Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення останнього батьківських прав відносно їх малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги мотивує тим, що 11.08.2012 року вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON] Від спільного шлюбу вони з відповідачем мають дитину [PERSON], [INFO]. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.12.2014 року, що набрало законної сили, шлюб між нею та відповідачем було розірвано, малолітнього сина [PERSON], [INFO] залишено проживати з нею - матір'ю [PERSON], та стягнуто з [PERSON] аліменти на її користь на утримання сина в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Після розірвання шлюбу вона з дитиною продовжує проживати разом та утримувати дитину. [PERSON] з жовтня 2015 року ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню сина - не сплачує аліменти, не спілкується з ним та не приймає ніякої участі у його вихованні, виїхав на роботу на постійне проживання за кордон та має громадянство іншої держави, тобто своїми діями відповідач як батько дитини, з грудня 2014 року не виконує жодного з покладених законом на батька обов'язків, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні сина. З жовтня 2015 року за рішенням суду відповідач повинен сплачувати аліменти. Жодного разу з жовтня 2015 року відповідач навіть не поцікавився за які кошти виховується дитина. Загальна сума заборгованості по сплаті аліментів станом на квітень 2016 року складає 8787 грн. Всі питання щодо виховання вирішуються нею самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному її утриманні. Додатково син [PERSON] займається в гуртках, тренувально-оздоровчих секціях, дошкільних навчальних закладах. У зв'язку з тим, що дитина постійно хворіє та потребує лікування за кордоном, однак для оформлення закордонного паспорту та дозволу батьків на виїзд за кордон, батько дитини ухиляється від надання відповідних дозволів на оформлення закордонного паспорту та дозволу виїзду за кордон. З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини вважає за необхідне вирішити питання про позбавлення відповідача батьківських прав. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, надала пояснення, аналогічні наведеним в позовній заяві, просила позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав з підстав викладених у позовній заяві, просив суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. У судовому засіданні представник третьої особи - органу опіки та піклування Ужгородської районної державної адміністрації - Ігнатко Н.В. проти задоволення позову заперечила з підстав зазначених у висновку орану опіки та піклування Ужгородської РДА про позбавлення батьківських прав від 30.08.2016 р., який у судовому засіданні підтримала. Заслухавши пояснення позивачки [PERSON], представника позивачки - [PERSON], представника третьої особи - органу опіки та піклування Ужгородської районної державної адміністрації - Ігнатко Н.В., дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно до ст. 154 СК України, батьки мають право на самозахист своєї дитини, повнолітніх дочки та сина. Батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень. У відповідності до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до частин 1, 2 ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] з 11.08.2012 року по 10.12.2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них 23.10.2013 року народився син [PERSON], що вбачається з рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.12.2014 року, що набрало законної сили, згідно з яким шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] від 11.08.2012 року, який був зареєстрований виконкомом В. Доброньської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 15- розірвано, малолітнього сина - [PERSON], [INFO] залишено проживати з матір'ю - [PERSON], та стягнуто з [PERSON], [INFO] уродженця М. Добронь Ужгородського району Закарпатської області, аліменти на користь [PERSON], [INFO] на утримання сина - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 27.10.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Малолітній син сторін [PERSON] проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні, що стверджується довідкою виданою Великодобронською сільською радою № 1358 від 19.05.2016 р. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що є батьком позивачки [PERSON] Зазначив, що відповідач не приймає участі у вихованні сина сторін, родичі відповідача на навідують дитину та не допомагають. Свідок [PERSON] в судовому засідання пояснив, що є дядьком позивачки [PERSON] та проживає з останньою по сусідству. Відповідач не приймає участі у вихованні дитини сторін. Коли дитина сторін хворіла, то він возив її до лікаря, відповідач ніколи не займався дитиною. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є двоюрідною сестрою позивачки, хресною матір'ю дитини сторін та проживає з позивачкою по сусідству. Після розірвання шлюбу відповідач не відвідує дитину сторін та взагалі не цікавитися останньою. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що є хресним батьком дитини сторін. Відповідач не відвідує сина, не виховує та не підтримує дитину, гроші не надає. Відповідача останній раз бачив біля 2 років тому та де останній знаходиться не знає. Матеріалами справи встановлено, що згідно довідки Малодобронської сільської ради Ужгородського району від 04.08.2016 року № 187/02-07, [PERSON] тимчасово знаходиться за межами країни. Відповідно до іншої довідки Малодобронської сільської ради Ужгородського району від 09.09.2016 року № 215/02-07, зі слів мешканців с. Мала Добронь Ужгородського району та громадянки даного села [PERSON], яка являється бабою [PERSON], які проживають разом, останній в даний час перебуває на роботі за кордоном. Відповідно до довідки виданої Ужгородським РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області від 13.01.2017 року № 46173382/17 стверджується, що станом 01.01.2017 року заборгованість по сплаті аліментів [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], становить 5330.92 грн. З даної довідки слідує, що відповідачем у 2016 році було сплачено аліменти на утримання дитини, зокрема, за травень - 5500 грн., з липня по жовтень - по 1000 грн. та за грудень - 2000 грн. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.п. 15, 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (з послідуючими змінами) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно ч. 5 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Частиною 6 цієї ж статті передбачено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Ужгородської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав від 30.08.2016 року № 723/03-38, орган опіки та піклування вважає недоцільним позбавлення [PERSON], [INFO], батьківських прав щодо його сина [PERSON], [INFO]. З вказаного висновку орану опіки та піклування вбачається, що службою у справах дітей Ужгородської РДА було проведено обстеження умов проживання [PERSON], за місцем його проживання в [ADDRESS], та за результатами обстеження встановлено, що під час візиту служби за вказаною адресою, вдома була [PERSON], яка приходиться бабусею [PERSON], і повідомила, що останній перебуває за межами України, задля покращення свого матеріального стану, а також розповіла, що [PERSON] неодноразово намагався навідатися до сина, та приймати безпосередню участь у його вихованні, але колишня дружина забороняла йому навідуватися та не бажала прийняти жодного подарунка придбаного [PERSON] для сина [PERSON]. Суд погоджується з вказаним висновком органу опіки та піклування Ужгородської районної державної адміністрації щодо недоцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо сина, оскільки такий висновок є достатньо обґрунтованим та не суперечить інтересам дитини. Доводи позивачки у позовній заяві про те, що у зв'язку з тим, що дитина постійно хворіє та потребує лікування за кордоном, однак для оформлення закордонного паспорту та дозволу батьків на виїзд за кордон, відповідач ухиляється від надання відповідних дозволів на оформлення закордонного паспорту та дозволу виїзду за кордон, суд до уваги не приймає, оскільки такі позивачкою жодними доказами не підтвердженні. Суд вважає , що саме утрудненна можливість отримати від відповідача, який перебуває на заробітках за кордоном, відповідних дозволів на оформлення закордонного паспорту та дозволу виїзду за кордон для дитини сторін і послужила основною підставою для звернення до суду із даним позовом. А це на думку суду не є підставою для застосування такого крайнього впливу на відповідача як позбавлення його батьківських прав. Посилання позивачки на ту обставину, що відповідач [PERSON] не сплачує аліментів на утримання сина спростовується матеріалами справи, а саме, довідкою виданою Ужгородським РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області від 13.01.2017 року № 46173382/17. Разом з тим, суд оцінюючи надані в судовому засіданні покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], звертає увагу на те, що останні є родичами позивачки [PERSON], і їх пояснення не можуть бути достатньою підставою для прийняття рішення про позбавлення відповідача батьківських прав з підстави ухилення від виконання обов'язків по вихованню дитини (ч. 1 п. 2 ст. 164 СК України). При цьому, суд враховує обставини, за яких відповідач [PERSON] не займався вихованням дитини, зокрема, останній перебуває на роботі за кордоном та не зважаючи на визначення згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду від 10.12.2014 року розміру аліментів 1/3 частки від усіх видів заробітку, сплачує на утримання дитини самостійно визначені фіксовані суми, а також виходить з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, який може унеможливити в подальшому відновлення відносин батька та сина. Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ст. 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що під час судового розгляду належних та допустимих доказів, які б свідчили про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків та його винної поведінки позивачкою надано не було, і такі обставини судом не встановлені, суд вважає, що позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав є недоцільним та таким, що не буде відповідати інтересам малолітньої дитини, а тому суд приходить до переконання, що за вищенаведених обставин позов не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed