Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітніх дітей без згоди та супроводу батька. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 04.02.2010року по 11.10.2012 року позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, з яким мають спільних малолітніх дітей, доньку [PERSON] [INFO] та сина [PERSON] [INFO] . 11.10.2012 року шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано. Після розірвання шлюбу діти залишилася проживати з позивачкою. Позивачка має бажання тимчасово виїхати з дітьми за кордон. Для виїзду дітей за кордон необхідно мати нотаріальний дозвіл відповідача, однак відповідач ухиляється від надання такого дозволу, позивач просить суд дозволити тимчасовий виїзд дітей за кордон без згоди батька - відповідача по справі. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2020 року відкрито провадження по вказаній справ. 20 липня 2020 року до суду надійшло уточнення до позовної заяви та надана довідка , якою діти [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] запрошуються до Ізраїлю з 1 по 31 липня 2021 року. Позивачка надала заяву про проведення судового засідання згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, але надав відзив на позов відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 04.02.2010 року по 11.10.2012 року позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, з яким мають спільних малолітніх дітей, доньку [PERSON] [INFO] та сина [PERSON] [INFO] . 11.10.2012 року шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано. Після розірвання шлюбу діти залишилася проживати з позивачкою. Позивачка має бажання тимчасово виїхати з дітьми для прийняття участі в фестивалі за кордон, а саме, в м. Іерусалим, Ізраїль. Позивач має запрошення на фестиваль, що підтверджується відповідними доказами. Надана довідка ГОМОЄОЦ «Мігдаль » від 25.06.2020року . Практика вирішення спорів за участю малолітніх дітей свідчить про те, що забезпечення найкращих інтересів дітей повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР. Так, відповідно до Постанови Верховного Суду від 03 липня 2019 року, вказано, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. Відповідно до Постанови Верховного Суду від 03 липня 2019 року сама по собі можливість поїздки за кордон не є безумовним свідченням того, що така поїздка відповідає найкращим інтересам дитини, оскільки істотне значення має країна поїздки, мета такої поїздки та період поїздки. Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). Вирішуючи питання щодо врахування країни виїзду суд бере до уваги наступне. Відповідно до довідки-запрошення до фестивалю за кордон, а саме, в м. Іерусалим, Ізраїль ГОМОЄОЦ « Мігдаль » від 25.06.2020 року, така подорож відповідає інтересам дітей та сприяє збереженню сімейного зв`язку з матір`ю. Виходячи с вищевикладеного суд вбачає, що тимчасовий виїзд до фестивалю за кордон, а саме, в м. Іерусалим, Ізраїль сприяє забезпеченню інтересів дітей, їх розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищу. Для виїзду дітей за кордон необхідно мати нотаріальний дозвіл відповідача, однак відповідач ухиляється від надання такого дозволу. Згідно ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами). У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. П.18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Оскільки у позивача є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дітей за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітніх дітей за межі України для тимчасового перебування для участі в фестивалі суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог та надання дозволу на виїзд неповнолітніх дітей , доньки [PERSON] [INFO] та сина [PERSON] [INFO] , за кордон без згоди батька та до конкретної держави та на конкретний строк. На підставі викладеного та

Outcome: approved