Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-17 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовною заявою до відповідачів про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на спадкове майно по праву спадкування за заповітом, посилаючись на те, що [INFO] року померла її мати - [PERSON], про що видано свідоцтво про її смерть серії [NUMBER] від [INFO] року, після смерті якого відкрилась спадщина, що складається з належної останній земельної ділянки площею 3,540 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Казначеївської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ДП № 038673, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за МД № 12597 від 11 лютого 2003 року, виданого на ім'я [PERSON]. За життя померла залишила заповіт 18 грудня 1984 року посвідчений секретарем виконкому Казначеївської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області та зареєстрований в реєстрі за № 36, по якому все належне їй майно на день її смерті і все майно на яке вона матиме право, заповідала їй, тому вона є єдиною спадкоємицею її майна за заповітом, при цьому відповідач - [PERSON], який відповідно до ст. 1241 ЦК України має право на обов'язкову частку у спадщини, відмовився від неї на її користь. Для оформлення свідоцтва на спадщину вона звернулась до приватного нотаріуса Магдалинівського районного нотаріального округу, де їй в письмовій формі 03 квітня 2014 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на підставі того, що у вказаному Державному акті на право приватної власності на землю виданого на ім'я померлої невірно вказано її прізвище як «[PERSON]», хоча згідно інших документах на її ім'я її прізвище є «[PERSON]», тому вона вимушена звернутись до суду з даним позовом. У судове засідання позивачка, будучи належним чином повідомленою про час та місце слухання справи, не з'явилась, до суду надійшла заява (а.с. 24), згідно якої заявлені вимоги підтримує повністю, просить суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON], а також представник відповідача Казначеївської сільської ради у судове засідання, будучи належним чином повідомленими про час та місце слухання справи, не з'явились, до суду надано заяви (а.с. 20, 23), згідно яких просять справу розглянути в їх відсутність, проти задоволення позову не заперечують, при цьому [PERSON] відмовляється від належної йому обов'язкової частки у спадщині на користь позивачки. З цих підстав суд вважає можливим ухвалити судове рішення згідно ст. 174 ЦПК України, а також відповідно до ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи та надані докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволення за наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] року померла мати позивачки [PERSON], [INFO] (а.с. 4, 5, 6, 7) - [PERSON], про що видано свідоцтво про її смерть серії [NUMBER] від [INFO] року (а.с. 8), після смерті якого відкрилась спадщина, що складається з належної останній земельної ділянки площею 3,540 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Казначеївської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ДП № 038673, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за МД № 12597 від 11 лютого 2003 року, виданого на ім'я [PERSON] (а.с. 12, 14). За життя померла [PERSON] залишила заповіт 18 грудня 1984 року посвідчений секретарем виконкому Казначеївської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області та зареєстрований в реєстрі за № 36 (а.с. 9), по якому все належне їй майно на день її смерті і все майно, на яке вона матиме право, заповідала позивачці, тому вона є єдиною спадкоємицею її майна за заповітом, при цьому відповідач - [PERSON], [INFO] (а.с. 11), який відповідно до ст. 1241 ЦК України має право на обов'язкову частку у спадщини, відмовився від неї на користь позивачки (а.с. 23). Для оформлення свідоцтва на спадщину позивачка звернулась до приватного нотаріуса Магдалинівського районного нотаріального округу, де їй в письмовій формі 03 квітня 2014 року (а.с. 13) було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на підставі того, що у вказаному Державному акті на право приватної власності на землю виданого на ім'я померлої невірно вказано її прізвище як «[PERSON]», хоча згідно інших документах на її ім'я її прізвище є «[PERSON]», тому позивачка звернулась до суду з даним позовом (а.с. 1, 2, 3). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвища, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народженні або в паспорті. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно до ст.ст. 1235, 1236 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, при цьому заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. У відповідності до ст.ст. 1268, 1273, 1274 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, при цьому спадкоємець за законом чи за заповітом може відмовитись від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги протягом строку для прийняття спадщини подавши заяву про відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні беззаперечно встановлено той факт, що Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ДП № 038673, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за МД № 12597 від 11 лютого 2003 року, виданий на ім'я [PERSON] дійсно виданий та належить померлій [INFO] року [PERSON], [INFO]. Право позивача на спадщину підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами приведеними та проаналізованими судом вище. Таким чином, з урахуванням визнання позову відповідачами, суд вважає, що є всі законні підстави задовольнити позов і визнати за позивачем право власності на спадкове майно по праву спадкування за законом, оскільки згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем (чами), суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки, законність підстав для ухвалення рішення про задоволення позову відповідає вимогам чинного законодавства і обґрунтована на обставинах справи та доказах про належність земельної ділянки спадкодавцю, суд вважає за необхідним постановити рішення про встановлення факту належності правовстановлюючих документів та про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на спадкове майно. Дане рішення суд ухвалює в рамках заявлених позивачем вимог і на підставі наданих доказів (ст.ст. 57-66 ЦПК України). На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved