Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, вимоги якої змінила та підтримала у судовому засіданні, обґрунтовуючи тим що з 01.03.2006 р. була прийнята переводом із ПАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе», у зв'язку з реорганізацією підприємства у ТОВ Фрунзе-Сервіс, де працювала до 20.07.2007 р. прибиральницею. Звільнена була всупереч її волевиявленню, у звязку з невідповідністю займаній посаді за станом здоров'я за висновками лікарів відповідно до п.2 ст.40 КЗпП. Відповідно до запису лікаря у медичній картці 15.05.2006р. позивачці протипоказана фізична праця, рекомендоване оперативне лікування, переведення на легшу роботу, наприклад, на посаду інженерно-технічного працівника або чергової (цей перелік не є вичерпним). 16.05.2006 р. терапевт у медичній картці зробила запис про направлення позивачки на ЛКК для видачі довідки на постійне працевлаштування у зв'язку з протипоказанням виконувати важку фізичну працю. Також позивачка не була визнана інвалідом, бо лікарі повідомили, що по її хворобам інвалідність не призначається. У довідці від 20.06.2007 р. №2205, яку видала ЛКК, зазначено протипоказання виконувати важку фізичну працю терміном на постійно. Тобто, лікарі констатували стійке незворотне погіршення стану здоров'я та не могли спрогнозувати поліпшення цього стану на майбутнє. На протязі року під час кількох засідань з 17.05.2006 р. по 20.06.2007 р., медико-трудова комісія медико-санітарної частини СМВО ім. Фрунзе у присутності лікарів та представників роботодавців вирішували питання переведення позивачки на постійну легшу роботу, яка відповідала б її стану здоров'я. На протязі року, позивачка продовжувала працювати прибиральницею, не справляючись з виконанням всього об'єму роботи, незважаючи на протипоказання лікарів, на погане самопочуття, швидку втомлюваність, біль, ризикуючи погіршенням стану здоров'я, бо у неї іншого виходу не було, треба було заробляти на життя, на лікування. Позивачка писала заяви з проханням перевести її на легшу роботу, в яких зазначала про свою освіту, 11-річний досвід роботи інженером в проектній організації. Була згодна на переведення на будь-яку і некваліфіковану роботу. Але була звільнено з роботи, з посиланням на відсутність вакансій, не пропонували переведення на іншу роботу. Тепер це виявилось неправдивою інформації. Нещодавно позивачка знову звернулася до ТОВ з проханням надати документи стосовно її звільнення, а також інформацію про кількість осіб, прийнятих роботу у той період, коли медико-трудова комісія намагалась посприяти переведенню її на легшу роботу. У наданні цієї інформації позивачці було відмовлено з посиланням на те, що деяка інформація є, начебто службовою, інші документи не збережені. Хоча термін зберігання таких документів згідно законодавства 75 років, і інформація не є обмеженою у доступі. Відмова у наданні інформації стала причиною звернення до суду зв'язку з тим, що вдалося отримати деяку інформацію, з якої видно, що у ТОВ у період 2006-2007 років були вакансії, які відповідали стану здоров'я позивачки, була можливість переведення на іншу легшу роботу, але безпідставно відмовили у цьому і звільнили з роботи незаконно. З матеріалів справи, у січні 2015р. позивачці стало відоме, той період, коли лікарі рекомендували переведення на легшу роботу (15.05.2006р. і 16.05.2006р.), коли медико-трудова комісія безуспішно намагалася вирішити питання переведення на легшу роботу (17.05.2006 р., 24.05.2006р., 31.05.2006р.), була вакансія майстра дільниці 3 групи, на яку була прийнята особа з 01.06.2006р. з неповною вищою освітою (технікум). Відповідачу було відомо, що позивачка працювала на посаді інженері категорії у проектному інституті протягом 11 років, працювала бухгалтером близько року. Незважаючи на це, позивачці не було запропоновано переведення на посаді майстра дільниці 3 групи, на яку було прийнято іншу особу. Також станом з 03.05.2007р. на підприємстві була вакансія старшого майстра дільниці 3 групи на яку з зазначеної дати була прийнята інша особа. І ця вакансія теж не була запропонована. Можливо, в той час на підприємстві були й інші вакансії, відповідні стану здоровя. Позивачка вважає, що їй навмисно на руки не були надані документи на підставі яких була звільнена, щоб вона не мала можливості оскаржити неправомірні дії роботодавця. Після звільнення і дотепер у позивачки не було підстав, доказів, документів вважати своє право на переведення на легшу роботу порушеним. Про порушення цього права, дізналася у січні 2015 року, що у ТОВ були вакансії у той час (2006-2007рр), відповідні стану здоров'я. Після звільнення позивачка кілька періодів перебувала на обліку у службі зайнятості, отримувала допомогу вполовину меншого розміру від прожиткового мінімуму, кілька періодів працювала за направленнями служби зайнятості на тимчасових громадських роботах, на постійну роботу не вдалось працевлаштуватись. Тривалий час не мала жодних засобів на існування. Враховуючи викладене, позивачка просить суд визнати незаконною відмову ТОВ «Фрунзе-Сервіс» у переведенні її на легшу роботу, скасувати наказ про звільнення, поновити її на роботі, стягнути зарплату за час вимушеного прогулу та звернутися до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності п. 2 ст. 40 КЗпП. Представник відповідача надав суду заперечення по справі, стверджуючи, що ТОВ «Фрунзе-Сервіс» було засновано Установчими зборами засновників 25.11.2005 року та зареєстровано 26.01.2006 р. як новостворене підприємство, що підтверджується Статутом ТОВ «Фрунзе-Сервіс» та Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Тобто відповідач свою діяльність розпочав 26.01.2006 р. і не є правонаступником жодної юридичної чи фізичної особи. Таким чином, посилання позивача на те, що відповідач створений шляхом реорганізації не відповідає дійсності. Позивач працював у відповідача прибиральником службових приміщень згідно наказу про прийняття на роботу у звязку з переведенням №22/к від 07.03.2006 р. При прийнятті на роботу, медичних протипоказань, щодо виконання ним роботи прибиральника службових приміщень в позивача не було. Згодом, 25.06.2007 року позивач звернувся до відповідача із заявою про надання роботи, не повязаної з виконанням фізичної праці у звязку з медичними протипоказаннями. Тобто позивач отримав довідку, яка свідчить про неможливість виконання ним роботи прибиральника службових приміщень лише 20.06.2007 року, а заяву про переведення на легшу роботу написав 25.06.2007 р. Таким чином, усі твердження позивача про те що з травня 2006 року він звертався до відповідача з проханням перевести на легшу роботу не підтверджені жодними доказами і не відповідають дійсності. Посилання позивача про наявність вакансій майстра дільниці 3-ї групи станом на 01.06.2006 року та старшого майстра дільниці 3-ї групи станом на 03.05.2007 року не можуть бути прийняті до уваги та розглянуті як докази по справі, так як на той період часу питання по переведення позивача на легшу роботу не підіймалося і підстави для такого переведення були відсутні. Відповідачем було детально проаналізовано наявність вакансій, які б відповідали кваліфікації позивача і щодо яких не було у позивача медичних протипоказань, про це свідчать довідки про наявність вакансій станом на 26.06.2007р., 30.06.2007 р. та 09.07.2007 р. Позивача з наявними у відповідача вакансіями було ознайомлено. Заяву про переведення на будь-яку з перелічених у довідці вакансій позивач не надав. Таким чином, у відповідності до вимог п.2 ч.1 та ч.2 ст. 40 КЗпП України у звязку з невідповідністю позивача виконуваній роботі за станом здоровя та неможливістю перевести його на іншу роботу, позивача було звільнено. При звільненні позивача, відповідачем дотримані вимоги щодо погодження такого з профспілковими органами. На виконання вимог ст. 43 КЗпП України, відповідачем до виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є позивач, надіслано подання про розірвання трудового договору. Розглянувши подання відповідача, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є позивач, надав згоду на звільнення. Відповідачем в повному обсязі дотримано вимог чинного законодавства при звільненні. Що стосується інформації про кількість прийнятих та звільнених працівників у 2006-2007 роках, така інформація відсутня. Інформація щодо кількості осіб прийнятих на роботу до відповідача, у 2006-2007 роках є інформацією, що міститься у звітах відповідача, які подаються до органів державної статистики відповідно Закону України «Про державну статистику» та в порядку, затвердженому Інструкцією зі статистики кількості працівників, затвердженою Наказом Державного комітету статистики України №286 від 28.09.2005 р. Статистичні дані за 2006-2007 р. були знищені згідно акту від 20.01.2014 р. Таким чином, позивач був звільнений законно, із додержанням вимог чинного законодавства України. Враховуючи викладене, представник відповідача просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Суд вислухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, вважає позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що підлягають відмові. 