Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-14 00:00:00

Позивачка звернулася в суд із позовом до відповідача про про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та повнолітньої дитини у звязку з навчанням. Свої вимоги мотивує тим, що з відповідачем по справі перебувала у шлюбі, який розірвано. Від спільного проживання в них народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO], який на даний час є повнолітнім, та неповнолітній син [PERSON], [INFO] На підставі рішення Долинського районного суду від 16 лютого 2012 року з відповідача стягувалися аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у розмірі ? частки від його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. З часу досягнення сином [PERSON] повноліття, аліменти на його утримання перестали нараховуватися. Однак, після досягнення повноліття [PERSON]Є, продовжив навчання в Національному технічному університеті України «Київський політехнічний інститут імені [PERSON]» на денній формі, а тому вона звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на його утримання у звязку з навчанням. Рішенням Долинського районного суду від 11 травня 2016 року ухвалено проводити стягнення аліментів з відповідача на її користь у розмірі ? частини всіх заробітків щомісячно на час навчання сина [PERSON] до закінчення ним навчання, але не більше як до досягнення ним 23 років. Під час розгляду справ про стягнення аліментів відповідач працював інженером у Долинському лінійному виробничому управлінні магістральних газопроводів УМГ «Прикарпаттрансгаз» та отримував стабільну заробітну плату, у звязку з чим аліменти вирішено стягувати в частці від доходу. На даний час відповідач звільнений із роботи за угодою сторін. Таким чином із часу звільнення відповідача позивачка позбавлена можливості отримувати аліменти в частці від доходу, оскільки такого відповідач не має. З цього часу вона може отримувати аліменти тільки в мінімальному розмірі, вказаному в рішеннях суду, тобто в розмірі 30 відсотків прожитого мінімуму для дитини відповідного віку. Вважає, що визначений судом розмір аліментів у частці від доходу підлягає зміні та вираженню у твердій грошовій сумі. Оскільки у відповідача відсутній постійний дохід, реальний розмір аліментів, які вона отримує від відповідача, значно зменшився, не відповідає вимогам закону, що ставить її у скрутне матеріальне становище та не дає можливості забезпечити нормальне існування дітей. Крім того, на даний час потреби дітей значно зросли. Неповнолітній син [PERSON] навчається у школі, часто хворіє. Перед початком навчального року вона придбала дитині шкільне приладдя, періодично купує зошити, ручки та інші необхідні предмети впродовж цілого року. Дитина росте, їй постійно потрібний новий сезонний одяг, взуття, засоби гігієни. Син [PERSON] навчається в художній школі, а це потребує додаткових матеріальних вкладів. Також необхідні кошти для придбання продуктів харчування, вітамінів, а час від часу і ліків. На навчання у школі, купівлю одягу, взуття, шкільного приладдя, продуктів харчування, лікування відповідач коштів не надає. Їх повнолітній син [PERSON] є студентом денної форми навчання Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені [PERSON]». На навчання сина потрібні значні витрати: на придбання одягу, взуття, навчальної літератури, приладдя, предметів щоденної гігієни, побутових засобів, а також на оплату проживання, проїзд та харчування у м.Києві, Крім того, син також хворіє. Однак участі у витратах на навчання та лікування сина відповідач не бере. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала заяву в якій просила розглянути справу у її відсутністі та позов задоволити. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоч про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заперечень щодо позову та клопотань про відкладення справи до суду не направив, тому суд вважає, за можливе розглянути даний спір у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, перевіривши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Рішенням Долинського районного суду від 16 лютого 2012 року з відповідача стягувалися аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у розмірі ? частки від його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку (а.с.10). Стягнення аліментів\~на утримання\~старшого сина\~[PERSON],\~[INFO],\~було припинено\~в зв'язку\~з досягненням\~ним повноліття,\~однак останній\~продовжує навчання\~у Національному технічному університеті України «Київський політехнічний інститут імені [PERSON]» на денній формі навчання. Статтею 200 СК України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Долинського районного суду від 11 травня 2016 року ухвалено проводити стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки у розмірі ? частини всіх заробітків щомісячно на час навчання сина [PERSON] до закінчення ним навчання, але не більше як до досягнення ним 23 років (а.с.12). Законом України № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності з 08.07.2017 року, до ч. 2 ст. 182 СК були внесені зміни стосовно того, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Суд, враховуючи розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, рівність обов'язку батьків щодо утримання дитини, матеріальне становище сторін, вважає що є підстави для задоволення позовних вимог. Згідно п. 23Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вбачається, що у випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду. З огляду на вищенаведене, суд вважає позов обгрунтованим та таким, що підлягає до задоволення. Судові витрати по справі згідно ст. 141 ЦПК України підлягають до стягнення з відповідача в дохід держави. Враховуючи викладене та

Outcome: approved