Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-30 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить надати дозвіл на виїзд за межі України до Російської Федерації, дочки [PERSON], [INFO] без згоди та супроводу батька до досягнення дитиною 16-річного віку, тобто до 24.01.2020 року, посилаючись на те, що від шлюбу з відповідачем у них є малолітня дитина, [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з нею, батько дитини на протязі тривалого часу не турбується про дитину, не займається її вихованням. Дочка хворіє, страждає захворюванням жовчного міхура, у звязку з чим з 2008 року знаходиться на амбулаторному лікуванні в медичному центрі «Муза» в м. Сімферополь. На даний час дитину необхідно вивезти до медичного закладу на обстеження, але для виїзду у супроводі одного із батьків необхідно нотаріально посвідчена згода другого батька. Але відповідач згоду на виїзд дитини не надав, запропонував відмовитися від аліментів. При цьому позивачка пояснила, що відмова відповідача в наданні згоди на виїзд дитини суперечить інтересам дитини, так як виїзд необхідний для її лікування. Виїздом дитини до Автономної [PERSON] Крим права відповідача, як батька, не будуть порушені, оскільки на постійне місце проживання а ні в Крим, а ні в Російську Федерацію вона не збирається, оскільки дитина навчається в школі, вона має житло в Мелітополі, її батьки теж проживають в цьому місті, ніяких родичів в Криму та в [PERSON] вона не має. Рішенням суду було встановлено час спілкування дитини з батьком, але відповідач з дитиною не спілкується, вона ніяких перешкод йому не чинить. В судовому засіданні представник позивачки надала уточнену позовну заяву, в якій позивачка просить дозволити виїзд дочки [PERSON] до Автономної [PERSON] Крим в період з 01.08.2015 року по 01.01.2016 року без згоди відповідача для лікування дитини. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги визнав у повному обсязі, при цьому пояснив, що ніяких умов щодо сплати аліментів при зверненні позивачки для надання згоди дитини на виїзд в [PERSON] Крим відповідач не заявляв. Відповідач відмовився надавати згоду на виїзд дитини, оскільки позивачка в розмові заявила про те, що бажає вивезти дитину в АР Крим, щоб та отримала там паспорт та стала громадянкою [PERSON]. Відповідач запропонував позивачці вирішити питання щодо лікування дитини в інших медичних закладах України, але та відмовилася. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради [PERSON] у судовому засіданні проти позову не заперечувала та зазначила, що позивачка та малолітня дитина у них на обліку не перебувають, якихось скарг від медичних закладів, школи та громадськості на позивачку не надходило, тому в інтересах дитини підстав вважати, що при виїзді в [PERSON] Крим позивачка не буде турбуватися про дочку немає, мета виїзду на яку посилається позивачка відповідає інтересам дитини. Суд, вислухавши пояснення позивачки, її представника, представника відповідача, представника органу опіки та піклування [PERSON], допитавши свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З 16.09.2009 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який 10 травня 2007 року був офіційно розірваний, що підтверджується копіями свідоцтв про одруження та про розірвання шлюбу /а.с.6,8/. Від даного шлюбу вони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Її батьками записані [PERSON] та [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про народження серії І-ЖС №144877 від 03.02.2004 року /а.с.6/. Прізвище «Міліч» було присвоєно позивачці у звязку з реєстрацією 01.12.2013 року шлюбу з [PERSON] Дошлюбне прізвище позивачки було «Григорєва», що підтверджується копією свідоцтва про шлюб /а.с.7/ Позивачка та представник відповідача не заперечували, що у сторін виникли недоброзичливі відносини після розірвання шлюбу, питання щодо участі батька у вихованні дитини вирішувалося в судовому порядку. У судовому засіданні позивачка пояснила, що їй необхідно вивезти дитину до Автономної [PERSON] Крим так як дочка хворіє і протягом тривалого часу, з 2008 року, лікується в медичному центрі «Муза», що знаходиться в місті Сімферополі. На травень 2015 року їй був призначений повторний огляд, але на даний час виїхати з дитиною в АР Крим без нотаріально посвідченого дозволу батька вона не має можливості. