Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем з тих підстав, що одруження з відповідачем виявилось невдалим, що з вини відповідача, який пішов з сім'ї, шлюбні стосунки між ними остаточно були припинені у травні 2014 року. Примирення між ними не можливе і позивачка проти цього категорично заперечує, оскільки втратила до відповідача будь-які почуття любові та поваги. Від шлюбу вони мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з матір'ю, відповідач добровільно оказує матеріальну допомогу, спірного майна вони не мають. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Відповідач в судове засідання з'явилась, позовні вимоги визнав повністю, не заперечував проти розірвання шлюбу. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК) встановив наступне. Шлюб між сторонами, зареєстрований 03 березня 2007 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції м. Донецька, актовий запис №90. Шлюбні відносини сторони не підтримують з травня 2014 року, подружжя спільне господарство не ведуть. Основною причиною припинення сімейних відносин є те, що сторони втратили взаєморозуміння, почуття любові й поваги один до одного, а також єдність цілей та мети створення та існування спільної сім'ї. На примирення подружжя не згодні, обґрунтовуючи це тим, що відновлення сім'ї є неможливим, через що суд не вважає за необхідне вживати заходів щодо примирення сторін. Спору відносно проживання та виховання дитини сторони не мають. Майнового спору між сторонами судом не встановлено. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Враховуючи викладене, та

Outcome: approved