Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи свої позовні вимоги тим, що з 21.12.2007 року вона з Відповідачем перебуває у шлюбі, зареєстрованому у відділі реєстрації актів цивільного стану Тлумацького районного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 117. Від шлюбу у них народилася одна дитина: дочка [PERSON], [INFO], яка на даний час є малолітньою. Вказує, що у неї з відповідачем різні характери та погляди на життя, через що виникають різного роду суперечки та непорозуміння. Відповідач зловживає спиртними напоями, не приходить ночувати додому, не виконує чоловічі обовязки, вдома виникають постійні сварки, скандали, крики, що негативно впливає на розвиток дочки. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу втратило будь-який сенс, а тому просила шлюб розірвати, місцем проживання дитини визначити її місце проживання та залишити їй шлюбне прізвище «Вівчарук». 21.10.2016 року ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області сторонам по справі було надано два місяці для примирення. Провадження у справі було зупинено до закінчення строку для примирення. 21.12.2016 року ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області провадження у справі було відновлено. В судове засідання Позивачка [PERSON] не з'явилася, однак до суду подала письмову заяву, в якій просила, що примирення між нею та Відповідачем не відбулось, а тому просила шлюб розірвати. Також у позовній заяві просила розгляд справи провести без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. Тому, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 224 ЦПК України, з врахуванням того, що відповідач про причини неявки не повідомив, а позивачка подала достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд постановив про проведення заочного розгляду справи. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 21 грудня 2007 року між Позивачкою та Відповідачем у відділі реєстрації актів цивільного стану Тлумацького районного управління юстиції Івано-Франківської області зареєстровано шлюб (а.з. № 117), що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 3). За час перебування у шлюбі у них народилась одна динина: дочка [PERSON], [INFO], яка на даний час є малолітньою (а.с. 4). Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка; примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Судом встановлено, що Відповідач та Позивачка шлюбних відносин не підтримують, примирення між ними не відбулось. Шлюб між сторонами існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам Позивачки, що має істотне значення, а тому суд приходить до висновку, що стосунки, які існують між сторонами виключають можливість збереження сім`ї, а подальше перебування в шлюбі буде суперечити інтересам Позивачки і даний шлюб слід розірвати. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Крім того, приймаючи до уваги, що шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки, а сторони зберегти сім'ю не бажають, суд, з урахуванням того, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті й майнові права, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити. В силу вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи позовну вимогу Позивачки, суд вважає, що після розірвання шлюбу їй слід залишити шлюбне прізвище «Вівчарук». Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років визначається за згодою сторін. Враховуючи те, що дитина проживає разом з матірю та перебуває на її утриманні, а Відповідач в судове засідання не з'явився та жодних заперечень на позов не подав, суд вважає, що місцем проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], слід визначити місце проживання її матері [PERSON] (Позивачка). Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. На підставі вищенаведеного, відповідно до ч. 3 ст. 105, ст.ст. 110, 112, 113, 160 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved