Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-10 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування заявлених вимог посилалась на те, що вона із відповідачем перебувала у шлюбі з 24 серпня 1985 року. У шлюбі в подружжя сторін народився син, [PERSON] , [INFO] , який мешкає разом із позивачкою та навчається у Маріупольському механіко-металургійному коледжі ДВНЗ на 3-му курсі. Дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Такий рівень не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. При цьому вказувала, що батько дитини працює та має офіційний дохід. Натомість відповідач ухиляється від надання допомоги по утриманню сина позивачки. Згідно із уточнених позовних вимог [PERSON] просила суд стягнути з [PERSON] на користь неї аліменти на утримання неповнолітнього сина, [PERSON] , у розмірі 1/4 частки від доходів щомісячно, але не менш ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту подання позову та до повноліття дитини. Позивачка, [PERSON] , у судове засідання не з`явилась, надавши суду заяву, в якій просила суд задовольнити заявлені нею позовні вимоги у повному обсязі та просила розглянути справу за її відсутності, не заперечуючи при цьому проти ухвалення заочного рішення. Відповідач, [PERSON] , до судового засідання не з`явився за невідомих суду причин повторно, будучи про день та час слухання справи повідомленим належним чином, не надавши суду заяв про розгляд справи за його відсутності. За ч. 4 ст. 223 ЦПК суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Суд встановив, що за свідоцтвом про народження, виданим 23 липня 2002 року виконкомом Широкинської сільради Новоазовського району Донецької області, актовий запис № 05, вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , батьками якого зазначені [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу, виданого 24 серпня 1985 року виконкомом Широкинської сільради Новоазовського району Донецької області, актовий запис № 21 від 24 серпня 1985 року, вбачається, що [PERSON] одружився із [PERSON] , внаслідок чого дружині було присвоєно прізвище « [PERSON] ». За довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 11 вересня 2017 року вбачається, що [PERSON] та неповнолітній [PERSON] , 2002 р. н., разом тимчасово зареєстровані по [ADDRESS] . При цьому [PERSON] , 2002 р. н., навчається на 3-му курсі денного відділення Маріупольського механіко-металургійного коледжу ДВНЗ «ПДТУ», що підтверджується довідкою від 4 березня 2020 року № 207 вказаного ВНЗ. За змістом ст. 18 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 27 Конвенції ООН про права дитини кожна дитина має право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. На підставі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно із ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК) батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 181 СК на утримання дитини за рішенням суду присуджуються у частці від доходу платника аліментів і (або) у твердій грошовій сумі. За п. 1-4 ч. 1 ст. 182 СК при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому за ч. 2 ст. 182 СК розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Так мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (для дитини у віці від 6 до 18 років з 1 січня 2020 року становить - 2218 х 50 / 100 = 1109 грн.), а мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (для дитини у віці від 6 до 18 років з 1 січня 2020 року становить - 2218 грн.). Так за ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, - з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. За таких фактичних обставин, встановлених судом, враховуючи, що на утриманні позивачки перебуває неповнолітній [PERSON] , то відповідач зобов`язаний утримувати свого сина до досягнення дитиною повноліття. Також суд зазначає, що за ч. 1 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що [PERSON] має змогу сплачувати аліменти на неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходів щомісячно. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 28 лютого 2018 року по справі № 766/47/16-ц. При цьому суд зауважує, що незважаючи на розмір доходу, відповідач зобов`язаний забезпечувати належне утримання сина, сплачуючи аліменти у визначеному розмірі. Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 7 листопада 2018 року по справі № 355/511/17. Виходячи з викладеного вмотивування та зважаючи на загально визначений розмір аліментів, що стягуються на одну дитину, який дорівнює 1/4 частку від доходів боржника, то суд вважає можливим повністю задовольнити позовні вимоги [PERSON] , стягнувши з відповідача аліменти на утримання сина, [PERSON] , 2002 р. н., у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу до досягнення сином повноліття. Суд при цьому вказує, що оскільки за ст. 191 СК аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, то стягненню аліменти за вказаним рішенням підлягають, починаючи з моменту звернення позивачки до суду із таким позовом. Також суд зауважує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 СК правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що аліменти з [PERSON] стягненню на користь позивачки підлягають з дати звернення [PERSON] із позовом до суду, тобто з 31 березня 2020 року, та до [INFO] , коли [PERSON] досяг повноліття. На підставі ст. 141 ЦПК з відповідача на користь держави підлягає стягненню також судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved