Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-15 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що [PERSON] через свого представника та [PERSON] 26 лютого 2020 року уклали договір найму житлового приміщення по [ADDRESS] , за яким вона здала відповідачу терміном на 1 рік вказану квартиру, тобто на період з 26 лютого 2020 року по 26 лютого 2021 року зі сплатою по 2500 грн. на місяць за найм житла не пізніше 25 числа місяця. Також за договором найму від 26 лютого 2020 року відповідач зобов`язався здійснювати відшкодування фактичних витрат на оплату всіх комунальних послуг. При цьому сторони договору найму зафіксували перед його підписанням покази лічильників (холодна вода - 263, електроенергія - 9622, газ - 500). Зауважувала, що за квартплату та централізоване опалення відповідач повинен був відшкодовувати 100% від щомісячної суми нарахувань. Однак на теперішній час відповідач виїхав з квартири по [ADDRESS] без відома позивачки. При цьому у вказаній квартирі [PERSON] виявила пропажу вимикачів світла, зламані розетки, розбитий плафон на люстрі, зламаний змішувач у ванній кімнаті та диван, а квартира приведена у непридатний до проживання стан. Зі слів сусідів [PERSON] виїхав з такої квартири 2 жовтня 2020 року, забравши звідти особисті речі. Станом на тепер за відповідачем наявна заборгованість у розмірі 13500 грн. за найм житла за період з вересня 2020 року, за який він сплатив лише 1500 грн., до 26 лютого 2021 року, а також за комунальні послуги зі спожитої електроенергії на суму 544,32 грн., за спожиту холодну воду в сумі 275,62 грн., з газопостачання загалом в сумі 185,88 грн., з квартплати в сумі 1035,42 грн., з централізованого опалення в сумі 958,48 грн., а всього на суму 16499,72 грн. З метою досудового врегулювання спору [PERSON] намагалась додзвонитись до відповідача, однак марно. Враховуючи, що договір найму було достроково розірвано, то відповідач повинен сплатити усі передбачені договором комунальні послуги та суму найму за весь період дії договору. На підставі наведеного відповідач повинен погасити борг та нараховані на суму боргу 3% річних та інфляційні втрати за ч. 2 ст. 625 ЦК. Так за наданим суду позивачкою розрахунком вбачається, що борг становить 2237,89 грн. та складається з 260 грн. 3% річних, пені в сумі 1053,19 грн. та 924,70 грн. інфляційних втрат, розрахованих з 27 вересня 2020 року з суми боргу з плати за найм за договором від 26 лютого 2020 року та до винесення судом рішення. Таким чином просила суд стягнути на свою користь з [PERSON] заборгованість у загальному розмірі 18737,61 грн. У судовому засіданні позивачка, [PERSON] , та її представник, [PERSON] , підтримуючи повністю позовні вимоги, надали суду пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві, тому просили суд задовольнити позов повністю, не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач, [PERSON] , у судове засідання за невідомих суду причин не з`явився повторно, будучи належним чином про час та місце розгляду справи повідомленим за ч. 11 ст. 128 ЦПК. Отже, за ч. 4 ст. 223 ЦПК суд ухвалив заочне рішення за наявними у справі доказами. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. На підставі ч. 1 ст. 810 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. За ч. 1 ст. 811 ЦК договір найму житла укладається у письмовій формі. Згідно із ч. 1 ст. 812 ЦК предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 815 ЦК наймач зобов`язаний використовувати житло лише для проживання у ньому, забезпечувати збереження житла та підтримувати його в належному стані. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. На підставі ч. 1, 3 ст. 820 ЦК розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла. За ч. 1 ст. 821 ЦК договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Суд встановив, що 26 лютого 2020 року [PERSON] , як представник [PERSON] , яка є власницею кв. [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, уклав договір найму житлового приміщення із [PERSON] , що також підтверджується актом приймання-передачі, за яким представник позивачки передав у найм відповідачу квартиру по [ADDRESS] строком на 1 рік з 26 лютого 2020 року по 26 лютого 2021 року. За п. 