Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом та просить постановити рішення, яким визнати за нею право власності на 1/2 частку житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], та припинити право власності на 1/2 частину будинку за цією ж адресою за відповідачем [PERSON] Свої вимоги мотивує тим, що 10.02.2000 року вона, позивачка, зареєструвала шлюб з відповідачем, який було розірвано за рішенням Болградського районного суду Одеської області від 11.03.2014 року. В період перебування у шлюбі, а саме 15.08.2002 року за спільні кошти подружжя, позивачка та відповідач придбали вищезазначений житловий будинок, однак договір купівлі-продажу було оформлено лише на чоловіка, відповідача [PERSON]. Позивачка вважає, що житловий будинок [ADDRESS] є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, тому звернулася з даним позовом до суду. Позивачка в судове засідання не прибула, повідомлена належним чином (а.с.19), подала заяву якою підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити в повному обсязі та справу розглянути у її відсутність (а.с.26). Відповідач до суду не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.19). Подав заяву про визнання позовних вимог, та розгляд справи у його відсутність (а.с.21-22). Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Частиною 1 ст. 3 ЦПК встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Правовідносини, які виникли між сторонами з приводу спірного майна регулюються нормами Сімейного Кодексу України. Судом встановлено, що між позивачкою [PERSON], [INFO] та відповідачем [PERSON], [INFO], було зареєстровано шлюб 10 лютого 2000 року Болградським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с.5). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Згідно рішення Болградського районного суду Одеської області від 11.03.2014 року шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано, справа № 497/145/14-ц (а.с.16). За час перебування в шлюбі, а саме 15 серпня 2002 року позивачка та відповідач придбали будинок [ADDRESS], однак договір купівлі-продажу № 2036 від 15.08.2002 року посвідчений нотаріусом Болградської районної державної нотаріальної контори Одеської області, Станєвою (Кухаревою) В.Б., зареєстрований в реєстрі за № 2036 був укладений між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] (а.с.7, 28). Вказаний договір зареєстровано в КП «Болградське бюро технічної інвентаризації» 16.08.2002 року за № 64 (а.с.27 зворотна сторінка) Отже, на підставі вище вказаних доказів встановлено, що спірний житловий будинок був придбаний сторонами під час знаходження у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до ст. 60 СК України та ст. 16 Закону України «Про власність», майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. Подружжя користуються рівними правами на майно і у тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних підстав не мав самостійного заробітку. З огляду на наведені положення закону, чинного на момент виникнення правовідносин, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, якщо воно набуте ними під час шлюбу і доводити наявність такого права ні дружина ні чоловік не повинні. Згідно із зазначеною нормою при вирішенні питання про визнання майна подружжя їх спільною сумісною чи особистою приватною власністю з'ясуванню підлягають як підстави й час набуття такого майна, так і джерела його придбання. Аналізуючи наведені докази, суд вважає, що вимоги позивачки є обґрунтованими, оскільки встановлено, що сторони перебуваючи в шлюбі, за спільні кошти придбали будинок за адресою: по [ADDRESS], тому відповідно до ст.60 СК України, цей будинок є майном, що набуте подружжям за час шлюбу, а тому є їх спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має piвні права володіння, користування i розпорядження цим майном, крім того ст. 70 зазначеного Кодексу передбачає, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Виходячи із правил ст.10 ч.2, ст.60 ч.ч.1,3,4 ЦПК України щодо засад змагальності сторін, обов'язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, як на підстави своїх вимог або заперечень, суд дійшов висновку, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач позов визнав. Відповідно до частин 1, 4 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду… Якщо … визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Пленум Верховного Суду України в постанові № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснив, що за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Оскільки відповідач позов визнав, і визнання ним позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що заяву відповідача про визнання позовних вимог слід прийняти, долучити до матеріалів справи, і покласти в основу даного рішення. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та вважає за необхідне задовольнити уточнені позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі.

Outcome: approved