Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою у якій прохає суд стягнути з [PERSON] на її користь заборгованість за договором позики у розмірі 9 000 доларів США та 700 євро, що еквівалентно 244 483 грн. 55 коп. Ухвалою суд від 14.06.2016 року провадження у справі відкрито. Разом з позовною заявою позивачка подала заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та заборону його відчуження, що належить відповідачу на праві власності, а саме на: домоволодіння за адресою: [ADDRESS], загальною площею 43,0 кв. м., житловою площею 26.1 кв.м.; земельну ділянку для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва кадастровий номер [NUMBER], розташована за адресою: [ADDRESS], загальною площею 0,15га.;- земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби кадастровий номер [NUMBER], розташована за адресою: [ADDRESS], загальною площею 0,0537 га. Крім того, позивачка прохала суд забезпечити позов шляхом заборони відповідачу та третім особам вчиняти будь-які дії, спрямовані на зміну якісних та кількісних характеристик майна, зокрема, але не виключно, здійснювати земляні роботи, будівельні роботи, вивезення грунту, внесення в грунт небезпечних хімічних речовин, демонтаж елементів домоволодіння тощо, щодо належного відповідачу на праві власності майна: домоволодіння за адресою: [ADDRESS], загальною площею 43,0 кв. м., житловою площею 26.1 кв.м.; земельну ділянку для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва кадастровий номер [NUMBER], розташована за адресою: [ADDRESS], загальною площею 0,15га.;- земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби кадастровий номер [NUMBER], розташована за адресою: [ADDRESS], загальною площею 0,0537 га. В обґрунтування заяви позивачка зазначила, що як їй стало відомо, відповідач уклав трудовий контракт з резидентом Російської Федерації та планує переїжджати на постійне місце проживання до Російської Федерації, та з цією метою здійснює продаж належного йому майна на території України. Викладені обставини свідчать про те, що сторона відповідача не має наміру повертати суму боргу та у разі задоволення судом позовних вимог, виконання судового рішення про задоволення позову значно утрудниться, або навіть унеможливиться. Також, позивачка зазначила, що домоволодіння та зазначені земельні ділянки фізично та географічно нерозривно пов'язані між собою. Цей взаємозв'язок виявляється у неможливості роз'єднання вказаних об'єктів і земельної ділянки без пошкодження перших, тому як одна земельна ділянка виділена саме під обслуговування будинку, а інша для ведення садівництва. Частиною 1 статті 151 ЦПК України передбачено, що суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Пунктами 1, 2 частини 1 статті 152 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, забороною вчиняти певні дії. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами ( ч. 3 ст. 152 ЦПК України). Як роз'яснив Верховний Суду України в преамбулі Постанові Пленуму № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам ( п. 4 Постанови ВСУ України № 9 від 22.12.2006 року). Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відсудження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта № 60796790 від 07.06.2016 року [PERSON] належить на праві власності наступне майно: -домоволодіння за адресою: [ADDRESS], загальною площею 43,0 кв. м., житловою площею 26.1 кв.м.; - земельна ділянку для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва кадастровий номер [NUMBER], розташована за адресою: [ADDRESS], загальною площею 0,15га.; - земельна ділянку для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби кадастровий номер [NUMBER], розташована за адресою: [ADDRESS], загальною площею 0,0537 га. Суд, вивчивши матеріали справи, погоджується з припущенням позивачки та вважає їх обґрунтованими, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, але обираючи вид забезпечення, бере до уваги інтереси не тільки позивача, а й інтереси відповідача як власника майна, та зазначає наступне. Так, аналіз законодавства, що регулює порядок виконання ухвали суду про вжиття заходів забезпечення позову, яка є виконавчим документом (стаття 55 Закону України «Про виконавче провадження»), дає підстави стверджувати, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: накладення арешту на майно та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. З аналізу цієї статті також випливає, що арешт може стосуватися як заборони розпоряджатися майном, так й заборони користуватися ним. Водночас, враховуючи мету застосування заходів забезпечення позову [PERSON], вжиття цих заходів щодо нерухомого майна не вимагає обмеження в користуванні ним, оскільки для найменшого порушення інтересів відповідача та збереження нерухомого майна, обґрунтованою може бути визнана заборона відчуження такого нерухомого майна без позбавлення відповідача та інших осіб права користування ним, що найбільш відповідає заявленим вимогам. Вимоги позивачки щодо забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та заборони відповідачу та третім особам вчиняти будь-які дії, спрямовані на зміну якісних та кількісних характеристик майна, зокрема, але не виключно, здійснювати земляні роботи, будівельні роботи, вивезення грунту, внесення в грунт небезпечних хімічних речовин, демонтаж елементів домоволодіння тощо, щодо належного відповідачу на праві власності майна, суд вважає не співмірним заявленим позовним вимогам, а тому не підлягає задоволенню. Враховуючи зазначене, наявність між сторонами спору майнового характеру, з метою попередження умисного створення відповідачем відсутності у нього майна, що може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову, суд вважає за необхідне заяву [PERSON] задовольнити частково.

Outcome: partial