Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-03 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, посилаючись на те, що вона є власницею земельної ділянки розміром 6,0686 га. згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ХР № 114833, кадастровий номер земельної ділянки 6324584000:06:000:00312, розташованої в територіальних межах Закутнівської сільської ради Первомайського району Харківської області. 03.03.2008 року вона уклала з СТОВ Агрофірма «Україна Нова» договір оренди її земельної ділянки строком на 5 років та 23.06.2008 року проведено державну реєстрацію договору, тобто строк дії договору закінчився 23.06.2013 року. До закінчення дії договору вона звернулася до орендаря з заявою про небажання укладати новий чи продовжувати дію попереднього договору та про повернення земельної ділянки. Проте, директор відповідача відповів відмовою з посиланням на укладення додаткової угоди до договору оренди від 20.04.2012 року, що зареєстрований 17.09.2012 року. Дія основного договору за умовами додаткової угоди продовжувалася до 31.12.2017 року. Вказану додаткову угоду позивачка не підписувала, підпис в угоді поставлено іншою особою і паспортні дані у ній записані згідно старого паспорту, оскільки тепер у неї інший паспорт, виданий у 2009 році, тобто на час підписання додаткової угоди старий паспорт вже не діяв. Отже, вважає, що відповідач користується її земельною ділянку без законних підстав і додаткова угода може бути визнана судом недійсною, оскільки договір має бути підписаний сторонами, а не відомо ким, волевиявлення сторони під час укладення має бути вільне, чого не було відповідно до ч.1 ст. 215 та ч.3 ст. 203 ЦК України. Просила суд повернути належну їй землю. В судовому засіданні позивачка та її представник заявлені позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити, посилаючись на те, що з директором СТОВ Агрофірма «Україна Нова» на час підписання додаткової угоди позивачка взагалі не була знайома і вважає, що мала бути особисто присутня під час підписання договору, крім того, за результатами почеркознавчого дослідження встановлено, що підпис у додатковій угоді поставлено не позивачкою, а іншою особою. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд в позовних вимогах відмовити в повному обсязі та вказав, що договір є дійсним, оскільки позивачка його підписувала, але доказів на спростування висновку експертизи на пропозицію суду не надав. Представник третьої особи до суду не прибув, проте надав письмову заяву про розгляд справи без його участі, покладається на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідка, дослідивши та проаналізувавши письмові докази окремо та у їх сукупності, встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини: З матеріалів справи вбачається та не оспорюється сторонами, що позивачка [PERSON] є власницею земельної ділянки розміром 6,0686 га. згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ХР № 114833, кадастровий номер земельної ділянки 6324584000:06:000:00312, розташованої в територіальних межах Закутнівської сільської ради Первомайського району Харківської області. 03.03.2008 року між [PERSON] та СТОВ Агрофірма «Україна Нова» укладено договір оренди належної позивачці земельної ділянки строком на 5 років та 23.06.2008 року проведено державну реєстрацію договору, тобто строк дії договору закінчився 23.06.2013 року (а.с.5-7). [PERSON] до закінчення дії договору звернулася до генерального директора орендаря із заявою про повернення її земельної ділянки після закінчення дії договору (а.с.9). Проте, письмової відповіді вона не дочекалася, а вже в усній формі директор [PERSON] відмовив їй у поверненні землі з посиланням на те, що між сторонами 20.04.2012 року укладено додаткову угоду до договору оренди, що зареєстрована 17.09.2012 року (а.с.8). Згідно умов додаткової угоди строк дії договору оренди продовжено до 31.12.2017 року. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України сторони повинні та зобов'язані довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Так, на підтвердження своїх вимог позивачка наполягала на тому, що додатковий договір вона не підписувала, підпис у ньому не її, з директором орендаря вона не зустрічалася, як і не зустрічалася з довіреними особами СТОВ. До того ж, у додатковій угоді 2012 року вказані її колишні паспортні дані, хоча вона одержала новий паспорт 17.07.2009 року. Вказані доводи сторони позивачки суд вважає мотивованими, обґрунтованими і такими, що заслуговують на увагу суду. Дійсно, з копії паспорта позивачки (а.с.10) вбачається, що він їй виданий 17.07.2009 року, а додаткова угода укладена 20.04.2012 року з державною реєстрацією 17.09.2012 року. В додатковій угоді вписані паспортні дані колишнього паспорту позивачки, чого не заперечує остання. Даний факт наводить суд на думку, що орендар використав старі паспортні дані позивачки виключно у власних корисних цілях, не переконавшись, що остання вже має інший паспорт і не зустрівшись з нею особисто. До даного висновку суд приходить і оцінивши показання свідка [PERSON], який на час укладення додаткової угоди був генеральним директором Агрофірми. Він показав, що, дійсно, під час укладення додаткової угоди особисто не зустрічався зі [PERSON]. Його фірма уклала з ПП «Юридична компанія «Легіон» договір доручення (а.с.70-72), згідно якого, цьому підприємству надано право від імені довірителя укладати з фізичними особами договори оренди та додаткові угоди до них. Після підписання орендодавцями договорів, вони надавалися для підпису генеральному директору. Проте, суд, оглянувши договір доручення, а саме п.2.1., не розуміє, чому додатковий договір не підписав сам представник юридичної компанії, а генеральний директор Агрофірми. Це ще один беззаперечний факт того, що, навіть, довірена особа особисто не спілкувалася з орендодавцем. Також, судом був витребуваний оригінал висновку експерта почеркознавця № 434 від 08.01.2014 року для огляду у судовому засіданні, а в матеріалах є його засвідчена суддею копія (а.с.46-51). Експертне дослідження проводилося експертом науково-дослідного експертно-криміналістичного центру ГУМВС України в Харківській області. Для експертизи взято вільні зразки почерку [PERSON], зразки за різні часи та у різних документах, а також підпис з додаткової угоди. За результатами експертизи встановлено, що підпис від імені [PERSON] в графі «Орендодавець» в додатковій угоді до договору оренди земельної ділянки від 20.04.2012 року виконаний не [PERSON]. Наведені вище докази окремо і у їх сукупності дають судові всі підставі вважати, що додаткова угода не була підписана позивачкою [PERSON] і доводи сторони відповідача не спростовують таких висновків суду. Згідно ч.3 ст.203 ЦК України правочин є дійсним, якщо він відповідає загальним умовам дійсності правочину, зокрема, волевиявлення учасника правочину, має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Між тим, як з'ясовано в судовому засіданні, сторони не досягли згоди з усіх істотних умов, насамперед строку дії договору, повного волевиявлення між ними на укладення додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки, що належить позивачці, не було. Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи вбачається, що підпис від імені [PERSON] виконано іншою особою. Ч.1 ст.215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.3 ст.203 ЦК України. Отже, наявність вільного волевиявлення учасників правочину є однією з необхідних умов визнання останнього дійсним, а відсутність волі учасника правочину при його укладенні є підставою для визнання такого недійсним. Таким чином, в суді встановлена відсутність волевиявлення [PERSON] на укладення спірної додаткової угоди до договору оренди землі, так як підпис в ній не її, тому суд приходить до висновку, що вищезазначений правочин недійсний, строк дії основного договору оренди сплив і позовні вимоги щодо СТОВ Агрофірма «Україна Нова» підлягають задоволенню. Стосовно вимог позивачки про зобов'язання Реєстраційної служби скасувати державну реєстрацію додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки суд має зазначити, що вказана служба у справі виступає у якості третьої, а не відповідача, а звідси, і має дещо інший процесуальний стан з різним обсягом прав та обов'язків. Тому, за рішенням суду реєстраційну службу суд не має права ні у чому зобов'язувати і відмовити позивачці у цьому. Натомість, суд має за обов'язок роз'яснити стороні позивача, що визнання договору оренди земельної ділянки недійсною тягне за собою автоматично скасування його державної реєстрації шляхом внесення відповідних записів до державного реєстру на підставі рішення суду, що набрало чинності. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, а тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved