Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом до відповідачки про усунення перешкод в користуванні дворовою каналізацією, встановлення земельного сервітуту та визначення його змісту. В обґрунтування заявлених вимог посилалась на те, що вона є власником домоволодіння та земельної ділянки по проїзду [ADDRESS]. Натомість домоволодіння [ADDRESS] разом із земельною ділянкою належить відповідачці. Зазначала, що у неї із відповідачкою тривалий проміжок часу виникали суперечки щодо експлуатації належної позивачці каналізаційної мережі, внаслідок чого вона змушена звернутись до суду для захисту своїх прав. Зазначала, що дворова каналізація домоволодіння [ADDRESS] була обладнана у 1973 році відповідно до проекту та технічним умовам на підключення. Вкладається каналізаційна мережа із трьох трубопроводів та двох колодязів. Внаслідок набуття права власності на домоволодіння [ADDRESS] позивачкою до неї також перейшло право власності на дворову каналізацію до домоволодіння. З 1973 року вказана каналізаційна система експлуатується без змін. Натомість внаслідок приватизації відповідачкою земельної ділянки по [ADDRESS], виявилось, що колодязь позивачки ПКК-2 частково розташований на земельній ділянці відповідачки. Вказувала, що до вересня 2014 року суміжні земельні ділянки було розділено огорожею з сітки-рабиці, внаслідок чого позивачка мала вільний доступ до експлуатації належного їй колодязя ПКК-2. В той же час у вересні 2014 року відповідачка демонтувала каналізаційний люк, частково порушила цеглинну кладку колодязя, а його внутрішній простір заклала цеглою. Також відповідачка встановили огорожу над вказаним колодязем з азбестоцементного листа. На підставі цих змін обслуговувати колодязь ПКК-2 стало неможливим, чим були порушенні права позивачки. Таким чином вважала, що її право власності підлягає захисту шляхом усунення перешкод з боку відповідачки у користуванні належним позивачці колодязем ПКК-2 та у встановлені земельного сервітуту. На підставі цього просила суд усунути їй перешкоди в користуванні належною їй дворовою каналізацією, зобов'язавши відповідачку звільнити внутрішній простір каналізаційного колодязя ПКК-2 від цеглинної кладки, поновити цеглинну кладку каналізаційного люка, встановити кришку люка, а також відновити огорожу із сітки-рабиці у місці розташування каналізаційного колодязя ПКК-2. Також просила суд встановити їй постійний безоплатний земельний сервітут на частину земельної ділянки відповідачки по [ADDRESS], зайняту каналізаційним колодязем ПКК-2, з метою його обслуговування. В судовому засіданні позивачка на задоволенні заявленого позову наполягала, надавши суду пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Додавала, що вона неодноразово намагалась вирішити питання експлуатації каналізаційного колодязя ПКК-2 мирним шляхом із відповідачкою, однак [PERSON] не бажала вирішувати це питання. Спростовувала посилання відповідачки на те, що вона спричинила залиття каналізаційної системи, бо таке залиття мало місце внаслідок забиття міської каналізаційної мережі. Також заперечувала, що нею проводились якісь зміни в розташуванні колодязя ПКК-2 з 1973 року. Зазначала, що частина трубопроводу від колодязя ПКК-2 до міського колектору дійсно розташована на території відповідачки. Оскільки періодично колодязі забиваються, що призводить до залиття, то їх необхідно чистити, однак такої змоги вона не має, бо доступ до колодязя ПКК-2 відповідачкою було заблоковано з вересня 2014 року. Просила суд задовольнити позов повністю. Представник позивачки, яка діє на підставі договору, [PERSON], повністю підтримуючи заявлені [PERSON] вимоги, зазначала, що позивачка не просить надати їй змогу користуватися земельною ділянкою відповідачки для обслуговування усього належного [PERSON] трубопроводу, а лише ділянки, на якій знаходиться колодязь ПКК-2. Додавала, що каналізаційна мережа [PERSON] існувала до моменту набуття права власності [PERSON] на земельну ділянку по [ADDRESS], тому є безпідставними посилання відповідачки на необхідність переробити вже існуючий трубопровід позивачки. Оскільки колодязь ПКК-2 відповідачкою протиправно було закладено цеглою, що є неприпустимим, то вказане свідчить про відсутність можливості подальшого використання належного [PERSON] майна, що порушує її права власника. Таким чином з метою захисту свого права [PERSON] правомірно просить суд встановити їй земельний сервітут для обслуговування колодязя ПКК-2. При цьому зазначала, що вирішення наявної проблеми неможливе іншим способом без порушення існуючих прав власника [PERSON] Вказувала, що оскільки трубопровід був прокладений ще до приватизації [PERSON] земельної ділянки по [ADDRESS], а також малась згода колишнього власника землі на прокладення трубопроводу, то [PERSON] можливо встановити постійний та безоплатний земельний сервітут на експлуатацію колодязя ППК-2. Просила суд задовольнити позов повністю. Згідно наданих письмових пояснень [PERSON] вказувала, що до вересня 2014 року позивачка мала змогу вільно користуватися належною їй системою каналізації, бо був вільний доступ до колодязя ПКК-2. Однак після його закладення цеглою з демонтажем люку та цеглинної кладки кришки колодязя, [PERSON] була позбавлена права користування належним їй майном. Конфліктність відносин із відповідачкою щодо колодязя ПКК-2 підтверджується зверненнями позивачки до правоохоронних органів щодо протиправних дій [PERSON] Зазначала також, що законодавство України не обмежує можливість встановлення земельного сервітуту певним колом сервітутів, тому просила суд відхилити заперечення відповідачки. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні, заперечуючи проти задоволення вимог [PERSON], зазначала, що до неї із вирішенням питання про експлуатацію колодязя ПКК-2 позивачка не зверталась. В свою чергу вона зверталась до позивачки з проханням перенести колодязь ПКК-2 разом із трубопроводом до міського колектору з її земельної ділянки на земельну ділянку позивачки, на що [PERSON] відмовилась. Не заперечувала, що у неї із [PERSON] склались важкі стосунки з цього приводу. Скаржилась також, що каналізаційна система позивачка постійно призводить до забиття каналізаційної мережі, наслідком чого є залиття її земельної ділянки, що призводить до затоплення та нестерпного смороду. Просила відмовити у задоволенні позову. Представник відповідачки, яка діє на підставі довіреності, [PERSON], в судовому засіданні підтримуючи позицію [PERSON], вказувала, що строк експлуатації каналізаційної мережі [PERSON] минув, тому вона потребує перероблення. Таким чином вважала, що доцільним вирішити спір буде шляхом прокладення нового трубопроводу з побудовою каналізаційного колодязя позивачкою вже поза територією земельної ділянки [PERSON] Додавала, що використання позивачкою колодязя ПКК-2 порушує право власності [PERSON], що є неприпустимим, тому у задоволенні заявленого позову просила суд відмовити. Представник відповідачки, який діє на підставі довіреності, [PERSON], в судовому засіданні повністю підтримав позицію [PERSON] та її представника [PERSON], заперечуючи проти задоволення позовних вимог [PERSON] Згідно наданих суду письмових заперечень [PERSON] зазначала, що вона є власником земельної ділянки по [ADDRESS]. Вказувала, що паркан між її земельною ділянкою та земельною ділянкою [PERSON] нею було укріплено шиферними листами поверх сітки-рабиці. Стверджувала при цьому, що в 2010 році позивачка при ремонті колодязя ПКК-2 пересунула його наполовину на земельну ділянку відповідачки. Визнала, що вона самовільно пересунула кришку колодязя ПКК-2 та відмежувалась посиленням свого паркану від позивачки. Вказувала, що законом не передбачено встановлення такого сервітуту, який просить встановити [PERSON] Заперечувала при цьому проти встановлення позивачці безоплатного земельного сервітуту. Представники Маріупольської міської ради до суду не з'явились за невідомих суду причин повторно, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи. Вислухавши учасників процесу, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного вмотивування. На підставі договору дарування від 23 червня 2004 року, посвідченого нотаріально 23 червня 2004 року, зареєстрованого в Маріупольському БТІ 30 червня 2004 року, [PERSON] є власником домоволодіння [ADDRESS] (а. с. 7, 8). Відповідно до копії державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0782 га, розташованої по проїзду [ADDRESS], на підставі рішення Маріупольської міської ради від 23 грудня 2008 року, та яка межує із земельною ділянкою по [ADDRESS] (а. с. 9). Натомість на підставі договору дарування від 3 травня 1983 року, посвідченого нотаріально 3 травня 1983 року, зареєстрованого в Маріупольському БТІ за [NUMBER], [PERSON] є власником домоволодіння [ADDRESS] (а. с. 55-56). Згідно до копії державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0831 га, розташованої по [ADDRESS], на підставі рішення Маріупольської міської ради від 21 червня 2011 року, та яка межує із земельною ділянкою по проїзду [ADDRESS], що також підтверджується копією вказаного рішення Маріупольської міської ради (а. с. 69, 118-119). За листом від 22 вересня 2014 року КП «МВУ ВКГ» вбачається, що [PERSON] 24 вересня 1973 року була видана технічна документація, схема дворової каналізації домоволодіння [ADDRESS] на підставі замовлення № 23 про дозвіл на підключення вказаного домоволдіння до центрального колектору, що також підтверджується копією квитанції від 20 вересня 1973 року (а. с. 10, 18). Згідно до технічних умов проектування каналізації по проїзду [ADDRESS] вбачається, що така каналізаційна система складається з трьох трубопроводів та двох колодязів (ПКК-1 та ПКК-2), яка простягається від житлового будинку 6 за вказаною адресою до міської каналізаційної мережі (ф400). При цьому вказаними технічними умовами передбачено наявність чавунних люків на колодязях (а. с. 19). На підставі ст. 186 Цивільного кодексу України (далі за текстом рішення - ЦК) річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов'язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом. Оскільки [PERSON] є власником домоволодіння по проїзду [ADDRESS], для обслуговування якого була прокладена каналізаційна система у 1973 році, що складається з трьох трубопроводів та двох каналізаційних колодязів, то таким чином позивачка є власником зазначеної каналізаційної системи. Про наявність конфліктної ситуації між сторонами по справі з приводу експлуатації дворової каналізації [PERSON], а саме: колодязя ПКК-2, свідчить звернення позивачки до правоохоронних органів та місцевих органів влади з приводу протиправних дій відповідачки (а. с. 14, 15, 16, 17, 103, 104, 105, 106). Свідок [PERSON] пояснив, що відповідачка приходиться йому матір'ю, з якою він мешкає по [ADDRESS]. Підтвердив при цьому доводи [PERSON], що ініціатором конфліктів виступає саме позивачка, яка не бажає вирішити спір мирним шляхом. При цьому стверджував, що позивачка свого часу самостійно перенесла колодязь зі своєї земельної ділянки частково на земельну ділянку [PERSON] Стверджував, що [PERSON] має доступ до належного їй колодязя й у теперішній час. Свідок [PERSON] в суді зазначила, що вона приходиться позивачці матір'ю. Раніше вона мешкала по проїзду [ADDRESS], тому пам'ятає, як у 1973 році на підставі узгодженого проекту було побудовано два колодязі та трубопровід від житлового будинку за цією адресою до міського колектору. При цьому від колишнього власника земельної ділянки по [ADDRESS] була відповідна згода на проведення будівлі такої каналізаційної системи. Зазначала, що з 1973 року не було змінено розташування ані колодязів, ані трубопроводу. Стверджувала, що відповідачка у вересні 2014 року самовільно закрила отвір колодязя ПКК-2 цеглою та огорожею, порушивши цеглинну кладку колодязя та змістивши кришку його люка. Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 395 ЦК до видів речових прав на чуже майно відноситься право користування (сервітут). На підставі ч. 1 ст. 401 ЦК право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 402 ЦК сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. В разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. За ч. ч. 1, 2 ст. 403 ЦК сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном, та може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. На підставі ч. 3 ст. 403 ЦК особа, яка користується сервітутом, зобов'язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Згідно до ч. 1 ст. 404 ЦК право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. При цьому за ч. 2 ст. 404 ЦК особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки надання земельного сервітуту. Суд зазначає, що нормами Земельного кодексу України (далі за текстом рішення - ЗК) також врегульовано питання надання земельного сервітуту. Так за ч. 1 ст. 98 ЗК право земельного сервітуту є правом власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). За ч. 2 ст. 98 ЗК земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Суд зазначає, що за змістом ч. 3 ст. 98 ЗК встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, права володіння, користування та розпорядження нею. У ст. 99 ЗК наведено перелік земельних сервітутів, встановлення яких власники земельних ділянок можуть вимагати, серед яких мається право на експлуатацію трубопроводів. Стаття 100 ЗК зазначає, що сервітут може бути встановлений за рішенням суду. При цьому за п. 38 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вбачається, що перелік видів земельних сервітутів, визначений ст. 99 ЗК, та які можуть бути встановлені за рішенням суду, не є вичерпним. Відповідно до висновків судової будівельно-технічної експертизи № 6 від 20 травня 2015 року вбачається, що каналізаційна мережа домоволодіння № [ADDRESS] складається з трьох трубопровідних ділянок та двох колодязів. Перша трубопровідна ділянка починається від жилого будинку літ. А-1 та має закінчення в колодязі ПКК-1 та розташована на земельній ділянці № 6. Перший колодязь ПКК-1 розташований на земельній ділянці № 6. Друга трубопровідна ділянка починається в колодязі ПКК-1 та має закінчення в колодязі ПКК-2, трубопровідна ділянка розташована на земельній ділянці № 6. Другий колодязь ПКК-2, центр колодязя розташований на кордоні земельних ділянок № 4 та № [ADDRESS]. одна частина колодязя ПКК-2 розташована на земельній ділянці № 4, а інша частина - на земельній ділянці № 6. Третя трубопровідна ділянка починається в колодязі ПКК-2 та має своє завершення в колодязі СКК-1, одна частина третьої трубопровідної ділянки розташована на земельній ділянці № 4 від колодязя ПКК-2 до точки перехрестя з межею земельної ділянки № 4 та землями Маріупольської міської ради, друга частина третьої трубопровідної ділянки розташована на землі Маріупольської міської ради. Каналізаційна мережа домоволодіння № 6 не прямолінійна та має повороти в місцях побудови колодязів ПКК-1 та ПКК-2. В колодязі ПКК-1 окрім трубопроводів каналізаційної мережі домоволодіння № 6 мається випуск трубопроводу каналізаційної мережі домоволодіння № 4. Також у вказаному висновку зазначено, що для обслуговування та експлуатації каналізаційної мережі домоволодіння № 6 необхідна земельна ділянка на території земельної ділянки № 4, межами якої є дуга радіусом 1 метр від центру колодязя ПКК-2 в бік земельної ділянки № 4 та бік смуги завширшки 0,7 метрів й довжиною 13,6 метрів над ділянкою трубопроводу від колодязя ПКК-2 до колодязя СКК-1, розташованого на території земельної ділянки № 4. Форма та розміри земельної ділянки, необхідної для обслуговування та експлуатації каналізаційної мережі домоволодіння № 6 на земельній ділянці № 4 графічно експертом було визначено. Крім цього експерт зазначив, що розташування колодязя ПКК-2 в каналізаційній мережі домоволодіння № 6 відповідає вимогам державних будівельних норм України. Натомість конструкція колодязя ПКК-2 по фактичному стану не відповідає вимогам державних будівельних норм України, а також Правил. Існуюча конструкція огорожі із азбестоцементних та металевих листів, проволочної сітки-рабиці перешкоджає простір колодязя та не дозволяє експлуатувати та обслуговувати колодязь ПКК-2. Відсутність доступу до лотку, який підводить та випускає трубопровід, неможливість використання приладів для очищення каналізації в колодязі ПКК-2 не дозволяє здійснювати нормальну подальшу експлуатацію каналізаційної мережі домоволодіння № 6 в частині нагляду за роботою мережі, а також для прочищення, промивання трубопроводів та ліквідації можливих захаращень (а. с. 137-147). На підставі наведених норм та досліджених доказів суд прийшов до висновку, що посилання [PERSON] на факт перенесення колодязя ПКК-2 [PERSON] в судовому засіданні не було підтверджено належними доказами, натомість спростовано висновками судової будівельно-технічної експертизи, тому ці посилання відповідачки суд не приймає до уваги. Також не були підтвердженні посилання [PERSON] на те, що забиття дворової каналізації [PERSON] спричинило залиття земельної ділянки відповідачки, оскільки ці доводи були спростовані в суді інформацією КП «МВУ ВКГ», за якою вбачається, що 22 травня 2014 року та 27 травня 2014 року мав місце підпір саме на міському каналізаційному колекторі (а. с. 157). Крім цього в судовому засіданні було встановлено, що сторони справі між собою не досягли згоду щодо встановлення земельного сервітуту на обслуговування колодязя ПКК-2 позивачкою, тому [PERSON] мала усі підстави для вирішення цього питання судом, тому суд відхиляє доводи представника відповідачки на те, що [PERSON] не зверталась до [PERSON] із пропозицією укласти угоду про встановлення земельного сервітуту. Суд також враховує, що метою встановлення земельного сервітуту є задоволення потреб [PERSON] на ефективне використання належної їй каналізаційної системи, побудова якої була узгоджена в 1973 році із колишнім власником домоволодіння [ADDRESS], та яка вже існувала до моменту набуття права власності відповідачкою як на домоволодіння, так й на земельну ділянку за цією адресою. З огляду на викладене, [PERSON] не може задовольнити свої потреби щодо використання належної їй каналізаційної мережі будь-яким способом, а лише конкретно визначеним, тому у неї виникла обґрунтована потреба у встановленні земельного сервітуту. Таким чином, оскільки система трубопроводів та каналізаційних люків [PERSON] вже прокладена та встановлена, то позивачка не має змоги задовольнити свої потреби з експлуатації каналізаційної системи в інший спосіб, ані ж встановлення щодо земельної ділянки [PERSON] земельного сервітуту для експлуатації існуючої каналізаційної мережі. Суд відхиляє посилання представника відповідачки на те, шо експлуатація позивачкою колодязя ПКК-2 порушить права власності [PERSON] на належну їй земельну ділянку, оскільки встановлення земельного сервітуту не призведе до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлюється земельний сервітут, права володіння, користування та розпорядження нею, бо у позивачки за законом є право лише на обмежене користування чужою земельною ділянкою, однак [PERSON] має право вимагати від [PERSON] надання їй земельного сервітуту. Також суд не приймає посилання [PERSON] на те, що вид земельного сервітуту, який просить встановити [PERSON] не передбачений законом, оскільки як Цивільним кодексом, так й Земельним кодексом передбачено земельний сервітут на експлуатацію трубопроводів. На підставі переліченого суд дійшов до переконання щодо необхідності встановлення земельного сервітуту [PERSON] на обслуговування каналізаційної системи шляхом надання доступу до колодязя ПКК-2, частково розташованого на земельній ділянці [PERSON] При визначенні умов земельного сервітуту суд врахував, що [PERSON] протиправно позбавила [PERSON] права використовувати належний їй колодязь ПКК-2 та, відповідно, експлуатувати належним чином каналізаційну систему позивачки шляхом демонтування цеглинної кладки кришки колодязя, зміщення кришки люку та закладення отвору колодязя цеглинами. Так факт демонтування люку, часткового знищення кладки стінок колодязя ПКК-2 з боку земельної ділянки [PERSON] підтверджується актом від 6 жовтня 2014 року, складеним представниками КСН «Азовець». В зазначеному акті також вказано, що внутрішній простір вказаного колодязя було закладено цеглинною кладкою, а над вказаним колодязем було встановлено огорожу з азбестоцементного листа, що призвело таким чином до неможливості доступу для обслуговування каналізаційної системи позивачки. Крім цього з акту вбачається, що в травні 2014 року вказаний колодязь був у справному стані, над яким була встановлена огорожа з сітки-рабиці. При цьому в акті вказано, що [PERSON] не надавала згоду на переобладнання її колодязя та доступу до нього у такий спосіб (а. с. 12-13). Суд також враховує, що позивачка не просить встановити їй земельний сервітут для обслуговування усього належного їй трубопроводу, що проходить під земельною. ділянкою [PERSON], а лише щодо колодязя ПКК-2. При цьому позивачка не просить надати їй можливість використовувати земельну ділянку окружністю один метр від центру вказаного колодязя, а лише у розмірах самого колодязя ПКК-2. Таким чином на підставі переліченого суд вважає можливим задовольнити вимоги позивачки щодо надання їй безоплатного земельного сервітуту, оскільки вона просить задовольнити свої потреби найменш обтяжливим способом для [PERSON] Оскільки трубопровід та каналізаційна система [PERSON] була прокладена ще у 1973 році, заперечень щодо її використання у землекористувачів суміжної земельної ділянки раніше не виникало, на що останні надали також свою згоду, то суд вважає доцільним встановити земельний сервітут на постійній основі для [PERSON] щодо експлуатації належної їй дворової каналізації. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України, яка ним була викладена в ухвалі від 18 листопада 2009 року щодо спору про усунення перешкод в користуванні водопроводом, побудованим у 1979 році та встановлення земельного сервітуту із відшкодування матеріальної й моральної шкоди. Крім цього суд, встановивши в діях [PERSON] протиправність щодо обмеження у користуванні позивачкою колодязем ПКК-2, вирішуючи питання про усунення перешкод в користуванні дворовою каналізацією [PERSON], приходить до висновку, що вимоги позивачки в частині зобовязання [PERSON] відчистити внутрішній простір каналізаційного колодязя ПКК-2 від цеглинної кладки, поновлення цеглинної кладки каналізаційного люка та встановлення кришки люка підлягають задоволенню, оскільки були підтвердженні у судовому засіданні належними доказами. Так факт встановлення відповідачкою поверх колодязя [PERSON] ПКК-2 укріпленої огорожі на межі земельних ділянок сторін не заперечувалось [PERSON] та було підтверджено показами свідків [PERSON], [PERSON] та проведеною по справі будівельно-технічною експертизою, що також вбачається з оглянутих у судовому засіданні фото (а. с. 72, 107-110, 117). Таким чином суд вважає, що порушене право [PERSON] щодо користування колодязем ПКК-2 повинно бути відновлено шляхом зобовязання відповідачки відчистити внутрішній простір вказаного каналізаційного колодязя від цеглинної кладки, поновити частково зруйновану цеглинну кладку каналізаційного люка та встановити кришку люка колодязя ПКК-2. Однак суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] щодо зобовязання відповідачки поновити паркан з сітки-рабиці у місці розташування каналізаційного колодязя ПКК-2, оскільки наявність або відсутність такої огорожі в місці розташування спірного колодязя не впливає на обсяг права користування [PERSON] чужою земельною ділянкою для обслуговування її каналізаційної системи та не стосується предмету спору, тобто встановлення земельного сервітуту. Зважаючи на зазначене, а також на підставі відсутності підтвердження належності до власності позивачки вказаного паркану з сітки-рабиці, суд не має підстав для задоволення в цій частині вимог [PERSON] При поданні до суду вказаного позову [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 243,60 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо ж позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі п. 36 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (ч. 1 ст. 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, навіть якщо його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом України «Про судовий збір». Оскільки заявлені позовні вимоги [PERSON] були задоволенні частково, то суд з урахуванням переліченого вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати позивачки по сплаті судового збору в розмірі 200 грн.

Outcome: partial