01 березня 2006 р. [PERSON] переведено на посаду прибиральниці службових приміщень, на підставі Наказу № 22/к від 07.03.2006 р. /а.с.118/. На підставі довідки № [NUMBER] «Сумська міська клінічна лікарня № 4», витяг з протоколу ЛКК від 20.06.2007 р., згідної якої позивачці не рекомендується робота прибиральниці, [PERSON] звернулася з заявою до ТОВ «Фрунзе-Сервіс» з заявою про надання їй іншої посади не повязана з виконання фізичної роботи /а.с.119,120/. Згідно ст. 170 КЗпП України працівників, які потребують за станом здоров'я надання легшої роботи, власник або уповноважений ним орган повинен перевести, за їх згодою, на таку роботу у відповідності з медичним висновком тимчасово або без обмеження строку. Надані представником відповідача довідки, підтверджують про інформування позивачки, перелік вільних посад, які не суперечать медичним вимогам /а.с.121,122/. На підставі заяви ТОВ «Фрунзе-Сервіс», комітет профспілки ТОВ «Фрунзе-Сервіс» надав згоду на звільнення [PERSON], що підтверджується виписки з протоколу № 11 засідання комітету профспілки ТОВ «Фрунзе-Сервіс» від 17.07.2007 р. /а.с. 124/. Наказом № 348-К від 20.07.2007 р., [PERSON], прибиральницю службових приміщень цеху господарчого обслуговування ТОВ «Фрунзе-Сервіс», звільнено у звязку з виявленням не відповідності виконуваної роботи за станом здоровя, перешкоджаючи продовження даної роботи, п. 2 ст. 40 КЗпП України /а.с. 7/. Відповідно ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених\~пунктами 1\~(крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації),\~2-5,\~7 статті 40\~і\~пунктами 2\~і\~3 статті 41\~цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, працівником органу внутрішніх справ, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. Отже відповідачем вчинено всі дії по розірванню трудового договору з [PERSON] згідно вимогам чинного законодавства. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов'язків вимагає доступу до державної таємниці. Як роз'яснив\~\~ Пленум Верховного Суду України в п. 21 своєї постанови від\~\~ 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді справ про звільнення за\~\~\~\~п. 2 ст. 40 КЗпП України суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок стану здоров'я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов'язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров'я або небезпечне для членів трудового коллективу чи громадян, яких він обслуговує, і його неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу. Відповідно наданих довідок, станом на 26.06.2007 р., 30.06.2007 р., 09.07.2007 р. на підприємстві були такі вільні вакансії: вантажник, охоронець, водій транспортних засобів, офіціант, машиніст миючих машин, що не відповідають вимогам наданої довідки КУ «Сумська міська клінічна лікарня № 4». Отже суд не вбачає законних підстав скасовувати наказ про звільнення позивачки, поновлення її на роботі та стягнення зарплати за час вимушеного прогулу. Вимога про визнання відмови відповідача у переведенні [PERSON] на вільні посади, такі як майстра дільниці 3-ї групи, суд вважає не обґрунтованими, оскільки дані вакансії були вільні 01.06.2006 р. та 03.05.2007 р., а позивачка звернулася з заявою про переведення на іншу посаду лише 25.06.2007 р. Позивачці надавалися довідки про вільні місця, які вона не взяла до уваги. Стосовно позовної вимоги про звернення до Верховного суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного суду України подання щодо конституційності п. 2 ст. 40 КЗпП, суд відмовляє, оскільки згідно ст. 40 Закону України «Про Конституційний Суд України» суб'єктами права на конституційне подання з питань прийняття рішень Конституційним Судом України у випадках, передбачених пунктом 1 статті 13 цього Закону (конституційності законів та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим, є Президент України, не менш як сорок п'ять народних депутатів України (підпис депутата не відкликається), Верховний Суд України, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, Верховна Рада Автономної Республіки Крим. Також даним законом передбачено можливість громадян України звернутися з питань дачі висновків Конституційним Судом України у випадку, передбаченому пунктом 4 статті 13 цього Закону (офіційного тлумачення Конституції та законів України).

Outcome: dismissed