3.1 договору плата за найм становить 2500 грн. щомісячно до 26 числа кожного місяця наперед. Відповідно до п. 3.2 договору окрім плати за найм [PERSON] щомісячно сплачує послуги водоканалу (покази 263), за електроенергію (покази 9622), за газ (покази 500), а квартплату, вивіз сміття та опалення за квитанціями в день розрахунку за найм. Зміни та доповнення до договору можливі на підставі письмової та взаємної згоди сторін (а. с. 9, 10-11). Відповідно до акту від 2 жовтня 2020 року за участі мешканців буд. [ADDRESS] вбачається, що [PERSON] виселився з кв. [ADDRESS] 2 жовтня 2020 року, не повернувши ключів від квартири, після виселення якого прилад обліку водопостачання зафіксував покази 322, електролічильник - 10920, а газовий лічильник - 543. При цьому квартира перебуває у непридатному для проживання стані (а. с. 12). При цьому суд зазначає, що за ч. 1 ст. 825 ЦК наймач житла має право за згодою інших осіб, які постійно проживають разом з ним, у будь-який час відмовитися від договору найму, письмово попередивши про це наймодавця за три місяці. Якщо наймач звільнив помешкання без попередження, наймодавець має право вимагати від нього плату за користування житлом за три місяці, якщо наймодавець доведе, що він не міг укласти договір найму житла на таких самих умовах з іншою особою. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що вимоги [PERSON] щодо стягнення з [PERSON] плати за найм житла по [ADDRESS] в сумі 13500 грн. підлягають задоволенню, оскільки доказів проведення оплати таких сум на виконання умов укладеної між сторонами угоди строком дії до 26 лютого 2021 року відповідач суду не надав. Таким чином за відсутності доказів попередження відповідачем [PERSON] про намір [PERSON] виїхати з квартири по [ADDRESS] до закінчення терміну дії договору найму житла від 26 лютого 2020 року, тобто до 26 лютого 2021 року, так й за відсутністю доказів внесення сторонами письмових змін до договору найму від 26 лютого 2020 року, то вказане свідчить про обов`язок відповідача сплатити суму боргу за таким договором за весь період його дії. Також на підставі встановлених у договорі найму від 26 лютого 2020 року показів приладів обліку водопостачання, газопостачання та електропостачання, враховуючи обов`язок [PERSON] за таким договором передавати до сплати позивачці кошти за споживання таких послуг по [ADDRESS] щомісячно, враховуючи встановлені актом від 2 жовтня 2020 року покази зазначених приладів обліку після виселення відповідача з кв. [ADDRESS] , то суд має змогу обрахувати розмір заборгованості за вказаними послугами за спірний період. Так на підставі квитанції з оплати послуг з водопостачання та водовідведення по [ADDRESS] вбачається, що за червень 2020 року вже була проведена оплата за спожиті 7 куб. м. води на суму 154 грн. з показами лічильника 310 куб. м., хоча повинно було бути сплачено 160,78 грн. (7 х 22,968 = 160,78) (а. с. 13). В той же час при виселенні [PERSON] з такого житла прилади обліку водопостачання зафіксували покази 322 куб. м., а при вселенні 263 куб. м., тобто несплаченими залишились 52 куб. м. (322 - 263 - 7 = 52), що дорівнює 1194,34 грн. (52 х 22,968 = 1194,34), а загалом - 1201,12 грн. (1194,34 + (160,78 - 154) = 1201,12). При цьому суд не має можливості виходити за межі заявлених [PERSON] вимог щодо стягнення боргу з відповідача за послуги з водопостачання та водовідведення в сумі саме 275,62 грн. Також на підставі квитанцій з оплати за спожиту електроенергію по [ADDRESS] вбачається, що червень 2020 року була проведена оплата 190,80 грн. з показами лічильника 10596 кВт/год. (а. с. 14). В той же час при виселенні [PERSON] з такого житла прилади обліку електроенергії зафіксували покази 10920 кВт/год., а при проведенні оплати за червень 2020 року відповідно 10596 кВт/год., тобто несплаченими залишилось 324 кВт/год. (10920 - 10596 = 324), що дорівнює 544,32 грн. (324 х 1,68 = 544,32). Відповідно до квитанції з оплати послуг з розподілу природного газу по [ADDRESS] вбачається, що за липень 2020 року була проведена оплата на суму 6,80 грн. (а. с. 15). Натомість через відсутність доказів проведення оплат послуг з розподілу природного газу по [ADDRESS] за серпень - жовтень 2020 