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що позивачка являється його дочкою. Його внучка хворіє, протягом семи років, вона лікувалася в медичному центрі в м. Сімферополі і він раніше особисто возив її раз, а то і два рази на місяць в медичний заклад. На даний час стан здоровя дитини погіршився і її необхідно обстежити в медичному центрі м. Сімферополя. Він особисто звертався до відповідача з проханням надати згоду на виїзд дитини в АР Крим, але той відмовився, сказав, щоб дочка відмовилася від аліментів. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що дочка позивачки хворіє, потребує медичного обстеження та лікування. Дитина знаходиться на обліку в медичному закладі м. Сімферополь, але позивачка не має можливості вивезти дитину, оскільки відповідач не надає згоди на виїзд. З довідок медичного центру «Муза» вбачається, що [PERSON] з 20.10.2008 року по 22.11.2013 року дійсно знаходилася на лікуванні в медичному закладі та потребує подальшого лікування, їй рекомендовано бути на повторному огляді у лікаря 25 або 26 травня 2015 року. /а.с. 10/ Представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що проти виїзду дитини в [PERSON] Крим в період часу з 01.08.2015 року по 01.01.2016 року на даний час [PERSON] не заперечує. Згідно вимог ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч.ч. 2, 3, 6 ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Законом можуть бути встановлені особливі правила доступу на окремі території, якщо цього потребують інтереси державної безпеки, охорони громадського порядку, життя та здоров'я людей. За положеннями ст.ст. 1, 2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. [PERSON] визначає статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб. Згідно ст. 3 цього Закону для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається: 1) сухопутна територія Автономної [PERSON] Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій; 2) внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України; 3) повітряний простір над територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 цієї частини. Відповідно ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. У п. 4 Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону зазначено, що передбачений цим Законом правовий режим діє до повного відновлення конституційного ладу України на тимчасово окупованій території. Постановою Кабінету Міністрів України від 04 червня 2015 року №367 затверджено порядок вїзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї. Цим Порядоком регулюється питання перетину адміністративного кордону вільної економічної зони Крим під час вїзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї громадян України відповідно до Закону України Про створення вільної економічної зони Крим та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України, а також іноземців та осіб без громадянства - з урахуванням вимог Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України. Згідно п. 3 Порядку вїзд на тимчасово окуповану територію України та виїзд з неї здійснюється через контрольні пункти: громадян України - за умови предявлення будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України Про громадянство України або статтею 2 Закону України Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України, а громадян України, що не досягли 16-річного віку, - з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57. Відповідно до п.п.1 п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених\~Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. N57, передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Виходячи зі змісту наведеного законодавства у разі відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд дитини, яка не досягла 16-річного віку, за кордон вирішується судом за позовом іншого з батьків із зясуванням в обовязковому порядку питань про країну виїзду (країни виїзду), строку (часу перебування) та мети виїзду, а також обставини, повязані із відсутністю нотаріально оформленої згоди іншого з подружжя (обовязковому зясуванню підлягає також факт звернення позивача до іншого з подружжя за отриманням його згоди і отриманий результат). Оскільки позивачка вказала мету виїзду в [PERSON] Крим, проміжок часу, а також складнощі в отриманні згоди відповідача\~\~на виїзд\~\~дитини на тимчасово окуповану територію України, беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини в АР Крим для тимчасового перебування, суд, враховуючи насамперед інтереси дитини, її вік, необхідність у лікуванні, а також те, що відповідач, як батько дитини без достатнього обґрунтування відмовив у виїзді, вважає можливим надати дозвіл на виїзд малолітньої дитини в [PERSON] Крим у супроводі матері [PERSON], без згоди батька. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved