню свого малолітнього сина [PERSON], який вчинив кримінальне правопорушення, але не досяг віку для притягнення до кримінальної відповідальності. Як вбачається з матеріалів службового розслідування та акту розслідування нещасного випадку, що стався з учнем ЗОШ № 4 /а.с. 83-92/ вини співробітників ЗОШ № 4 м. Мелітополя, в тому числі вчителя фізкультури [PERSON] у інциденті, що стався 04.11.2013 року не встановлено. Крім того, директор ЗОШ № 4 м. Мелітополя Коваленко А.М. підтвердила факт відсутності вини співробітників ЗОШ № 4 м. Мелітополя, в тому числі вчителя фізкультури [PERSON] у інциденті, що стався 04.11.2013 року. Аналізуючи матеріали справи та пояснення сторін, суд приходить висновку, що відшкодування шкоди на користь [PERSON] підлягає лише з [PERSON], оскільки судом встановлено, що саме з вини його сина стався нещасний випадок з учнем ЗОШ № 4 [PERSON], внаслідок яких останній зазнав тілесні ушкодження середньої тяжкості. Вирішуючи питання, щодо розміру матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню, суд не приймає до уваги квиток № 014195 «від Кушугум до Мелітополь» вартістю 16,75 грн. /а.с. 26/ та № 017768 «від Мелітополь-Дачна» вартістю 18,75 грн. /а.с. 25/, оскільки зазначені населені пункти не мають відношення до місць, де проходив лікування малолітній [PERSON], а тому документально підтверджена сума, яка підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] становить 2328,66 грн. В наслідок неправомірних дій [PERSON], батьком якого є відповідач по справі [PERSON], позивачці, яка діє в інтересах свого сина [PERSON], спричинена моральна шкода, оскільки відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 р. № 4 (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 р. № 5) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно вимог ст.. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Крім того, відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, спричинена фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки моральна шкода, але не у розмірі 20000 гривень, як того просить позивачка, а у розмірі 5000 гривень, оскільки розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, та при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Крім того, при вирішенні питання, щодо розміру моральної шкоди, суд не бере до уваги, посилання позивачки, що вона була змушена звільнитися з роботи для догляду за дитиною, оскільки на час звільнення позивачки, а саме на 01.07.2014 року вже перестали існувати причини, які могли змусити її не виходити на роботу та доглядати за сином, який отримав тілесні ушкодження 04.11.2013 року. Що стосується позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу, то вони не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно із частиною 1 статті 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. За частиною 3 цієї статті до витрат, пов'язаних із розглядом справи належать витрати на правову допомогу. Склад та розмір витрат, пов'язаних із оплатою правової допомоги, належить до предмета доказування у справі. Положеннями статті 56 ЦПК України визначено, що правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. За змістом статті 12 ЦПК України правова допомога надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку встановленому законом. Відповідно частин 1,2 статті 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» визначений розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, де передбачено, що така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Згідно до статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доводи позивачки про те, що понесені витрати на правову допомогу у сумі 2 000 грн. підтверджені прибутковою квитанцією № 1 від 19 березня 2014 року /а.с. 76/, є неприйнятними, оскільки дані про здійснення такої оплати на виконання умов договору про надання юридичних послуг від 10 квітня 2014 року в порядку /а.с. 57/, встановленому законом, в матеріалах справи відсутні, як і дані про кількість годин, які затрачені для надання правової допомоги та її обсяг. Крім того, вартість правової допомоги нормативно не обґрунтована. Жодного розрахунку, щодо вартості наданої адвокатом правової допомоги, до позову не надано. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки понесені судові витрати але у розмірі 487,20 гривні (243,60 грн + 243,60 грн.).

Outcome: partial