Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про позбавлення його батьківських прав, в позовній заяві зазначила, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, який був зареєстрований Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізької області, а/з №392 від 06.07.2012р. [INFO] у них народилася донька [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 25.08.2013р. Ленінським відділом РАЦС Запорізького міського управління юстиції, а/з №739. Батьками в свідоцтві про народження зазначені позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON]. Від дня свого народження малолітня донька [PERSON] постійно мешкає разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою Ленінського РВ УДМС України в Запорізькій області від 25.06.2015р. та знаходиться на її повному утриманні. Фактично шлюбні стосунки сторін були припинені з січня 2014р., сторони мешкають окремо, дитина мешкає з позивачкою, спору стосовно місця проживання дитини не було, відповідач ніколи не заперечував проти того, що дитина буде проживати з позивачкою. Шлюб між сторонами був розірваний рішенням Ленінського районного суду від 07.10.2014р. Крім того, рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09.07.2014р. з відповідача були стягнуті аліменти на утримання їх неповнолітньої доньки, але відповідач жодного разу аліменти не сплачував, що підтверджується довідкою Ленінського ВДВС №69 від 02.03.2015р. Відповідач життям доньки не цікавиться, не телефонує, не виявляє бажання спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні. Позивачка та її донька мешкають з її батьками в приватному будинку, позивачка забезпечує їй гідні умови проживання та гармонійну атмосферу оточення. Між дитиною та батьками позивачки склалися доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, її повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. Враховуючи те, що відповідач жодним чином не був позбавлений інформації стосовно міста перебування позивачки та її дитини, та з її боку ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дитини з батьком та прийманні участі батька в вихованні, відповідач не бажає виконувати відносно дитини батьківські обов'язки, покладенні на нього законом. Нехтування батьківськими обов'язками з боку батька, на думку позивачки, принижує гідність дитини, оскільки відповідач фактично залишається чужою людиною для їх доньки. Позивачка змушена самостійно вирішувати всі питання з виховання їх неповнолітньої доньки без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному її утриманні. Оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків, позивачка наполягає на позбавленні його батьківських прав відносно їх неповнолітньої дитини. Відповідач заперечень проти позову не має, не заперечує проти того, що в нього не виникло почуття батьківства до їх малолітньої доньки, надав, суду письмову заяву про визнання позову та підтвердив визнання позову в судовому засіданні, з позбавленням його батьківства згодний. 3-тя особа представник органу опіки та піклування Ленінської районної адміністрації в судове засідання не з'явився, про час розгляду справи повідомлявся своєчасно, надав суду висновок №05-01-25/1246 від 26.10.2015р. в якому не вбачає підстав для позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши висновок Ленінської райадміністрації, суд вважає, що позов підлягає задоволенню на підставі ст.164 СК України, оскільки батько і матір можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Судом встановлено, що відповідач систематично ухиляється від своїх батьківських обов'язків, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності суд розцінює як свідоме нехтування відповідачем своїх батьківських обов'язків. Згідно з висновком Ленінської районної адміністрації та акту обстеження житлово-побутових умов, складеним головним спеціалістом служби у справах дітей Ленінської райадміністрації мати дитини повністю займаються вихованням, всебічним розвитком та забезпеченням дитини, за місцем її проживання для дитини створені всі необхідні умови для проживання та нормального фізичного, психічного і розумового розвитку. Її родина дружна, взаємовідносини між членами родинні, доброзичливі. Допитані судом свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] суду підтвердили повну відсутність відповідача, як батька дитини, в житті його малолітньої доньки, яка повністю знаходиться на вихованні та матеріальному утриманні позивачки. У відповідності до вимог ч.1 ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У відповідності до вимог п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п.15 Постанови Верховного Суду України від 30.03.2007р. №3 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п.16 Постанови Верховного Суду України від 30.03.2007р. №3 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються с дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Батько малолітньої [PERSON], [INFO] відповідач [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, матеріальної допомоги на утримання доньки не надає. З 2014р. жодного разу з донькою не бачився взагалі. 23.12.2015р. відповідач [PERSON] вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя №1кп/334/724/15 був засуджений за ст.164 КК України до 100 годин громадських робіт, засуджений вирок не оскаржував, вирок набув чинності 23.01.2016р. Судом встановлено, що позивачка працює, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи. Обґрунтування позовних вимог підтверджується довідками з місця проживання позивачки, про склад її сім'ї, свідоцтвом про народження дитини, довідкою з місця роботи позивачки, довідкою з місця проживання позивачки, висновком органу опіки і піклування Ленінської районної адміністрації Запорізької міської ради №05-01-25/1246 від 26.10.2015р про не доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, відносно його неповнолітньої дитини.

Outcome: approved