Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

позивачка звернулася в суд із позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що перебуває у шлюбі з відповідачем з 27.08.2014 року. Шлюб зареєстровано Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану, про що свідчить свідоцтво про реєстрацію шлюбу: серія [NUMBER] , актовий запис №2147. Від шлюбу подружжя неповнолітніх дітей не має. Позивачка зазначає, що у них з відповідачем відсутні спільні інтереси, різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Подальше спільне життя і примирення неможливе та суперечитиме інтересам позивачки. На підставі вищевикладеного просить задовольнити позов. Ухвалою Франківського районного суду міста Львова від 30.04.2021 року відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивачка у судове засідання не з`явилася, проте була повідомлена про час та місце розгляду справи. Подала на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Відповідач до суду повторно не з`явився, належним чином повідомлявся про розгляд справи, про причини неявки суд не повідомив. Клопотань про розгляд справи за його відсутності чи відкладення розгляду справи до суду не надходило. У відповідності до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи проведено судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи повторну неявку відповідача в судове засідання та відсутність заперечень позивача щодо проведення заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ч. 4 ст.223, ст.280ЦПК України вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони 27.08.2014 року зареєстрували шлюб у Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану, про що зроблений відповідний актовий запис №2147. Даний факт підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . З матеріалів справи вбачається, що спільних неповнолітніх дітей у сторін немає. Згідно статті 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до частин 3 та 4 статті 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до частини 2 статті 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з приписами частини 3 статті 105 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України. Враховуючи те, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, суд дійшов висновку, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе, такі обставини суперечать інтересам позивачки, а відтак, шлюб слід розірвати. На підставі ст.141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору слід стягнути з відповідача на користь позивачки.

Outcome: approved