Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-11 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] та територіальної громади с. Веренчанка в особі Веренчанської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області про визнання права власності на Ѕ частку спільного сумісного майна подружжя та визнання права власності в порядку спадкування, в якій просить визнати за нею право власності на Ѕ частку житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] як на спільне сумісне майно подружжя та на 1/9 частку цього ж будинку, як на обов`язкову частку в спадщині, після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на все належне йому майно до складу якої входить житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по [ADDRESS] . Вказане спадкове майно, відповідно до заповіту від 12.02.1998, який зареєстрований в реєстрі під №18 та посвідчений секретарем виконкому Веренчанської сільської ради та на час відкриття спадщини змінений та скасований не був, спадкодавець [PERSON] заповів відповідачу [PERSON] , позивачка, будучи дружиною спадкодавця [PERSON] є спадкоємицею, що має право на обов`язкову частку при спадкуванні за заповітом. Також позивачка претендує на майно у вигляді Ѕ частки згаданого житлового будинку як на спільне сумісне майно подружжя. Зазначає, що спадщини після смерті чоловіка вона прийняла, з метою її оформлення та отримання свідоцтва про право на спадщину у вигляді частки згаданого житлового будинку звернулася до нотаріуса із заявою, проте у видачі свідоцтва на частку спадкового майна їй було відмовлено, у зв`язку з тим, що нею нотаріусу не було надано належним чином оформлених документів, що посвідчують право власності на згаданий житловий будинок за [PERSON] . Відсутність правовстановлюючих документів на будинковолодіння є перешкодою в оформленні спадщини. Саме тому, вона змушена в судовому порядку визнавати право власності на частку житлового будинку з господарськими спорудами і будівлями, розташованого по [ADDRESS] після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилися, від останнього до суду надійшла заява, згідно якої він просив справу розглянути у його відсутності та відсутності позивачки. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився і не надав суду відзив із доказами, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються його заперечення та документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів позивачу. Про розгляд справи повідомлявся судовою повісткою за адресою вказаною у відповіді на запит у Веренчанську сільську раду щодо місця її реєстрації, проте до суду повернувся конверт, що останній за вказаною адресою не проживає. Представник відповідача Веренчанської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області в підготовче судове засідання не з`явився, направив суду заяву про розгляд справи у його відсутності та про визнання позовних вимог. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, а також визнання відповідачем позову, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити в підготовчому судовому засіданні. Вивчивши матеріали справи, врахувавши заяви сторін, суд вважає, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню виходячи з наступного. В п. 1 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. В інформаційному листі Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року №105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за №112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. Судом встановлено, що [INFO] в с. Веренчанка Заставнівського району Чернівецької області помер [PERSON] , що вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 06.12.2000 (а.с. 8). Після смерті останньої відкрилася спадщина на все належне їй майно, до складу якої входить житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по [ADDRESS] . Відповідно до ст.ст. 524, 525, 526, 527 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до ст. 122 ЦК УРСР (чинного на момент виникнення правовідносин) майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Згідно ч. 1 ст. 22 КпШС УРСР (чинного на момент виникнення правовідносин) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Частиною 1 ст. 28 КпШС УРСР було визначено, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 08.12.1968 (а.с. 12) вбачається, що позивачка 08.12.1968 зареєструвала шлюб із [PERSON] Перебуваючи в шлюбі, в 1978 році спадкодавець [PERSON] та позивачка побудували житловий будинок [ADDRESS] . В 1978, 1980, 1983 роках до вказаного будинку подружжям збудовані господарські споруди. Вказне вбачається з характеристики садибного типу будинку, господарських будівель та споруд (а.с. 18), а також довідки -характеристики Заставнівського БТІ №260 від 26.09.2019 (а.с. 19). Отже спірний житловий будинок є спільною сумісною власністю подружжя: позивачки [PERSON] та померлого спадкодавця [PERSON] . Таким чином, внаслідок смерті [INFO] спадкодавця [PERSON] відкрилася спадщина на Ѕ частку житлового будинку з господарськими спорулами і будівлями, розташованого по [ADDRESS] . Судом також встановлено, що 12.02.1998, спадкодавець [PERSON] вчинив заповіт, яким все своє майно, а також те на що він за законом матиме право заповів [PERSON] , тобто відповідачу по справі. Відповідно до ст. ст. 534, 535 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом. Неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов`язкова частка). При визначенні розміру обов`язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку. З довідки Веренчанської сільської ради №3032 від 02.12.2019 (а.с. 14) вбачається, що після смерті [PERSON] спадкоємцями за законом є: дружина померлого - позивачка по справі [PERSON] та діти - [PERSON] , [PERSON] . Спадкоємцем за заповітом є онук - відповідач по справі [PERSON] позивачка також є має право на обов`язкову частку спадкового майна померлого [PERSON] при спадкуванні за заповітом. З урахуванням викладеного, розмір обов`язкової частки в даному випадку становить 1/9, тобто Ѕ (частка будинку на яку відкрилася спадщина)/3 (кількість спадкоємців за законом)*2/3 (частка визначена ст. 535 ЦК УРСР)=1/2*1/3*2/3=2/18=1/9. В п.9 Інформаційного листа № 24-753/0/4-13 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року, в якому зазначено: «якщо спадщина відкрилась до набрання чинності ЦК, судам слід враховувати, що ст. 549 ЦК УРСР було визначено перелік дій, які свідчать про прийняття спадщини - фактичний вступ у володіння та управління спадковим майно». Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР, чинного на час відкриття спадщини, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст. 549 того ж Кодексу, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] від спадщини не відмовилася, в шестимісячний термін втупила в управління та володіння спадковим майном, а тому в судовому засіданні знайшло підтвердження, що позивачка прийняла спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Вказане також підтверджується довідкою Веренчанської сільської ради №2435 від 17.09.2019 (а.с. 11). Відповідно до ч.4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Згідно ч. 1 ст. 1268, ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З метою отримання свідоцтва про право власності на спадкове майно у вигляді частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого по [ADDRESS] позивачка звернулася до нотаріальної контори із заявою, в якій зазначила, що вона бажає виділити Ѕ частку із майна, що є у спільній сумісній власності її та спадкодавця [PERSON] , а також вона претендує на обов`язкову частку у спадковому майні [PERSON] (а.с. 76 зворот). Проте у видачі свідоцтва на частку спірного житлового будинку нотаріусом було відмовлено, оскільки позивачкою не були надані належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності на згадане майно за [PERSON] , що вбачається із постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій №943/02-31 від 05.12.2019 (а.с. 88). Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по [ADDRESS] належав [PERSON] , що підтверджується довідками сільської ради, технічним паспортом (а.с. 13, 15, 16-18). В п. 3.3 Вищого Спецiалiзованого Суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ в інформаційному листi вiд 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» сказано, що всi господарсько-побутові будiвлi та споруди у домоволодіннях, якi належать громадянам i були побудовані до Указу Президії Верховної Ради Української РСР вiд 22 січня 1979 року «Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будівель», i під час технічної інвентаризації не були відображені в матеріалах інвентаризації як самовільні, не вiдносяться до категорії самовільних (самочинних). Також в даному листі зазначається, що записи у по-господарських книгах, при вирішенні питання про визнання права власності на житлові будинки i споруди у порядку спадкування, оцiнюються у сукупності з iншими доказами, таким як: рiшення про оформлення права власностi громадян на будинки, технiчним паспортом на будiвлi, документами про вiдведення в установленому порядку земельних дiлянок пiд забудову тощо. З урахуванням зазначеного, матеріалів справи, суд приходить до висновку, що [PERSON] набув право власності на спірний житловий будинок, проте його не оформив належним чином. Відповідно до другого абзацу пункту 3.1 розділу ІІІ Порядку затвердженого Наказом від 19.03.2013р. №95 Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. На даний час позивачкою [PERSON] , виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок (а.с. 16), згідно довідки - характеристики Заставнівського РБТІ №260 від 26.09.2019 (а.с.19), житловий будинок, розташований по [ADDRESS] побудований у 1978 році, а господарські споруди і будівлі до нього у 1978, 1980, 1983 роках, їх вартість становить 208671 (двісті вісім тисяч шістсот сімдесят одну) гривню. Таким чином, сукупність зібраних у справі доказів, дають суду право зробити висновок, що позовні вимоги обґрунтовані і їх слід задовольнити з метою реалізації позивачкою своїх законних спадкових прав. Згідно ч.4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершено розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Оскільки в підготовче судове засідання, призначене на 09-30 годину 03.06.2020 учасники справи не з`явилися, а повне судове рішення складено (в межах строку, встановленого ч. 6 ст. 259 ЦПК України) 11.06.2020, то датою ухвалення даного судового рішення є 11.06.2020. На підставі викладеного та

Outcome: approved