Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки за несплачені аліменти, посилаючись на те, що рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 31.01.2020 року шлюб між ними розірвано. Зазначає, що рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18.02.2020 року з [PERSON] було стягнено аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. щомісячно на користь [PERSON] для утримання сина - [PERSON] , [INFO] . Стверджує, що згідно довідки головного державного виконавця Другого відділу ДВС у м. Чернівці від 27.01.2021 року, заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів станом на 27.01.2021 року складає 21306,58 грн. Вказує, що відповідач [PERSON] з моменту призначення аліментів рішенням суду і до моменту повного погашення заборгованості (12.02.2021 року) сплатив тільки дві суми: 4000 грн. - у вересні 2020 року та 3000 грн. - у листопаді 2020 року. Таким чином, вважає, що з урахуванням несвоєчасної сплати відповідачем аліментів на утримання дитини розмір неустойки (пені) складає 27200 грн. На підставі вищевикладеного, просить суд стягнути з [PERSON] , [INFO] , іпн. [NUMBER] на користь [PERSON] , [INFO] , іпн. [NUMBER] суму пені за несвоєчасну сплату аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 27200 грн. Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказав, що він зареєстрований як фізична особа-підприємець з 19.06.2012 року, проте, за 2020 рік, у зв`язку з карантинними обмеженнями, доходів не отримував. Також вказав, що [INFO] помер його батько [PERSON] , який був інвалідом 2 групи з 25.01.2009 року по день смерті, постійно хворів і потребував постійного нагляду та фізичної допомоги. Крім того зазначив, що його мама [PERSON] є пенсіонеркою, з 20.06.2019 року хворою на інсулінозалежний цукровий діабет та 23.07.2020 року була прооперована. Стверджував, що всі його прибутки та фінансові накопичення йшли на лікування батьків та похорон батька, у зв`язку з чим він не міг вчасно та в повному обсязі платити аліменти. Просив суд в задоволенні позову відмовити, з причин безпідставності та необґрунтованості. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, посилались на доводи, викладені в позовній заяві. Просили суд позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, посилався на доводи, викладенні у відзиві. Просив суд в задоволенні позову відмовити з причин безпідставності та необгрунтованості. Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав: Судом встановлено, що згідно рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 31.01.2020 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 23 серпня 2016 року Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Чернівецькій області, актовий запис №1336, розірвано. (а.с.13-14). Згідно рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18.02.2020 року стягнуто з [PERSON] , [INFO] (ІПН [NUMBER] , який проживає за адресою: [ADDRESS] ), на користь [PERSON] , [INFO] (ІПН [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] ) на утримання їхнього сина - [PERSON] , [INFO] , аліменти у твердій грошовій сумі, в розмірі 2500 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 22 січня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. (а.с.15-17). Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів [NUMBER] , складеного Другим відділом державної виконавчої служби м. Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) станом на 27.01.2021 р., заборгованість по сплаті аліментів за виконавчим листом виданого Першотравневим районним судом м. Чернівці від 23.06.2020р. становить 21306,58 грн. (а.с. 11-12). Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Позивачка вказує у своїх позовних вимогах, що відповідач [PERSON] не виконує у повному обсязі свої зобов`язання щодо сплати аліментів, у зв`язку з чим виникла заборгованість по сплаті аліментів, і що підтверджено розрахунком заборгованості з Другого ВДВС м. Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), таким чином станом на 27.01.2021 року вказана заборгованість склала 21306,58 грн. (а.с.11-12). Згідно копії квитанції, 02.02.2021 року відповідач [PERSON] борг по аліментах сплатив. (а.с.55). Проте, як убачається з розрахунку заборгованості [PERSON] по пені за несвоєчасну уплату аліментів за 2020 - 2021 роки,розмір неустойки (пені) складає 27200 грн. (а.с.5). Враховуючи наявний борг, позивачка просить стягнути з відповідача [PERSON] пеню по сплаті аліментів. Згідно ч.1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, у випадках несвоєчасної виплати присуджених за рішенням суду аліментів виникає з часу набрання рішенням законної сили, при наявності вини платника аліментів за прострочення у їх сплаті. У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у ст. 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Таким чином, виходячи зі змісту ст. 196 СК України, суд, відповідно до вимог ст.264 ЦПК України, повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). За змістом статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України, неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Оскільки неустойка у виді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов`язань, які виникають у боржника щомісяця, то й пеня має триваючий характер і обчислюється за прострочення кожного зобов`язання окремо. У статті 196 СК України, не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів, нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Вказаний висновок, який викладеній у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року по справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18), враховується судом в порядку ч.4 ст.263 ЦПК України. Суд, визначаючи розмір пені за прострочення сплати аліментів, бере до уваги і наступне: Відповідач [PERSON] зареєстрований як фізична особа-підприємець, проте, згідно копії інформації про доходи від підприємницької діяльності, останній у період з 2018 року по 2020 року, доходів не отримував. (а.с.35). [INFO] помер батько позивача [PERSON] , який був інвалідом 2 групи, що підтверджується копіями свідоцтва про смерть та посвідчення серії [NUMBER] (а.с. 36-37). Мати позивача [PERSON] є пенсіонеркою та хворою на цукровий діабет. (а.с.38-47). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] борг по аліментах сплатив. (а.с.55). Таким чином, виходячи з наведеного, враховуючи те, що заборгованість утворилася з незалежних від відповідача причин, зокрема, те, що останній хоча і є фізичною особою-підприємцем, проте за останні три роки доходів він не отримував, крім того, у останнього залишилась на утриманні його хвора матір, яка є пенсіонером та потребує постійного нагляду та фізичної допомоги, враховуючи те, що у відповідача на початку 2021 року помер батько, поховання якого потребувало значних матеріальних витрат, а також беручи до уваги те, що останній борг по аліментах сплатив, суд вважає, що вимоги позивачки стосовно стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів підлягають частковому задоволенню на суму 13600 грн. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню витрати в розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial