Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до рішення Прилуцького міськрайонного суду від 25 листопада 2004 року та витягу про реєстрацію права власності від 03.03.2005 року вона являється власником житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, розташованого за адресою Чернігівська область Прилуцький район с. Обичів вул.. Незалежності 74. Станом на сьогоднішній день в належному їй житловому будинку зареєстровані [PERSON], колишня дружина сина позивачки та діти [PERSON] та [PERSON] З 28.02.2016 року відповідачка разом з дітьми переїхала проживати за іншою адресою та в помешканні позивачки з того часу не з»являлася, а оскільки [PERSON] тривалий час без поважних причин не проживає в вище зазначеному житловому будинку, позивачка і просить суд визнати її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити їх в повному обсязі посилаючись на обставини викладені в позовні заяві. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та при цьому зазначила, що не має можливості виписатися із житлового будинку, оскільки перепрописатися їй разом з дітьми не має куди. На даний час вона проживає на зйомній квартирі разом з дітьми. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: Судом достовірно встановлено, що житловий будинок 74 по вул.. Незалежності (Леніна) с. Обичів, Прилуцького району, Чернігівської області на праві приватної власності належить [PERSON], підстава виникнення права рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 25 листопада 2004 року (а.с.6-7) Згідно копії домової книги для прописки громадян, що проживають в житловому будинку №74, що розташований по вул. Незалежності (Леніна) с. Обичів вбачається, що [PERSON] значиться зареєстрованою в даному житловому будинку з 04.03.2010 року (а.с. 8-11). Згідно актів обстеження матеріально-побутових умов проживання № 03-04/65 від 29.02.2016 року та № 03-04/260 від 30.08.2016 року комісії Обичівської сільської ради вбачається, що при обстеженні матеріально-побутових умов [PERSON], що мешкає в с. Обичів по вул.. Незалежності 74 встановлено, що фактично проживають за даною адресою двоє чоловік [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. [PERSON] та діти [PERSON] та [PERSON] за вище вказаною адресою зареєстровані, але не проживають з 28 лютого 2016 року. Згідно довідки виконкому Обичівської сільської ради [PERSON] та її діти дочка [PERSON] [INFO] та син [PERSON] [INFO] зареєстровані за адресою [INFO], але не проживають. Згідно ст.317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до положень ст.ст.319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 6 ЖК України визначено, що жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян. Згідно ст.379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Статтею 382 ЦК України визначено, що квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Згідно положень ч.1 ст.383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сімї та інших осіб. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Відповідно до ст.163 ЖК у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Стаття 71 ЖК України визначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За таких обставин, оцінюючи у сукупності досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає достовірно встановленим, що \~[PERSON] та її діти [PERSON], [PERSON] не проживають в вищезазначеному житловому будинку з 28 лютого 2016 року, а тому позов про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням обґрунтований та підлягає задоволенню оскільки відповідачка перешкоджає позивачці у здійсненні нею права користування та розпорядження майном. На підставі викладеного,

Outcome: approved