Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом, мотивує вимоги тим, що 31.03.2020 р. вона звернулася до Виконавчого комітету Сумської міської ради з запитом про надання публічної інформації, а саме інформації про наявність на території м. Суми вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд. Запит був переадресований до Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради. 09.04.2020 р. позивачкою було отримано лист-відповідь від Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради №30/06.01-14 від 07.04.2020 р. Проте в даній відповіді відповідач не надав публічну інформацію, яка була запитувана позивачкою. Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 01.06.2020 р. адміністративний позов [PERSON] до Виконавчого комітету Сумської міської ради, Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - задоволено частково. Зобов`язано Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради надати [PERSON] повну, достовірну інформацію про наявність на території м. Суми вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 29.12.2020 р. апеляційну скаргу Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради - залишено без задоволення. Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 01.06.2020 по справі № 480/2283/20 залишено без змін. Вважає, що протиправними діями Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради їй була завдана моральна шкода, яка полягає в душевних стражданнях та приниженні честі та гідності та оцінюється нею в 42507 грн. Тому на підставі вищевказаного просить стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 42507 грн. Позивачка, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі та письмовий відзив на позовну заяву в якому заперечує проти позову та просить відмовити в його задоволенні. Перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Згідно ч.2 ст.34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Відповідно до ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Закон України «Про інформацію» визначає, що кожен має право на вільне одержання, використання, поширення, зберігання та захист інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Статтею 1 Закону України «Про інформацію» визначено, що інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Судом встановлено, що [PERSON] 31.03.2020 звернулася до виконавчого комітету Сумської міської ради із запитом про надання публічної інформації, в якому просила надати інформацію про наявність на території міста Суми вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель та споруд. Вказаний запит був переданий для розгляду до Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради. Листом Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради від 07.04.2020 р. позивачку повідомлено, що відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єкта владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених вказаним Законом. Відповідно й предметом запиту в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації» може виступати лише відповідним чином зафіксована інформація. Важливою ознакою публічної інформації у розумінні цього Закону є її попередня фіксація. Із цього визначення вбачається, що Закон регулює відносини щодо доступу до інформації, яка вже існує, і не вимагає у відповідь на запит створювати певну інформацію шляхом узагальнення, аналітичної обробки даних, створення в інший осіб, розпорядник повинен володіти інформацією на момент отримання запиту, така інформація повинна знаходитись на певному матеріальному носії. Публічна інформація має надаватись у тій формі, в якій зберігається. Враховуючи вищевикладене, запитувана інформація в Департаменті забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради відсутня. Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 01.06.2020 р. адміністративний позов [PERSON] до Виконавчого комітету Сумської міської ради, Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - задоволено частково. Зобов`язано Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради надати [PERSON] повну, достовірну інформацію про наявність на території м. Суми вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 29.12.2020 р. апеляційну скаргу Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради - залишено без задоволення. Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 01.06.2020 по справі № 480/2283/20 залишено без змін. Позивачка вважає, що протиправними діями відповідача їй була завдана моральна шкода. Відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про доступ до публічної інформації» особи, на думку яких їхні права та законні інтереси порушені розпорядниками інформації, мають право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди в порядку, визначеному законом. Згідно з ч.1 та ч.2 ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно зі ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Згідно зі ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п. п. 3, 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У позовній заяві про відшкодування (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Таким чином, обов`язок доказування завданої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу, що звертається з таким позовом. Відповідно до п. 10-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25.05.2001 року «Про внесення змін і доповнень у Постанову Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику по справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди»,при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Позивачка стверджує, що ненадання відповідачем відповіді на її запит про отримання публічної інформації спричинило негативні наслідки, що виразились у стражданні та приниженні, яких вона зазнала внаслідок протиправних дій відповідача. Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Зі змісту цієї норми випливає, що основною умовою такого розгляду є те, що моральна шкода повинна бути заподіяна (похідною) протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин. Проте, позивачка не надала суду жодних переконливих доказів на підтвердження причинного зв`язку між бездіяльністю відповідача та завданням моральної шкоди (у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань, тощо). Сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди. Крім того, рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 01.06.2020 р. відмовлено [PERSON] в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради щодо надання недостовірної публічної інформації. Тобто, вказаним рішенням суду не встановлено наявність факту вини відповідача в заподіянні моральної шкоди позиваці. Отже, всупереч вищенаведених положень законодавства, позивачкою не доведено жодними належними та допустимими доказами як заподіяння їй моральної шкоди відповідачем, так і наявності причинного зв`язку між шкодою заподіяною позивачці і протиправним діянням відповідача, а також вини останнього в її заподіянні. Виходячи з викладеного та аналізу вказаного законодавства, позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди внаслідок неправомірних дій відповідачів задоволенню не підлягають, оскільки не зазначено жодних обґрунтувань, в чому полягає ця шкода та з яких міркувань виходив позивач, визначаючи її розмір, а посилання позивача лише на факт ненадання в строки інформації відповідачами та визнання судом дій відповідачів протиправними не є достатнім для відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. За таких обставин, суд, на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання, що позивачка не довела обставини, на які посилалася як на підставу своїх позовних вимог, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed