Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з даним позовом до відповідача. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала, суду пояснила, що 22 березня 1985 року між нею та відповідачем був розірваний шлюб. Після розірвання шлюбу i поділу майна, вони проживають в одному житловому будинку в своїх частинах. 27 листопада 2015 року біля 23 годин 50 хвилин, відповідач прийшов додому п'яний i влаштував скандал та сварку, в процесі якої умисно повибивав вікна в її частині будинку та погрожував фізичною розправою. По даному факту вона звернулася в Косівський ВП ГУНП, а оскільки в той час перебувала на амбулаторному лікуванні i стан її здоров'я погіршився, то була змушена викликати швидку допомогу. За дане правопорушення працівниками Косівського ВП ГУНП було складено адміністративний протокол за ст. 173-2 ч. 1 КУпАП. Вважає, що такими діями відповідача їй завдано матеріальну шкоду в розмірі 250 грн. 00 коп. та моральну шкоду в розмірі 10000 грн. Просить позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково та суду пояснив, що дійсно мала місце сварка між ним і позивачкою, в процесі якої він вибив вікно, але значної матеріальної чи моральної шкоди [PERSON] він не завдавав. Вислухавши пояснення сторін та вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов слід задоволити частково із наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 22 березня 1985 року між позивачкою та відповідачем був розірваний шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER], виданого відділом ЗАГСу Косівського райвиконкому 22.03.1985 року (а.с. 6). З копії висновку інспектора Косівського ВП ГУНП Миронюка А.Я, від 28.11.2015 року вбачається, що 27 листопада 2015 року біля 23 годин 50 хвилин між відповідачем, яким перебував у нетверезому стані, та позивачкою виникла сварка прийшов додому п'яний i влаштував скандал та сварку, в процесі якої [PERSON] погрожував фізичною розправою [PERSON] (а.с. 7). Згідно акту обстеження, складеного депутатом Тюдівської сільської ради Фірчук B.I., у вікні тої частини житлового будинку, де проживає [PERSON] , було виявлено вибиті шибку та вікно (а.с. 10). У постанові Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вказано, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України збитками визнаються витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). З довідки, виданої ПП [PERSON] від 08.12.2015 року, вбачається, що [PERSON] було надано послуги з виїздом до її господарства в с. Тюдів, а саме: зняття віконних рам та монтаж скла у віконних рамах, транспортні розходи , загальна сума за які становить 250 грн. (а.с. 11). Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною другою ст.1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За таких підстав, суд вважає, що позовні вимоги у частині стягнення матеріальної шкоди підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки встановлена вина відповідача та суд вважає доведеним факт заподіяння [PERSON] матеріальної шкоди [PERSON] на загальну суму 250 грн. 00 коп. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При розрахунку розміру компенсації моральної шкоди відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», необхідно врахувати характер і обсяг заподіяних моральних та фізичних страждань, їх тривалість, стан здоров'я, тяжкість завданих душевних травм, істотність вимушених змін у життєвих стосунках та інші обставини. У відповідності до ст. 23 ч. 3 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У судовому засіданні встановлено та доведено, що внаслідок протиправних дій відповідача, позивачці було заподіяно значну моральну шкоду, яка полягає в перенесеному фізичному болі, психологічному стресі та сильних душевних переживаннях. Вирішуючи питання про визначення суми морального відшкодування, суд враховує саме зазначені вище обставини. З урахуванням зазначених обставин, суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення моральної шкоди підлягає до часткового задоволення, оскільки заявлена вимога є занадто великою, а тому, суд вважає за доцільне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 5000 грн., розмір якої буде розумним і достатнім в даному конкретному випадку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі ст.ст. 22, 23, 88, 1166, 1167, 1192 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» та

Outcome: approved