Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-15 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаною позовною заявою в обґрунтування якої зазначила, що вона являється власником земельної ділянки площею 0,0113 га, розташованої в смт Лазурне Скадовського району Херсонської області на літньому ринку «Комфорт» з цільовим призначенням - для здійснення підприємницької діяльності. Купуючи дану земельну ділянку вона мала намір побудувати на ній кафе щоб займатися підприємницькою діяльністю. В 2008 році не отримавши дозволу на будівельні роботи розпочала будівництво кафе на вказаній земельній ділянці. В процесі будівництва виявилось, що вона змушена буде частково зайняти земельну ділянку, яка належить Лазурненській селищній раді площею 0,0300 га, на що Лазурненська селищна рада не заперечувала. В зв`язку з цим 16.11.2015 вона уклала з Лазурненською селищною радою договір оренди землі площею 0,0300 га. Позивачка вважає, що нею завершено будівництво кафе на земельних ділянках, одна з яких належить їй на праві власності, а інша надана Лазурненською селищною радою в оренду, тому самочинне будівництво здійснено хоч і без дозвільних документів на початок будівельних робіт, але здійснено на земельній ділянці, яка належить їй, при цьому будівництвом не порушуються права інших осіб. Після завершення будівництва в 2015 році вона подала до Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Херсонській області Декларацію про готовність об`єкту до експлуатації, надавши при цьому всі необхідні документи. Але 31.12.2015 отримала відповідь з відмовою в прийнятті декларації з посиланням на помилки в її оформленні, а також на те, що склади та гараж з північної та східної сторони побудовані на межі сусідньої земельної ділянки. Після виправлення всіх помилок 10.10.2019 вона знову подала до Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Херсонській області Декларацію про готовність об`єкту до експлуатації, надавши при цьому всі необхідні документи. Але 15.10.2019 їй направлена відповідь про повернення декларації на доопрацювання із зазначенням про ті ж самі порушення, що і в 2015 році. Позивачка зазначає, що в 2015 році експертом було проведено технічне обстеження стану будівельних конструкцій та інженерних мереж в результаті чого було зроблено висновок, що будівля кафе з мансардою по [ADDRESS] відповідає вимогам надійності і можливої безпечної експлуатації. В 2015 році КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» для виготовлення технічного паспорту будівлі проводило технічне обстеження та оцінку даного об`єкту нерухомості. Було встановлено, що побудоване майно кафе з мансардою та допоміжні приміщення відповідають вимогам будівельних норм і можуть безпечно експлуатуватися. В свою чергу, відділом містобудування та архітектури Скадовської РДА підтверджена відповідність розташування зазначених будівель вимогам ДБН. З наведених підстав та посилаючись на положення статті 376 Цивільного кодексу України, позивачка просила суд визнати за нею право власності на нерухоме майно: кафе з мансардою літ. «А» та прибудовою літ. «а» загальною площею 230,7 кв.м., склад літ. «Б» площею 24,1 кв.м., склад літ. «В» площею 8,8 кв.м., склад літ. «Д» площею 14,4 кв.м., гараж літ. «Г» площею 32,6 кв.м., що знаходиться по [ADDRESS] . Ухвалою суду від 29 листопада 2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (а.с. 42-43). Ухвалою суду від 08 січня 2020 по справі постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с. 52-53). Позивачка та її представник - адвокат Старчеус С. І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позовній заяві. Лазурненською селищною радою Скадовського району Херсонської області явку представника в судове засідання не забезпечено, повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку. Заслухавши доводи позивачки та її представника, дослідивши надані докази, суд приходить до наступних висновків. Завданням цивільного судочинства, відповідно до частини 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частини 1, 2 статті 12 ЦПК України). Судом та матеріалами справи встановлено, що відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку ХС №063582, виданого Лазурненською селищною радою 31.05.2005, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0113 га, яка розташована в смт Лазурне, Скадовського району, Херсонської області, на літньому ринку «Комфорт», цільове призначення - для здійснення підприємницької діяльності (а.с. 4). 16.11.2015 між Лазурненською селищною радою Скадовського району Херсонської області та [PERSON] укладено договір оренди землі, за умовами якого остання прийняла в строкове платне користування земельну ділянку (категорія земель з цільовим призначенням: землі житлової та громадської забудови), яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0300 га, зі строком дії 5 років з дня державної реєстрації договору (а.с. 6-8). В п.3 Договору зазначено, що на земельній ділянці розміщені об`єкти нерухомого майна, капітальні будівлі, споруди, об`єкти інфраструктури, інше. Із довідки відділу містобудування і архітектури Скадовської районної державної адміністрації від 16.12.2015 №01-36-219 вбачається, що склади по вул. Торгова, б/н в смт Лазурне , Скадовського району, Херсонської області, під літерами «Б», «В», «Д» та гараж літ «Г» з північної та східної сторін побудовані на межі із сусіднім землекористувачем по вул. Торгова , на що є згода сусіднього землекористувача гр. [PERSON] Відділ містобудування і архітектури Скадовської РДА погоджує місце розташування вказаних об`єктів. Також, кафе з мансардою під літ. «А» підлягає введенню в експлуатацію (а.с. 15). В грудні 2015 року експертом Дякун М. В . було проведено технічне обстеження стану будівельних конструкцій та інженерних мереж в результаті чого було зроблено висновок, що будівля кафе з мансардою по [ADDRESS] , відповідає вимогам надійності і можливої безпечної експлуатації (а.с. 16-32). Згідно технічного паспорту дане приміщення є самовільним будівництвом, рік побудови нерухомого майна зазначено 2008 (а.с. 33-38). В грудні 2015 року [PERSON] подала до Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Херсонській області Декларацію про готовність об`єкту до експлуатації, а саме: кафе з мансардою літ. «А», прибудова до кафе літ. «а», склад літ. «Б», склад літ. «В», склад літ. «Д», гараж літ. «Г» по [ADDRESS] . Початок будівництва - березень 2008 року, закінчення будівництва - грудень 2008 року (а.с. 9-12). Листом від 31.12.2015 Управлінням державної архітектурно-будівельної інспекції у Херсонській області, за результатами перевірки поданої на реєстрацію Декларації про готовність об`єкта до експлуатації [PERSON] повідомлено, що в п.2 некоректно зазначено поверховість, не зазначено загальну площу господарських будівель і споруд, в п.8 некоректно зазначено площу земельної ділянки. Крім того, згідно із Довідкою відділу містобудування і архітектури Скадовської районної державної адміністрації від 16.12.2015 №01-36-219, склади під літерами «Б», «В», «Д» та гараж літ «Г» з північної та східної сторін побудовані на межі із сусіднім землекористувачем по вул. Торгова , що є порушенням ДБН 360-92 ** Планування і забудова міських і сільських поселень. Враховуючи вищевикладене, інспекцією повернуто вказану Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації (а.с. 14). Зі змісту відповіді від 15.10.2019 вбачається, що на лист [PERSON] від 10.10.2019 Управлінням державної архітектурно-будівельної інспекції у Херсонській області надано копію листа від 31.12.2015 про повернення на доопрацювання декларації про готовність об`єкта до експлуатації «Кафе з мансардою літ. «А», прибудова до кафе літ. «а», склад літ. «Б», склад літ. «В», склад літ. «Д», гараж літ. «Г» за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13). Відповідно до статті 376 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Отже, законом встановлена презумпція порушення прав інших осіб та наявність істотних порушень будівельних норм при самочинному будівництві, які мають бути спростовані при судовому розгляді в разі визнання права власності на самочинну забудову. Відповідно до статті 26 Закону України «Про основи містобудування» спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина 1 статті 15 ЦК України, частина 1 статті 4 ЦПК України). У зв`язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Відповідно до частин 1, 2 статті 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Положення частини 2 статті 331 ЦК України слід розуміти у системному зв`язку з положеннями статті 182 ЦК України щодо державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухомі речі, яка не передбачає жодних винятків. Як правило, усі об`єкти нерухомого майна в силу своєї специфіки після завершення будівництва підлягають прийняттю в експлуатацію та державній реєстрації. Право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (стаття 90 Земельного кодексу України), землекористувачі (стаття 95 Земельного кодексу України), особи, які набули права користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки або з інших передбачених законом підстав. Власником або землекористувачем земельної ділянки право на її забудову (будівництво) реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законодавством. Крім того, відповідно до частини 2 статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об`єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку. За змістом частин 4, 5 статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування. Отже, до початку реалізації права на забудову конкретної земельної ділянки особа зобов`язана у встановленому порядку набути право власності або користування на цю земельну ділянку. Особа, яка здійснила самочинне будівництво об`єкта на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, не може набути право власності на нього в порядку статті 331 ЦК України. За змістом вищенаведеної частини 1 статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї з трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним. З контексту вищенаведених частин 3 та 4 статті 376 ЦК України випливає, що частина 3 цієї статті застосовується не лише до випадків порушення вимог законодавства щодо цільового призначення земель, а й до випадків, коли такого порушення немає, але особа здійснює будівництво на земельній ділянці, яка їй не належить. Аналіз вказаних правових норм дає підстави для висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником та користувачем, якщо такий є та не являється забудовником. Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об`єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду. При цьому слід ураховувати положення частини 1 статті 376 ЦК України, а саме: наявність в особи, що здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому об`єкті нерухомості. Як зазначає позивачка та підтверджується матеріалами справи, об`єкт нерухомого майна про визнання права власності на який просить позивачка, побудовано в 2008 році, частина його побудована на належній позиваці земельній ділянці, а частина - на земельній ділянці, яка належить Лазурненській селищній раді Скадовського району Херсонської області. Проте договір оренди вказаної земельної ділянки між [PERSON] та Лазурненскої селищною радою укладено 16.11.2015, строк його дії п`ять років. Отже враховуючи, що частина земельної ділянки, на якій позивачкою побудовано самочинну будівлю, у користування або у власність їй не виділялася, позивачка не отримувала на неї належного дозволу та належно затвердженого проекту будівництва, правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд також звертає увагу на те, що хоча позивачка й подавала до відповідного територіального органу Державної архітектурно-будівельної інспекції України з Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, однак матеріали справи не містять доказів того, що її питання розглядалося по суті, відмови у прийнятті в експлуатацію об`єкту будівництва вона не отримувала, проектна документація на самочинне будівництво відсутня, а сам лист Управління ДАБІ у Херсонській області від 31.12.2015 містить лише роз`яснення норм чинного законодавства та вказівку на помилки в її оформленні, листом від 15.10.2019 на звернення [PERSON] від 10.10.2019 надано копію вищевказаного листа, при цьому доказів повторного звернення до інспекції з виправленою Декларацією про готовність об`єкта до експлуатації, не надано. Разом з тим, у випадку незгоди із прийнятим територіальним органом Державної архітектурно-будівельної інспекції України рішенням, особа має право оскаржити його в порядку передбаченому чинним законодавством.

Outcome: dismissed