Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом, вказавши, що вона працювала в ТОВ «Премєр» з 01 січня 2009 року на посаді головного бухгалтера. 17 грудня 2015 року нею було подано заяву про звільнення з посади головного бухгалтера ТОВ «Премєр» з 18 грудня 2015 року за ст. 38 КзпП України в звязку з невиконанням адміністрацією ТОВ «Премєр» вимог законодавства України про працю. Враховуючи її заяву та факт ненадання тривалий час щорічної планової відпустки (понад три роки), що є грубим порушенням законодавства про працю, відповідач зобовязаний був звільнити її 18 грудня 2015 року на підставі її заяви, надати копію наказу про звільнення та провести повний розрахунок, що не було зроблено ТОВ «Премєр». На день її звільнення відповідач повинен був нарахувати та виплатити їй заробітну плату за період часу з 01 грудня 2015 року до 18 грудня 2015 року за 14 календарних днів та компенсацію за невикористані щорічні планові відпустки за 2012-2015 роки за 96 календарних днів та компенсацію за невикористані додаткові відпустки, як матері одиначці, що виховує дитину віком до 15 років, за 20 календарних днів. 22 грудня 2015 року вона направила на адресу відповідача заяву, яку останній отримав 24.12.2015 року, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення, з вимогою провести розрахунок та надати наказ про звільнення і довідку про заборгованість із заробітної плати із зазначенням середнього заробітку, проте вказаних документів їй не було надано. На день її звільнення відповідач мав нарахувати та виплатити їй заробітну плату за 14 календарних днів в сумі 1339,10 грн., компенсацію за невикористані щорічні відпустки за 96 календарних днів в сумі 6074,88 грн., компенсацію за додаткові відпустки як одинокій матері в сумі 1265,60 грн. Просила суд стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Премєр» на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 1339,10 грн., середній заробіток за весь час затримки по день звернення до суду в сумі 942,84 грн., компенсацію за невикористані щорічні відпустки в сумі 6074,88 грн., компенсацію за додаткові відпустки, як одинокій матері в сумі 1265,60 грн. В судовому засіданні позивачка та її представник збільшили позовні вимоги, просили суд змінити дату та формулювання причини звільнення визначивши : звільнення 18 грудня 2015 року та формулювання причини звільнення за ст. 38 КзпП України в звязку з невиконанням адміністрацією ТОВ «Премєр» вимог законодавства України про працю. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Премєр» на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 1339,10 грн., середній заробіток за весь час затримки по день звернення до суду в сумі 942,84 грн., компенсацію за невикористані щорічні відпустки в сумі 6074,88 грн., компенсацію за додаткові відпустки, як одинокій матері в сумі 1265,60 грн., всього в сумі 9622,42 грн. Представник відповідача в судовому засіданні позову не визнала, пояснивши суду, що позивачкою було порушено порядок звільнення, заява про звільнення не була подана у встановленому законом порядку керівнику підприємства, з 17.12.2015 року до 30.12.2015 року [PERSON] була відсутня на роботі, про що складалися відповідні акти, надсилалися повідомлення про необхідність зявитися на робоче місце з метою надання пояснення стосовно допущених порушень своїх посадових обовязків, на що зі сторони позивачки реакції не було. 30.12.2015 року [PERSON] звільнено з роботи за ст. 41 ч.1 п.2 КзпП України за винні дії працівника, які дають підстави для втрати довіря до нього з боку власника або уповноваженого ним органу та проведено розрахунок і перераховано заробітну плату, компенсацію невикористаних щорічних відпусток та соціальних відпусток. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 22 грудня 2015 року [PERSON] звернулася з заявою до директора ТОВ «Премєр», в якій вказала, що нею 17 грудня 2015 року подана заява про звільнення з посади головного бухгалтера ТОВ «Премєр» з 18 грудня 2015 року за ст. 38 КзпП України в звязку з невиконанням адміністрацією ТОВ «Премєр» вимог законодавства України про працю. Просила надати їй наказ про звільнення, виплатити заборгованість по заробітній платі, надати довідку про заборгованість по заробітній платі, нарахувати та виплатити середній заробіток за період затримки розрахунку та компенсації невикористаних щорічних та додаткової відпусток. Вказана заява отримана відповідачем 24.12.2015 року. З розрахунку, зробленого позивачкою розмір компенсації за невикористані щорічні відпустки за період роботи з 01.01.2012 року по 18.12.2015 року становить 6074,88 грн., компенсація за невикористані додаткові відпустки за 2014-2015 рік 1265,60 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за 9 робочих днів складає 942,84 грн. З наказу ТОВ «Премєр» № 4 від 29 грудня 2008 року слідує, що [PERSON] прийнято на роботу на посаду головного бухгалтера за сумісництвом з 01.01.2009 року. 17 грудня 2015 року [PERSON] надала заяву про звільнення з посади головного бухгалтера з 18 грудня 2015 року за ст. 38 КзпП України з причини того, що адміністрація ТОВ «Премєр» не виконує вимоги законодавства про працю, на заяві відсутня відмітка про її прийняття ТОВ «Премєр» та резолюція керівника підприємства про видачу наказу про звільнення, згоду з підставами звільнення. З книги реєстрації вхідної кореспонденції ТОВ «Премєр» слідує, що 17.12.2015 року з виправленням в даті зареєстровані заява [PERSON] про звільнення, її заява на відпустку 17.12.2015 року, заява про реквізити для сплати заробітної плати [PERSON] З наказу № 3 ТОВ «Система-Майстер» від 27 листопада 2006 року слідує, що [PERSON] працює на зазначеному підприємстві на посаді головного бухгалтера неповний робочий день 4 год. з оплатою згідно штатного розпису з 01 грудня 2006 року. З опису та фіскального чеку слідує, що [PERSON] відправила свою заяву про звільнення від 17.12.2015 року з посади головного бухгалтера ТОВ «Премєр» також поштою на адресу підприємства. З штатних розписів на 2012-2015 рік слідує, що посадовий оклад [PERSON] в 2012 році склав 1135 грн., в 2013 році 1150 грн., в 2014 році 1220 грн., в 2015 році 1380 грн. Наказом № 37 від 09 серпня 2012 року [PERSON] надано щорічну основну відпустку тривалістю 8 календарних днів з 13 серпня 2012 року по 20 серпня 2012 року за період роботи з 01 січня 2010 року по 31 грудня 2010 року та щорічну основну відпустку тривалістю 3 календарні дні з 21 серпня 2012 року по 23 серпня 2012 року за період роботи з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2011 року, підстава заява [PERSON] від 09.08.2012 року. Наказом № 1 від 01 серпня 2013 року [PERSON] надано додаткову соціальну відпустку як одинокій матері, що має дитину віком до 15 років згідно ст. 182-1 КзпП України і ст. 19 Закону України «Про відпустки» тривалістю 10 календарних днів з 14 серпня 2013 року до 23 серпня 2013 року включно за 2010 рік, підстава заява [PERSON] від 01.08.2013 року. Наказом № 38 від 27 серпня 2013 року [PERSON] надано додаткову соціальну відпустку як одинокій матері, що має дитину віком до 15 років згідно ст. 182-1 КзпП України і ст. 19 Закону України «Про відпустки» тривалістю 10 календарних днів з 09 вересня 2013 року до 18 вересня 2013 року включно за 2011 рік, підстава заява [PERSON] від 27.08.2013 року. Наказами № 39, 46.1 від 06 вересня 2013 року, 25 листопада 2013 року [PERSON] надано додаткову соціальну відпустку як одинокій матері, що має дитину віком до 15 років згідно ст. 182-1 КзпП України і ст. 19 Закону України «Про відпустки» тривалістю 10 та 7 календарних днів з 21 вересня 2013 року до 30 вересня 2013 року включно, з 09 грудня 2013 року до 15 грудня 2013 року за 2012 рік, 2009 рік, підстава заяви [PERSON] від 06.09.2013 року, 24.11.2013 року. Наказом ТОВ «Премєр» від 21 березня 2013 року № 17 [PERSON] надано щорічну основну відпустку тривалістю 5 календарних днів з 25 березня 2013 року по 29 березня 2013 року за період роботи з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2011 року. Наказом № 5 від 21 березня 2014 року [PERSON] надано додаткову соціальну відпустку як одинокій матері, що має дитину віком до 15 років згідно ст. 182-1 КзпП України і ст. 19 Закону України «Про відпустки» тривалістю 10 календарних днів з 04 квітня 2014 року до 13 квітня 2014 року включно за 2013 рік, підстава заява [PERSON] від 21.03.2014 року. 30 грудня 2015 року ТОВ «Премєр» зараховано на карту [PERSON] розрахунок при звільненні з урахуванням компенсації в сумі 7268,70 грн. З розрахунку заробітної плати [PERSON] слідує, що їй нарахована заробітна плата в сумі 1626,09 грн., компенсацію за невикористану відпустку в сумі 7410,08 грн., з яких утримані податки та