Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, у розмірі ? частини від усіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з вересня 2018 року і до закінчення навчання чи досягнення дитиною 23-го віку. Також позивачка просить допустити негайне виконання рішення суду. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що від шлюбу сторони у справі мають повнолітню дитину, [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Шлюб між сторонами розірвано за рішенням суду від 20.10.2011 року. За твердженням позивачки, відповідач в примусовому порядку сплачував невеликі аліменти на утримання доньки і більше ніякої участі у звичайному та шкільному житті доньки не приймав. В серпні 2018 року донька вступила на денну форму навчання на факультет торгівлі та маркетингу у Київський національний торговельно-економічний університет. Закінчення строку навчання за навчальними планами здобувача ступеня вищої освіти «бакалавр» встановлено у червні 2022 року. У зв'язку з навчанням на денній формі дитина позбавлена можливості працювати самостійно та потребує матеріальної допомоги. Позивачка вказує, що у зв'язку із високими цінами на продукти харчування, одяг та житлово-комунальні послуги, дитина опинилась у скрутному матеріальному становищі. Інших аліментних зобов'язань відповідач не має, отримує пенсію як колишній працівник МВС України, де працює на даний час позивачці не відомо. Ухвалою суду від 23.10.2018 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз'яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Як вбачається з матеріалів справи, ухвалу суду про відкриття провадження у справі разом із доданими до неї документами відповідач отримав 03.11.2018 року, однак своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, будь-яких інших заяв з процесуальних питань чи по суті справи від відповідача до суду не надходило. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З матеріалів справи вбачається, що позивач жодних заперечень з приводу розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення не викладав. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об'єктивно та всебічно з'ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони у справі мають спільну доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 13). Шлюб між сторонами у справі розірвано за рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20.10.2011 року (а.с. 4). Позивачка проживає разом із донькою, при цьому, відповідач разом з позивачкою та своєю донькою не проживає, що підтверджується наявними у справі доказами щодо адрес реєстрації та проживання учасників судового розгляду. За змістом ст.ст. 198, 199, 200, 201 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. До відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Згідно довідки №5 від 03.09.2018 року виданої КНТЕУ, [PERSON] є студенткою 1-го курсу денної форми навчання факультету торгівлі та маркетингу Київського національного торговельно-економічного університету (а.с. 5). Оцінивши зібрані у справі докази, а саме те, що [PERSON] навчається на денній формі навчання, що позбавляє повнолітню дитину можливості працювати та утримувати себе самостійно, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є законними та обґрунтованими, а заявлений розмір стягнення в повній мірі відповідає встановленим судом обставинам справи, з огляду на працездатний вік відповідача та необхідність мінімального забезпечення дитини продуктами харчування і одягом. За змістом ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Отже, оскільки позов про стягнення аліментів пред'явлено шляхом подання до поштового відділення 27.09.2018 року, починаючи саме з цієї дати мають стягуватись аліменти з відповідача. При цьому, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову, оскільки чинним законодавством України не передбачено стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання з визначенням мінімального відсоткового розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також не передбачено допущення негайного виконання рішення суду про стягнення аліментів в цілому. Відповідне рішення суду допускається до негайного виконання лише в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Також суд роз'яснює сторонам у справі, що відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial