Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із вказаним позовом в якому просить встановити факт проживання з нею її батька [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , а на день смерті, [INFO] , на [ADDRESS] , та визнати право власності на земельну ділянку площею 7,30 гектарів, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Кучерявоволодимирівської сільради Чаплинського району Херсонської області та земельну ділянку площею 1,38 га, наданої для ведення особистого підсобного господарства, яка знаходиться на території Кучерявоволодимирівської сільради Чаплинського району Херсонської області. Позовна заява мотивована тим, що [INFO] помер батько позивачки [PERSON] . Після смерті батька залишилось спадкове майно, яке складається з земельної ділянки, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 7,30 гектарів, яка розташована на території Кучерявоволодимирівської сільської ради Чаплинського району Херсонської області, згідно Державного акту па право приватної власності на землю І-ХС № 042268 виданого на ім`я [PERSON] , та земельна ділянка площею 1,38 га, надана для ведення особистого підсобного господарства, яка знаходиться на території Кучерявоволодимирівської сільради Чаплинського району Херсонської області, згідно Державного акту па право приватної власності на землю ІІ-ХС № 011337 виданого на ім`я [PERSON] . На сьогоднішній день позивачка звернулась до нотаріальної контори з питанням видачі їй свідоцтва про прийняття спадщини, але отримала відмову, оскільки неможливо встановити факт прийняття позивачкою спадщини. Позивачка в судове засідання не з`явилась, її представник [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. В судове засідання представник відповідача не з`явився, надав заяву про проведення розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги визнає, проти їх задоволення не заперечував. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] у віці 87 років в місті Джанкой Автономної республіки Крим помер [PERSON] , про що 19 грудня 2016 року Чаплинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області зроблено відповідний актовий запис № 7 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Померлому належала земельна ділянка розміром 7,30 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Кучерявоволодимирівської сільської ради Чаплинського району Херсонської області, згідно Державного акту па право приватної власності на землю І-ХС № 042268 Також померлий мав на праві постійного користування земельну ділянку площею 1,38 га, надана для ведення особистого підсобного господарства, яка знаходиться на території Кучерявоволодимирівської сільради Чаплинського району Херсонської області, згідно Державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ХС № 011337. Померлий [PERSON] є батьком позивачки [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження позивачки серії [NUMBER] , свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] . Відповідно до заповіту складеного 01.10.2010 вбачається, що [PERSON] , належні йому земельні ділянки розміром 7,30 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Кучерявоволодимирівської сільської ради Чаплинського району Херсонської області, згідно Державного акту па право приватної власності на землю І-ХС № 042268 та земельну ділянку площею 1,40 га, яка знаходиться на території Кучерявоволодимирівської сільради Чаплинського району Херсонської області, згідно Державного акту па право власності на земельну ділянку серії ЯД № 733149, заповів своїй дочці, позивачці [PERSON] .. Відповідно до наданої суду копії спадкової справи №10/2018 вбачається, що позивачка звернулась до приватного нотаріусу Чаплинського районного нотаріального округу Херсонської області Ткаченко С.А. із заявою про видачу свідоцтва на спадщину за вх. №.19 від 19.02.2018 року. Відповідно до постанови від 22 березня 2018 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, яка складається з земельної ділянку розміром 7,30 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Кучерявоволодимирівської сільської ради Чаплинського району Херсонської області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю І-ХС № 042268, у зв`язку з неможливістю встановити факт прийняття позивачкою спадщини. Позивачка в позовній заяві зазначила, що проживала однією сім`єю із [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , а на день смерті [ADDRESS] . Проживали з нею однією сім`ю, у них було спільне господарство, а після смерті матері всі обов`язки по похованню взяла на себе. Факт проживання позивачки та її батька однією сім`єю на день смерті, в [ADDRESS] , підтверджується копією паспорту позивачки [PERSON] ЕС324390 від 06.06.1997 року, місце проживання якої зареєстроване в [ADDRESS] , та свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 19.12.2016 року, місце смерті якого записано м. Джанкой, АР Крим Україна. Наведені докази є належними та допустимими, оскільки отримані у встановленому законом порядку, містять інформацію щодо предмету доказування, узгоджуються між собою, не заперечуються сторонами та не викликають сумніву щодо їх достовірності. Так, відповідно до частини першої статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до частини першої статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1296ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до частини першої статті 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. У відповідності до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права, одним із способів захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7, виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому розглядаються заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи із спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини (пункт 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року). Отже, із зазначених положень цивільного законодавства вбачається, що позивачка є спадкоємцем за заповітом, яка прийняла спадщину після смерті батька, шляхом проживання на момент смерті з спадкодавцем, а отже має право ставити на вирішення суду питання про перехід власності, належної спадкодавцю, до неї у порядку спадкування. Факт проживання позивачки з померлим батьком встановлений із факту їх проживання за однією адресою: [ADDRESS] , а на день смерті [INFO] , на території [ADDRESS] . Обраний позивачем спосіб захисту невизнаного права відповідає вимогам закону та змісту правовідносин. З викладеного, суд вважає за необхідне задовольнити позов в частині визнання факту постійно проживала на час відкриття спадщини померлого [PERSON] з позивачкою та визнання за нею права власності на земельну ділянку площею 7,30 гектарів, згідно Державного акту на право приватної власності на землю І-ХС № 042268 виданого на ім`я [PERSON] , оскільки позивачка будучи спадкоємцем за заповітом прийняла спадщину у встановленому законом порядку після смерті спадкодавця, у виді зазначеної земельної ділянки, яка належала останньому на праві приватної власності на момент смерті. З приводу визнання за позивачкою права власності на земельну ділянку площею 1,38 га, наданої померлому на праві постійного користування для ведення особистого підсобного господарства, яка знаходиться на території Кучерявоволодимирівської сільради Чаплинського району Херсонської області згідно державного акту серії ІІ-ХС № 011337, то в цій частині позовних вимог слід відмовити виходячи з наступного. Як зазначалось вище, померлий мав на праві постійного користування земельну ділянку площею 1,38 га, надана для ведення особистого підсобного господарства, яка знаходиться на території Кучерявоволодимирівської сільради Чаплинського району Херсонської області, згідно Державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ХС № 011337. Згідно з частиною 1 статті 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановленого строку. Зі змісту частини другої статті 92 ЗК України вбачається, що передача земельної ділянки у постійне користування громадянам не передбачена. Пунктом 6 Перехідних положень ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них. Отже, земельні ділянки, надані громадянам або юридичним особам у постійне користування, перебувають у власності держави або у власності територіальної громади до переоформлення у встановленому порядку та отримання у власність чи користування. Відповідно до статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Правовою підставою набуття права власності та права користування на землю згідно зі статтями 116, 118 ЗК України є рішення органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Згідно із частиною першою статті 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Відповідно до статті 1225 ЦK України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що право користування земельною ділянкою, що виникло в особи лише на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою, припиняється зі смертю особи, якій належало таке право і не входить до складу спадщини. Така позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 листопада 2016 р. у справі № 6-3113цс15 та від 5 жовтня 2016 р. у справі № 6-2329цс16.. З урахуванням викладеного та

Outcome: partial