обовязкові платежі, до сплати 7268,70 грн. Наказом № 44 від 30 грудня 2015 року [PERSON] звільнено з посади головного бухгалтера за сумісництвом, 30 грудня 2015 року згідно п.2 ст. 41 КзпП України за винні дії працівника, які дають підстави для втрати довіря до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. В цьому ж наказі зазначено про виплату [PERSON] компенсації за 96 календарних днів невикористаної відпустки за період роботи з 01 січня 2012 року по 30 грудня 2015 року та за 20 календарних днів додаткової соціальної відпустки як одинокій матері, що має дитину віком до 15 років, за 2014 -2015 календарні роки. 30.12.2015 року на адресу [PERSON] було спрямовано листа з проханням зявитися на роботу в ТОВ «Премєр» для ознайомлення з наказом про її звільнення. 17,24,28 грудня 2015 року директором ТОВ «Премєр» позивачці надсилалися листи з проханням зявитися в ТОВ «Премєр» та надати письмові пояснення з приводу безпідставного перерахування грошових коштів з розрахункового рахунку ТОВ «Премєр» на карткові рахунки фізичних осіб, розрахункові рахунки субєктів господарської діяльності, з якими відсутні господарські операції. З висновку документальної перевірки, наданого відповідачем вбачається, що за період з 01.01.2014 року по 14.12.2015 року перевірено доцільність перерахування грошових коштів з р/р 26005158579 в АТ «[PERSON] Аваль» відкритого ТОВ «Премєр», встановлено безпідставне перерахування грошових коштів субєктам господарської діяльності, з якими відсутні господарські операції та відсутнє підтвердження первинними документами і договорами про господарські операції в сумі 7392,48 грн. 19 лютого 2016 року ТОВ «Премєр» направило повідомлення про вчинення кримінального правопорушення [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ст. 191 ч.2 КК України до Новокаховського слідчого відділу поліції Головного управління Національної поліції в Херсонській області. Із службової записки заступника директора ТОВ «Премєр» [PERSON] від 17 грудня 2015 року вбачається, що [PERSON] відсутня на роботі, про причини відсутності не повідомила, на телефонні дзвінки не відповідає. 17.12.2015 року, 21.12.2015 року, 22.12.2015 року, 23.12.2015 року, 24.12.2015 року, 25.12.2015 року, 28.12.2015 року відповідачем складалися акти про відсутність [PERSON] на робочому місці без поважних причин. Відповідно до п.14.1.9 Статуту ТОВ «Премєр», директор товариства призначає, переводить та звільняє посадових осіб товариства, його філій та представництв в країні та за кордоном, встановлює посадові оклади, заохочує працівників, накладає дисциплінарні стягнення. З п. 3.1, 3.7,3.8 Колективного договору, укладеного між адміністрацією та ТОВ «Премєр», при регулюванні робочого часу, сторони виходять з того, що нормативна тривалість робочого часу не може перевищувати 40 год. на тиждень згідно з чинним законодавством України. Час початку і закінчення робочого дня та перерви на обід і відпочинок встановлений Правилами внутрішнього трудового розпорядку ТОВ «Премєр» : початок робочого дня : о 8.00 год.; перерва : з 12.00 до 13.00 год.; закінчення робочого дня : о 17.00 год. Черговість надання відпусток встановлюється графіком відпусток, який затверджується керівником підприємства до 10 січня поточного року та узгоджується з представниками трудового колективу з урахуванням інтересів працівників та особливостей виробництва. Працівникам за їх заявами можуть бути надані короткотермінові відпустки без збереження заробітної плати за умов, передбачених ст. 84 КзпП України та ст. 25 Закону України «Про відпустки». З висновку судової економічної експертизи проведеної по кримінальному провадженню № 12016230070000049 від 08.01.2016 року слідує, що проведеними дослідженнями документально підтверджується зазначений у висновку від 22.12.2015 року «Про результати документальної перевірки ТОВ «Премєр» з питання безпідставного перерахування грошових коштів з розрахункового рахунку за період часу з 01.01.2014 року по 14.12.2015 року, виданого ФОП [PERSON], факт перерахування грошових коштів з розрахункового рахунку 26005158579 в АТ «[PERSON] Аваль», відкритого ТОВ «Премєр», в період часу з 01.01.2014 року по 14.12.2015 року на банківські рахунки юридичних та фізичних осіб грошових коштів, з якими були у вказаної юридичної особи відсутні господарські операції та відсутнє підтвердження взаємовідносин первинними документами та договорами про господарські операції. На банківські рахунки юридичних та фізичних осіб, з якими у ТОВ «Премєр» були відсутні підтвердження взаємовідносин первинними документами та договорами про господарські операції, на протязі періоду з 01.01.2014 року по 14.12.2015 року було перераховано 7392,49 грн. Проведеними дослідженнями не підтверджується обґрунтованість нарахування головному бухгалтеру ТОВ «Премєр» [PERSON] заробітної плати в період часу з 01.01.2013 року до 31.12.2015 року в сумі 18 443,81 грн., а також нарахування платежів ЄСВ до органів доходів і зборів із вказаного завищення в сумі 6809,44 грн. Вказані нарахування в загальній сумі 25 253,25 грн. не відповідають встановленим колективними договорами підприємства на 2013-2015 роки штатним розписам і відповідно, вимогам ст. 94 Кодексу законів про працю України, ст. 2 Закону України «Про оплату праці» та ст. 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Позивачкою надано суду квитанції про помилкове зарахування коштів на розрахунковий рахунок ТОВ «Премєр» від ФОП [PERSON] замість ФОП «[PERSON]П.» в сумі 5 139 грн. та звернення ФОП «[PERSON]В.» про повернення помилково зарахованих сум грошових коштів, а також квитанцію про повернення грошових коштів від [PERSON] ТОВ «Премєр» в сумі 5 699,30 грн. (призначення платежу повернення передоплати по договору від 23.10.2015 року). та [PERSON] в сумі 300 грн. Відповідно до ст. 38 КзпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Згідно зі ст.41 ч.1 п.2 КзпП України, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках: 2) винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу; Відповідно до ст. 8 п.7 Закону України «Про бухгалтерський облік та бухгалтерську звітність в Україні», головний бухгалтер або особа, на яку покладено ведення бухгалтерського обліку підприємства (далі - бухгалтер): забезпечує дотримання на підприємстві встановлених єдиних методологічних засад бухгалтерського обліку, складання і подання у встановлені строки фінансової звітності; організує контроль за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій; бере участь в оформленні матеріалів, пов'язаних з нестачею та відшкодуванням втрат від нестачі, крадіжки і псування активів підприємства; забезпечує перевірку стану бухгалтерського обліку у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах підприємства. Відповідно до ст. 74,75,79 КзпП України, громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати. Щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Забороняється ненадання щорічних відпусток повної тривалості протягом двох років підряд, а також ненадання їх протягом робочого року особам віком до вісімнадцяти років та працівникам, які мають право на щорічні додаткові відпустки за роботу із шкідливими і важкими умовами чи з особливим характером праці.. У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи. Щорічні основна та додаткові відпустки повної тривалості у перший рік роботи надаються працівникам після закінчення шести місяців безперервної роботи на даному підприємстві, в установі, організації. У разі надання зазначених відпусток до закінчення шестимісячного терміну безперервної роботи їх тривалість визначається пропорційно до відпрацьованого часу, крім визначених законом випадків, коли ці відпустки за бажанням працівника надаються повної тривалості. Щорічні відпустки за другий та наступні роки роботи можуть бути надані працівникові в будь-який час відповідного робочого року. Згідно зі ст. 21 КзпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ст. 115 КзпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ст. 117 цього Кодексу, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно із ст. 235 цього Кодексу, у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті. Згідно зі ст. 139 КзпП України, працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Відповідно до п.28 ППВСУ № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», звільнення з підстав втрати довір'я (п.3 ст.41 КЗпП) суд може визнати обгрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довір'я до них і у тому випадку, коли зазначені дії не пов'язані з їх роботою. З матеріалів справи вбачається, що позивачка перебувала в трудових відносинах з ТОВ «Прем'єр» з 01.01.2009 року, працювала на посаді головного бухгалтера. 17 грудня 2015 року вона написала заяву про звільнення з посади з 18 грудня 2015 року на підставі ст.38 ч3 КзпП України у зв'язку з порушенням адміністрацією підприємства законодавства про працю, яку самостійно зареєструвала в журналі вхідної кореспонденції ТОВ «Прем'єр» та надіслала поштою. Після цього не дочекавшись наказу директора ТОВ «Прем'єр», покинула своє робоче місце і більше не вийшла на роботу. Наказом ТОВ «Прем'єр» від 30.12.2015 року позивачку звільнено з посади головного бухгалтера на підставі ст.41 п.2 КзпП України у зв'язку з втратою довір'я до працівника та проведено остаточний розрахунок з урахуванням компенсації за невикористані основні щорічні та додаткові відпустки. Суд вважає, що звільнення [PERSON] за ст. 41 ч.1 п.2 КзпП України за винні дії працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу є безпідставним, оскільки головний бухгалтер [PERSON] за своїми функціональними обов'язками, що передбачені ст. 8 п.7 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», для головного бухгалтера, не займалася безпосередньо обслуговуванням матеріальних цінностей, з нею не укладався договір про повну матеріальну відповідальність. Суд не приймає до уваги висновки документальної перевірки та висновок судової економічної експертизи проведеної по кримінальному провадженню № 12016230070000049 від 08.01.2016 року як докази, що стали підставою для звільнення позивачки за ст. 41 ч.1 п.2 КзпП України, оскільки вони не доводять вини позивачки в розкраданні чи розтраті матеріальних цінностей та не підтверджують безпідставне перерахування грошових коштів ТОВ «Премєр» саме [PERSON] у якої було відсутнє право здійснювати електронний підпис на платіжних дорученнях, що не заперечується сторонами. Позивачка не оспорюючи факт звільнення, просить змінити формулювання причини звільнення зі ст. 41 п.2 КзпП України на ст.38 ч.3 КзпП України та дату звільнення з 30.12.2015 року на 18.12.2015 року, посилаючись на порушення законодавства про працю зі сторони відповідача, що полягало в ненаданні їй щорічних основних відпусток понад три роки. Проте позивачкою не доведено суду, що відповідачем їй не надавалися щорічні відпустки за її заявами, оскільки з наданих суду наказів ТОВ «Прем'єр» за 2010-2014 роки слідує, що в день написання заяви [PERSON] про надання щорічної основної та соціальної відпустки того ж дня видавався і наказ про надання відповідної відпустки позивачці. Таким чином, суд вважає, що підстав для звільнення [PERSON] за ст. 38 ч.3 КзпП України з дня зазначеного позивачкою в заяві 18.12.2015 року у відповідача не було. Зважаючи на те, що позивачкою в заяві про звільнення не було зазначено поважної причини звільнення, роботодавець не повинен був звільняти позивачку в строк, про який вона просила в своїй заяві, на звернення відповідача про необхідність зявитися на робочому місці та надати пояснення, позивачка не відреагувала, про що свідчать акти про відсутність її на робочому місці, тому дата звільнення 30.12.2015 року, визначена роботодавцем в наказі про звільнення [PERSON], є підставною та обгрунтованою. Позовна вимога про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації невикористаної щорічної основної та додаткової (соціальної відпустки) не підлягає задоволенню, оскільки 30.12.2015 року, в день звільнення позивачці на картковий рахунок, зазначений нею, перераховано заробітну плату, компенсацію невикористаних відпусток в сумі 7268,70 грн. з якої утримані податки та обов'язкові платежі, яка відповідає розрахунку, зробленого позивачкою та доданою до позовної заяви. Позовна вимога про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КзпП України не підлягає задоволенню, оскільки розрахунок з позивачкою було здійснено в день звільнення 30.12.2015 року, чого не заперечує позивачка, позовна вимога про зміну дати та формулювання причини звільнення позивачки не підлягає задоволенню, тому судом не встановлено затримки розрахунку при звільненні позивачки зі сторони відповідача. З цих підстав позов [PERSON] не підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі ст. 38, 41 ч.1 п.2, 21, 74, 75, 79, 139, 115-117 КЗпП України, ст. 8 п.7 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст. 25 Закону України «Про відпустки», п. 24 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів»,

Outcome: dismissed