Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-16 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом та просила ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість по аліментам у розмірі 46456,55 грн. та пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 46456,55 грн. Свої вимоги мотивувала тим, що 22.06.2001 року шлюб між сторонами було розірвано. Від даного шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO], донька проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. 17.12.2010 року рішенням Біляївського районного суду Одеської області з відповідача було стягнуто аліменти на утримання доньки у розмірі 1/3 частини заробітку щомісяця до її повноліття, тобто до [INFO] року. У 2011 році за заявою відповідача аліменти було зменшено, а саме стягнуто з відповідача на корись позивачки аліменти на утримання дитини у розмірі ? частини від усіх видів заробітку. Однак відповідач не сплачував аліменти на утримання доньки, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 46456,55 грн., а також пеня. У зв'язку з викладеним позивачка звернулась до суду з вказаним позовом. У судовому засіданні представник позивачки на позові наполягала та просила його задовольнити у повній мірі. Відповідач та його представник у судовому засіданні позов не визнали та заперечували проти його задоволення, при цьому відповідач пояснив, що він не знав, що є рішення суду про стягнення з нього аліментів, він залишив дружині будинок, в обмін на те, що позивачка відмовиться від аліментів. Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбу та згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 22.06.2001 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.12). Відповідно до рішення Біляївського районного суду Одеської області від 17.12.2010 року, з відповідача утримуються аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку щомісячно (а.с.13). Згідно розрахунку заборгованості по аліментам від 21.02.2018 року державним виконавцем ВДВС Біляївського МРУЮ Одеської області, при примусовому виконанні виконавчого листа №2-2623/10 виданого 04.10.2011 року Біляївським районним судом Одеської області про стягнення з відповідача на користь позивачки на утримання доньки аліменти у розмірі ? частини з усіх видів заробітку щомісяця до повноліття, встановлено заборгованість відповідача за період з 01.10.2014 р. по 21.02.17 р. у розмірі 46456,55 грн. (а.с.25). Відповідно до ч.1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 16.03.2016 року (справа № 6-300цс16) неустойка (пеня) за один місяць рахується наступним чином: заборгованість по аліментам за місяць помножена на 1% пені і на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість, а загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Вказана правова позиція висловлена також в постановах ВСУ № 6-94цс15 від 01.07.2015 року та №6-1554цс16 від 02 листопада 2016 року, які враховуються судом. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Таким чином, загальна сума неустойки (пені) складає 46456,55 грн., а тому, суд проходить до висновку, що заявлений позов в частині стягнення пені за прострочення сплати аліментів слід задовольнити. Що стосується вимоги позивача про стягнення заборгованості по аліментах, то суд не вбачає для цього підстав, оскільки діюче сімейне законодавство можливість стягнення заборгованості по аліментам за рішенням суду передбачає лише для аліментів, які сплачуються в порядку, передбаченомуст.187 СК України, що врегульовує відносини, пов'язані із відрахуванням аліментів на дитину за добровільною ініціативою платника шляхом подачі ним заяви за місцем роботи. Правовий аналіз вищенаведених норм свідчить про те, що ч.3 ст.194 СК України передбачає стягнення в судовому порядку лише тієї заборгованості за аліментами, яка виникла у зв'язку із сплатою аліментів, розмір яких визначений на підставі домовленості сторін, оформленої шляхом добровільної подачі платником відповідної заяви про відрахування аліментів за місцем роботи (ст.187 СК України). В даній справі аліменти на користь позивача вже стягнуті за рішенням суду і повторному стягненню не підлягають, а визначена державним виконавцем заборгованість за аліментами підлягає стягненню з відповідача в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», а не шляхом повторного судового стягнення. Доказів того, що виконавче провадження по цієї справі закінчено, суду надано не було. Питання про стягнення судових витрат, суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial