Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

позивачка звернулася до суду з позовом в якому зазначила, що з 11 грудня 1971 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданого міським відділом ЗАГС м. Запоріжжя, копія якого додається. 14 квітня 1983 року згідно з ордером № 111 серії А-VI11 ЖСК на сім'ю з трьох осіб: її чоловіка, її та їхнього сина [PERSON] - була надана кооперативна двохкімнатна квартира в ЖБК-269 «Дніпроспецсталь-18» за адресою: [ADDRESS]. Членом ЖБК був її чоловік [PERSON] Пайовий внесок вони з чоловіком сплатили повністю за їх спільні кошти в 1992 році. 24 травня 1996 року чоловік позивачки - [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина на ? частку вищезазначеної двохкімнатної квартири. Позивачка вважає, що оскільки вона прийняла спадщину після смерті чоловіка до вступу в силу нового Цивільного кодексу України, то відповідно до Перехідних положень ЦК України 2003 року її позовні вимоги мають розглядатись відповідно до норм ЦК УРСР 1963 року. Так, відповідно до ст.. 529 ЦК УРСР (1963 року) спадкоємцями першої черги після, смерті [PERSON] є позивачка, як дружина що його пережила та прийняла спадщину фактично, оскільки на час смерті спадкодавця та до теперішнього часу проживає в зазначеній квартирі та їх син [PERSON], який спадщину не прийняв. В березні 2016 року позивачка звернулась до Другої державної нотаріальної контори щоб оформити право на спадщину, але їй було відмовлено та порекомендовано звернутися до суду, у звязку з тим, що після сплати пайового внеску вони з чоловіком не зареєстрували право власності на спірну квартиру в Запорізькому ЗМБТІ. Оскільки квартира була набута ними з чоловіком в період шлюбу на сумісні кошти, то вона є їх сумісною власністю, а тому спадщина відкрилася не на всю квартиру, а лише на ? частину вищезазначеної квартири. Вважає, що їй, як дружині, що пережила чоловіка належить ?частина квартири. Так, згідно до ст. 15 ЗУ «Про власність», який діяв при житті чоловіка і на момент сплати ними всієї вартості квартири, спірна квартира була їх власністю, а тепер в порядку спадкування власністю позивачки, однак відповідних документів, що підтверджують це право у неї не має, у зв'язку з чим, вона змушена звернутися до суду. Просить визнати за нею [PERSON] право власності на ? частину двокімнатної квартири [ADDRESS], а також визнати за нею право власності на ? частину зазначеної квартири в порядку спадкуванням за законом після її чоловіка [PERSON], який помер 24 травня 1996 року, що разом становитиме право власності на всю вищезазначену квартиру. В судове засідання позивачка не зявилась. У попередньому судовому засіданні позовні вимоги підтримувала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти позову не заперечує. Дослідив письмові матеріали справи суд приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що з 11.12.1971року позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], відповідно свідоцтва про одруження (а.с.6) 14.04.1983року [PERSON] отримав на сім'ю з трьох осіб він та його дружина [PERSON], син [PERSON] право на заселення у двокімнатну квартиру [ADDRESS], згідно ордера № 111 [PERSON] А-VI11 ЖСК (а.с.7) Згідно довідки № 25 від 19.04.2016р. [PERSON] був членом ЖБК № 269 «Дніпроспецсталь-18» та йому належить на праві власності вищезазначена квартира, вартість якої становить 7520,52крб. та виплачена повністю в 1992 році. (а.с.9) 24.05.1996року [PERSON] помер, про що у відділі РАГС міськвиконкому м. Запоріжжя 25 травня 1996 року зроблено відповідний актовий запис про смерть № 4961, відповідно до свідоцтва про смерть (а.с.8) Цивільний кодекс України набрав чинності 01 січня 2004 року. Так, згідно прикінцевих та перехідних положень новий ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи позивачкою спадщина після смерті чоловіка була прийнята фактично, оскільки вона проживала на час його смерті разом зі спадкодавцем та продовжує мешкати у спірній квартирі по теперішній час. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (1963р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. 12.04.2016р. Другою державною нотаріальною конторою винесено постанову про відмову в видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з відсутністю документів, що підтверджують право власності на № 3 по вул..Ладозька, 32а в м. Запоріжжі. Відповідно ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівним, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Таким чином, квартира [ADDRESS], належала [PERSON] та [PERSON], який помер 24.05.1996р., як співвласникам, у рівних частках по 1/2 частині кожному, оскільки між ними не встановлено інше домовленістю та і законом не визначений інший розмір часток. Отже, в судовому засіданні було встановлено, що після [PERSON], який помер 24.05.1996р., відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частини квартири [ADDRESS]. Спадкоємцями першої черги після [PERSON] є його дружина [PERSON], яка фактично прийняла спадщину, оскільки на час смерті спадкодавця проживала разом з ним та син померлого - [PERSON], який у визначений законом строк не звертався із заявою про прийняття спадщини та поновлення строку для прийняття спадщини, а також подав до суду заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до ст..60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст..61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. На підставі вищезазначеного, враховуючи та аналізуючи надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки задоволення позовних \~вимог \~не порушує невизнанні або оспорюванні права, свободи чи інтереси будь-яких осіб.

Outcome: approved