Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання матері. Свої вимоги обґрунтовує тим, що їй 65 років і вона не працює. З 2007 року перебуває на обліку в Пенсійному фонді та отримує пенсію, враховуючи великі витрати потребувала матеріальної допомоги для забезпечення достатнього рівня життя. Між позивачкою та її сином [PERSON] 01 квітня 2011 року було укладено договір про сплату аліментів на її утримання. Відповідно до умов договору син взяв на себе обов'язок сплачувати на утримання позивачки аліменти в сумі 3000 грн. щомісяця, та 1000 грн. на погашення додаткових витрат. Додатковою угодою від 01 лютого 2014 року до договору були внесені зміни, де сума аліментів збільшена до 4000 грн. щомісяця, інші умови договору залишені без змін. З квітня 2011 року син добросовісно виконував свої обов'язки визначені законом та договором, але нажаль з вересня 2014 року припинив виконувати умови договору повністю. На прохання допомогти отримала відмову відповідача. Крім того, п. 3.2 договору про сплату аліментів визначено, що у разі невиконання, неналежного або несвоєчасного виконання відповідачем умов даного договору та виникнення заборгованості з вини відповідача, він зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі 3 відсотків від несплаченої суми аліментів та/або додаткових витрат за кожен день прострочення зобов'язання. Враховуючи безвідповідальність відповідача по сплаті аліментів утворилася заборгованість, яка становить 518350 гривень, з них: 140000 гривень - щомісячні платежі на утримання, 35000,00 гривень- додаткові витрати на утримання, 343350 гривень - пеня. Відповідач працездатного віку, отримує доходи, інших осіб на утриманні не має і має можливість надавати позивачці матеріальну допомогу. В зв'язку з наведеним просить стягнути з відповідача заборгованість по сплаті аліментів, заборгованість по додатковим витратам та пеню за несвоєчасність зобов'язання. Позивачка в судове засідання не з'явилася, просила справу розглядати без її участі, позов підтримала, просила його задовольнити, шлюб між нею та відповідачем розірвати, після розірвання шлюбу прізвище залишити «Мисник». Відповідач в судове засідання не з'явився, скерував до суду заяву, просив справу розглядати без його участі, позов визнав в повному обсязі. У зв'язку з неявкою сторін фіксація технічними засобами відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України не здійснювалася. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] року, батьками записані [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] [INFO] перебуває на обліку в Пенсійному фонді України починаючи 18.07.2006 року. Між позивачкою та її сином [PERSON] 01 квітня 2011 року було укладено договір про сплату аліментів на її утримання. Відповідно до умов договору останній взяв на себе обов'язок сплачувати на утримання позивачки аліменти в сумі 3000 грн. щомісяця, та 1000 грн. на погашення додаткових витрат. Додатковою угодою від 01 лютого 2014 року до договору від 01.04.2011 були внесені зміни, де сума аліментів збільшена до 4000 грн. щомісяця, інші умови договору залишені без змін. П. 3.2 договору про сплату аліментів визначено, що у разі невиконання, неналежного або несвоєчасного виконання відповідачем умов даного договору та виникнення заборгованості з вини відповідача, він зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі 3 відсотків від несплаченої суми аліментів та/або додаткових витрат за кожен день прострочення зобов'язання. Обов'язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків закріплений в статті 51 Конституції України. Відповідно до положень ч.1 ст.202 Сімейного кодексу України, повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Згідно з ч.1 ст.203 Сімейного кодексу України, дочка, син крім сплати аліментів зобов'язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. Сімейний кодекс України прямо не передбачає можливості укладення договорів повнолітніми дітьми між собою з приводу надання утримання батькам, а також договорів між повнолітніми дітьми і батьками про надання утримання останнім. Разом із тим, ч. 1 ст. 9 Сімейного кодексу України містить положення, відповідно до якого батьки і діти можуть врегулювати свої відносини за домовленістю чи договором, якщо це не суперечить вимогам законодавства і моральним засадам суспільства. Аналіз зазначеної норми приводить до висновку про те, що законодавець допускає можливість укладення між батьками і їх повнолітніми дітьми договорів про сплату аліментів. Стаття 526 Цивільного кодексу України встановлює, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналізуючи наведене, враховуючи факт того, що сторони досягли домовленості стосовно сплати аліментів, що підтверджується фактом сплати відповідачем таких платежів на користь своєї матері та визнання позову [PERSON], що відповідає вимогам ст.. 174 ЦПК України, суд вважає, що з відповідача на користь позивачки [PERSON] підлягає до стягнення заборгованості по аліментам, додатковим витратам та неустойка за несвоєчасність виконання зобов'язаня. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. До стягнення з відповідача в дохід держави підлягає судовий збір в сумі 640 грн. На підставі ст.ст. 9, 202,203 СК України, ст.. 526 ЦК України

Outcome: approved