року, то суд погоджується з розрахунком позивачки щодо наявності у відповідача за такими послугами боргу в сумі 20,28 грн. (6,76 х 3 = 20,28). На підставі квитанції з оплати послуг по газопостачанню по [ADDRESS] вбачається, що за червень 2020 року була проведена оплата за такі послуги в сумі 11,20 грн. з показами лічильника 531 куб. м. (а. с. 15). В той же час при виселенні [PERSON] з такого житла прилади обліку газопостачання зафіксували покази 543 куб. м., а при проведенні оплати за червень 2020 року відповідно 531 куб. м., тобто несплаченими залишилось 12 куб. м. (543 - 531 = 12), що дорівнює 82,80 грн. (6,9 х 12 = 82,80). Також суд погоджується із розрахунком, наданим позивачкою, в частині заборгованості [PERSON] за квартирну плату, оскільки з долученої до справи квитанції вбачається проведення оплати таких послуг на суму 172,60 грн. 12 серпня 2020 року, тому за відсутності доведення проведення відповідачем оплат за інші місяці користування предметом договору майну від 26 лютого 2020 року, то з нього також підлягає стягненню квартирна плата в сумі 1035,42 грн. (6 х 172,57 = 1035,42) (а. с. 14). Натомість, суд вважає недоведеними вимоги позивачки до відповідача щодо стягнення боргу з опалення, оскільки жодними доказами не доведено існування боргу по [ADDRESS] з опалення, оскільки квитанція за березень 2020 року була сплачена, а інших квитанцій з опалення не має в справі (а. с. 14). Таким чином суд встановив, що загальна заборгованість [PERSON] перед [PERSON] за комунальні послуги на виконання договору найму від 26 лютого 2020 року становить 1958,44 грн. (275,62 грн. + 544,32 грн. + 20,28 грн. + 82,80 грн. + 1035,42 грн. = 1958,44 грн.). Суд зауважує, що за ч. 10 ст. 265 ЦПК, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, суд може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Натомість у заявлених позовних вимогах [PERSON] відсутні наведені у ч. 10 ст. 265 ЦПК вимоги, а викладені лише у мотивувальній частині позовної заяви вимоги про проведення розрахунку судом інфляційних витрат, 3% річних та пені на день винесення рішення суду. Крім того суд за ч. 10 ст. 265 ЦПК може суд може зазначити в рішенні лише про нарахування відсотків або пені до суми боргу. Однак за договором найму від 26 лютого 2020 року відсутні встановлені таким договором відсотки чи пеня за його невиконання. Суд зауважує, що у ст. 625 ЦК не йдеться мова про нарахування пені до основної суми боргу при прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Також є безпідставним посилання [PERSON] на положення ст. 1048 ЦК, які регулюють порядок одержання відсотків за користування позикою, оскільки у даному випадку діють норми цивільного законодавства, що регулюють питання договору найму житла, які не передбачають нарахування відсотків до суми найму житла. Таким чином на підставі викладеного вмотивування суд позбавлений можливості здійснити нарахування пені на день винесення рішення по справі, оскільки це не відповідає умовам договору найму житла від 26 лютого 2020 року та положенням діючого законодавства. Отже, нарахування позивачкою відповідно до наданих суду розрахунків пені за обліковою ставкою НБУ не відповідає положенням закону та укладеного між сторонами договору найму житла, тому у стягненні 1053,19 грн. пені на підставі викладеного вмотивування суд [PERSON] повинен відмовити. Суд також зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд при цьому звертає увагу на те, що умовами договору найму житла від 26 лютого 2020 року було визначено сплату 2500 грн. за найм квартири по [ADDRESS] щомісячно не пізніше ніж 26 числа кожного місяця наперед. Таким чином прострочення оплати найму такого житла у [PERSON] виникало наступного після 26 числа кожного місця. На підставі переліченого внаслідок відсутності доказів проведення оплат відповідачем за договором найму житла від 26 лютого 2020 року за жовтень 2020 року - лютий 2021 року місяці, а також через несплату 1000 грн. за вересень 2020 року, вбачається, що [PERSON] прострочив оплату за таким договором за найм житлового приміщення з 26 серпня 2020 року - 1000 грн., з 26 вересня 2020 року - 2500 грн., з 26 жовтня 2020 року - 2500 грн., з 26 листопада 2020 року - 2500 грн., з 26 грудня 2020 року - 2500 грн., з 26 січня 2021 року - 2500 грн. Виходячи з викладеного обґрунтування суд робить висновок, що розрахунок [PERSON] , долучений до справи, 3% річних та інфляційних витрат на заборгованість зі сплати 16449 грн. за найм квартири по [ADDRESS] , починаючи з 27 вересня 2020 року, не відповідає умовам договору найму житла від 26 лютого 2020 року та положенням ч. 2 ст. 625 ЦК, оскільки індекс інфляції та три проценти річних обраховуються з простроченої суми боргу, починаючи саме з моменту виникнення такого прострочення. Зважаючи на встановлені судом суми боргу відповідача на певну дату на виконання умов договору найму житла від 26 лютого 2020 року, суд на підставі визначеного індексу інфляції за такий період щодо кожного прострочення платежу, починаючи з наступного дня наявності такої заборгованості та до моменту ухвалення рішення розрахував суми інфляційних втрат відповідно до долучених до справи судових розрахунків, за якими вбачається, що інфляційні втрати позивача за ч. 2 ст. 625 ЦК становили за простроченнями з: 26 серпня 2020 року - 101,20 грн., з 26 вересня 2020 року - 239,50 грн., з 26 жовтня 2020 року - 212,25 грн., з 26 листопада 2020 року - 177,50 грн., з 26 грудня 2020 року - 153,50 грн., з 26 січня 2021 року - 119,50 грн., що загалом складає - 1003,45 грн. Також судом було обраховано 3% річних за ч. 2 ст. 625 ЦК відповідно до долучених до справи судових розрахунків на підставі встановленого боргу відповідача на певну дату на виконання умов договору найму житла від 26 лютого 2020 року, починаючи з наступного дня наявності такої щомісячної заборгованості та до моменту ухвалення рішення, з огляду на що вбачається розмір 3% річних з: 26 серпня 2020 року - 24,22 грн., з 26 вересня 2020 року - 54,19 грн., з 26 жовтня 2020 року - 48,04 грн., з 26 листопада 2020 року - 41,69 грн., з 26 грудня 2020 року - 35,54 грн., з 26 січня 2021 року - 29,18 грн., що загалом складає - 232,87 грн. Отже, враховуючи встановлену судом загальну суму боргу [PERSON] на 2 жовтня 2020 року за комунальними платежами в розмірі 1958,44 грн. на виконання умов договору найму житла від 26 лютого 2020 року, суд на підставі визначеного індексу інфляції за такий період щодо прострочення платежу, починаючи з наступного дня наявності такої заборгованості та до моменту ухвалення рішення розрахував суми інфляційних втрат відповідно до долучених до справи судових розрахунків, за якими вбачається, що інфляційні витрати позивача за ч. 2 ст. 625 ЦК становили за такими простроченнями з 2 жовтня 2020 року в сумі - 187,62 грн. Також судом було обраховано 3% річних за ч. 2 ст. 625 ЦК відповідно до долучених до справи судових розрахунків на підставі встановленого боргу [PERSON] на 2 жовтня 2020 року за комунальними платежами в розмірі 1958,44 грн. на виконання умов договору найму житла від 26 лютого 2020 року, починаючи з наступного дня наявності такої заборгованості та до моменту ухвалення рішення, з огляду на що вбачається розмір 3% річних за такими простроченнями дорівнює сумі - 41,49 грн. Таким чином у судовому засіданні було встановлено загальну заборгованість [PERSON] перед [PERSON] за договором найму житла від 26 лютого 2020 року з урахуванням сум за ч. 2 ст. 625 ЦК в розмірі 16923,87 грн. (13500 грн. + 1003,45 грн. + 232,87 грн. + 1958,44 грн. + 187,62 грн. + 41,49 грн. = 16923,87 грн.). З огляду на наведене вмотивування, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача боргу за договором найму житла від 26 лютого 2020 року на загальну суму 16923,87 грн., яка складається з боргу оплати за найм житла 13500 грн., з інфляційних втрат 1003,45 грн., з 3% річних 232,87 грн., а також боргу за комунальні послуги 1958,44 грн., з інфляційних втрат 187,62 грн., з 3% річних 41,49 грн. Згідно із ст. 141 ЦПК, враховуючи, що ухвалою суду від 9 квітня 2021 року при відкритті провадження по справі було відстрочено позивачу сплату судового збору за подання до суду даного позову до ухвалення судового рішення по справі, то внаслідок задоволення заявлених позовних вимог [PERSON] суд стягує на користь держави з [PERSON] також судовий збір у мінімально передбаченому законом розмірі 908 грн.

Outcome: partial