Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів посилаючись на те, що 27.10.2006 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від цього шлюбу вони мають спільну доньку [PERSON], [INFO], яка зареєстрована та проживає разом з нею та відповідачем, оскільки вона не має окремого житла. Шлюб між ними розірвано. Вона працює та отримує заробітну плату в розмірі 1700 грн., але дитина потребує багато витрат. Відповідач офіційно працює, інших дітей, непрацездатної дружини, батьків відповідач не має, стягнень за виконавчими документами з нього не справляється. А тому просила стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю і в своїх поясненнях підтвердила обставини, викладені в позовній заяві, доповнила, що відповідач постійно надає матеріальну допомогу на утримання дитини, але в зв'язку з тим, що відповідач пропонує їй виселитись з квартири, вона наперед хоче стягувати з нього аліменти. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав і в своїх поясненнях підтвердив обставини, викладені в запереченнях, доповнив, що шлюб між ним та позивачкою було розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09.03.2015 року. Він з позивачкою та донькою зареєстровані та фактично проживають [ADDRESS]. Він офіційно працює викладачем комп'ютерних дисциплін у Чернівецькому кооперативному економіко-правовому коледжі з 2003 року. Утриманням та вихованням доньки він займається переважно самостійно, за власні кошти купує їй продукти харчування, засоби особистої гігієни, сезонний одяг, взуття, оплачує їй навчання та дозвілля. Крім того, бере участь в роботі батьківського комітету, визначає позакласну роботу доньки, записав доньку на секцію з баскетболу, багато років є членом батьківського комітету секції, бере участь в організації і проведенні спортивних заходів, записав доньку до музичної школи на відділення фортепіано, регулярно є присутнім на переважній більшості занять із спеціальності та самостійно оплачує навчання доньки, бере участь в роботі батьківських зборів та відвідує концерти учнів школи. Утримання доньки він здійснює в добровільному порядку, тому вважає, що підстави для стягнення аліментів на утримання доньки у позивачки відсутні, тому просив відмовити в задоволенні позовних вимог за безпідставністю. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони з 27.10.2006 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.3), який розірваний рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09.03.2015 року (а.с.26). Від даного шлюбу у позивачки і відповідача є донька [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.7), яка зареєстрована та фактично проживає разом з позивачкою і відповідачем за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою про склад сім'ї ЖБК № 35 від 27.03.2017 року (а.с.27). Відповідно до довідки Чернівецької спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 22 від 03.04.2014 року за № 110 (а.с.30) відповідач [PERSON] виховує доньку [PERSON], ученицю 4-Б класу, бере участь в роботі батьківського комітету, визначає позакласну роботу доньки та несе повну моральну та матеріальну відповідальність за власну дитину. Відповідач записав доньку [PERSON] на секцію з баскетболу, багато років є членом батьківського комітету секції, бере активну участь в організації і проведенні спортивних заходів, несе повну моральну та матеріальну відповідальність за фізичне виховання дитини, що підтверджується довідкою Чернівецької спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 22 від 03.04.2014 року за № 111 (а.с.31). Згідно довідки Комунальної бюджетної установи «Музична школа №2 м. Чернівці» (а.с.32) відповідач у 2012 році записав доньку до музичної школи на відділення фортепіано та на протязі 5 років регулярно є присутнім на переважній більшості занять із спеціальності, самостійно оплачує навчання доньки, бере участь в роботі батьківських зборів та відвідує концерти учнів школи. Відповідач [PERSON] офіційно працює викладачем комп'ютерних дисциплін у Чернівецькому кооперативному економіко-правовому коледжі, що підтверджується довідкою про доходи №87 від 28.03.2017 року (а.с.29). Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Як встановлено судом в судовому засіданні відповідач постійно надає матеріальну допомогу на утримання дитини, за власні кошти купує доньці продукти харчування, засоби особистої гігієни, сезонний одяг, взуття, оплачує їй навчання та дозвілля, дані факти визнала та підтвердила позивачка в судовому засіданні. Судом встановлено, що позивачкою не доведено та не надано належних доказів, які б з достовірністю підтверджували факт не надання відповідачем в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини, яка на даний час проживає разом із сторонами, крім того, посилання позивачки на те, що відповідач пропонує їй виселитись з квартири, тому вона наперед хоче стягувати з нього аліменти є безпідставним та не є доказом відмови відповідача в наданні матеріальної допомоги на утримання дитини. Таким чином, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини та досліджені докази, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів є безпідставними і задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed