Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом, в якому зазначила, що вироком апеляційного суду Донецької області від 19.08.2013 року відповідачка визнана винною в скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України та їй призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі. Злочин, у скоєнні якого визнано винною відповідачку, вона скоїла, в тому числі, відносно позивачки при наступних обставинах: [PERSON], працюючи на посаді контролера виробничої одиниці ОКП « ДТКЕ» «Волновахаміжрайтепломережа» на ділянці смт.Володимирівка , отримала від позивачки 03.09.2009 року та 17.06.2010 року 1300 гривень у рахунок оплати послуг за теплопостачання теплової енергії квартири [ADDRESS], заздалегідь знала, що не буде перераховувати ці грошові кошти на поточний рахунок тепломережі і в подальшому використала гроші на власні потреби, чим вчинила шахрайство повторно у великих розмірах. В зв»язку з чим позивачка просить стягнути з відповідачки спричинену злочином матеріальну шкоду - 1300 гривень. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, на його задоволенні наполягала. Відповідачка в судовому засіданні позов визнала , але просила застосувати строк позовної давності. Суд, вислухавши показання сторін, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. З вироку апеляційного суду Донецької області від 19.08.2013 року [PERSON] визнано винною у скоєнні шахрайства у великих розмірах повторно при наступних обставинах : [PERSON], працюючи на посаді контролера виробничої одиниці ОКП « ДТКЕ» «Волновахаміжрайтепломережа» на ділянці смт.Володимирівка , отримала від позивачки 03.09.2009 року та 17.06.2010 року 1300 гривень у рахунок оплати послуг за теплопостачання теплової енергії квартири [ADDRESS], заздалегідь знала, що не буде перераховувати ці грошові кошти на поточний рахунок тепломережі і в подальшому використала гроші на власні потреби. Призначено покарання за ч.3 ст. 190 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі. Під час розгляду кримінального провадження потерпіла [PERSON] цивільний позов не заявляла. Вирок набрав чинності. На підставі ч. 1 ст.1166 ЦК України майнову шкоду, спричинену неправомірними діями або бездіяльністю майну фізичної особи, відшкодовує в повному обсязі особа, що її спричинила. Згідно з ч.4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні , що набрав законної сили, обов»язковий для суду , що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи , стосовно якої ухвалено вирок, з питань , чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вироком апеляційного суду Донецької області від 19.08.2013 року, який набрав чинності 19.08.2013 року, встановлено, що заволодіння грошовими коштами , в тому числі, і потерпілої [PERSON] , в розмірі 1300 гривень шляхом шахрайства повторно у великих розмірах, скоїла відповідачка [PERSON], що вона в судовому засіданні не заперечувала. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] звернулася до суду з цивільним позовом про відшкодування майнової шкоди, заподіяної злочином, вчиненим [PERSON], в той час як факти її заподіяння мали місце 03.09.2009 року та 17.06.2010 року. Про вчинення злочину щодо неї [PERSON] дізналася в серпні 2012 року. До того ж , [PERSON] визнано потерпілою постановою слідчого від 09.08.2012 року. Таким чином, звернення позивачки 03.09.2015 року до суду з позовом про відшкодування шкоди , завданої злочином, відбулося поза межами трирічного строку позовної давності. Згідно положень ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Отже, з вимогами майнового характеру позивач звернувся у суд з позовом поза межами строку позовної давності. Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, зробленою до винесення ним рішення, є підставою до відмови у позові. Під час розгляду справи судом відповідачкою [PERSON] було заявлено клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності. Виходячи з цього, суд приходить до висновку про те, що позивачкою пропущений встановлений законодавством строк для звернення за захистом своїх прав та інтересів з причин, поважність яких з боку позивача, як того вимагає ст. 60 ЦПК України, доведена не була. Тому, суд дійшов до висновку про те, що позов [PERSON] задоволенню не підлягає. Виходячи з наведеного, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, застосувавши строк позовної давності.

Outcome: dismissed