Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

позивачка звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що відповідачкою протиправно приватизовано земельну ділянку під будинком, який належить на праві власності позивачці. Уточнивши позов, просить визнати недійсним та скасувати державний акт серії ЯД №690589 на право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована в [ADDRESS], кадастровий номер 32 218 875 05 05 115 0006, виданий 14 червня 2007 року на підставі рішення Синяківської сільської ради Вишгородського району Київської області №144 від 30 серпня 2005 року, а також визнати за нею право власності на вказану земельну ділянку, що знаходиться під згаданим будинком та необхідну для його обслуговування. В суді представник позивачки просив про задоволення позову з викладених у ньому підстав. Доводив, що при переході права власності на будинок згідно ст. 120 ЗК України до власника будинку також перейшло й право власності на земельну ділянку під ним, що необхідна для обслуговування будинку. Крім того зазначив, що відповідачка протиправно приватизувала земельну ділянку під вказаним будинком, оскільки не мала її в своєму користуванні. Представник відповідача проти позову заперечив. Зазначив, що згідно чинної на час виникнення спірних правовідносин ст. 120 ЗК України власник будинку право власності на земельну ділянку під ним не набув, яка самостійним об'єктом цивільно-правової угоди в свій час не стала. Крім того земельну ділянку відповідачкою приватизовано правомірно із дотриманням вимог Закону. Також вважав, що оскільки позивачкою на спірній земельній ділянці зведено самочинні забудови, то її права не порушені і захисту не підлягають. Представники третіх осіб в судове засідання не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлені, причини неявки суду не відомі. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Встановлено, що 17 листопада 2003 року відповідачка подарувала житловий будинок [ADDRESS] [PERSON] згідно відповідного договору. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті вказаний житловий будинок успадкувала його дружна [PERSON] (позивачка по справі). Зазначене підтверджується матеріалами спадкової справи №543/07 та свідоцтвом про право на спадщину від 17 травня 2007 року. Разом з тим на підставі рішення виконкому Синяківської сільської ради Вишгородського району Київської області від 11 грудня 2002 року №75 (затвердженого рішенням сесії від 30 березня 2004 року) позивачці виготовлено технічну документацію із землеустрою по складанню державного акту на право власності на спірну земельну ділянку площею 0,25 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку (за вказаною вище адресою). У цьому зв'язку 28 серпня 2002 року земельну ділянку виділено в натурі на місцевості, встановлено й передано на зберігання межові знаки, що підтверджується даним актів від 28 серпня 2002 року. 30 серпня 2005 року рішенням Синяківської сільської ради Вишгородського району Київської області № 144-15-ХХІV затверджено матеріали технічної документації по складанню державних актів на право власності на земельні ділянки [PERSON] в [ADDRESS] загальною площею 0,3682 га, з них 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та 0,1182 га для ведення особистого селянського господарства. На підставі вказаного рішення 14 червня 2007 року відповідачка отримала державний акт серії ЯД №690589 на право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована в [ADDRESS], кадастровий номер 32 218 875 05 05 115 0006. Суд зазначає, що на час дарування будинку (17 листопада 2003 року) діяла норма ч. 1 ст. 120 ЗК України в такій редакції: «При переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - ні підставі договору оренди». Тобто за замістом чинної на час виникнення спірних правовідносин ст. 120 ЗК України, для переходу до набувача від відчужувача права власності на земельну ділянку необхідно укласти відповідну цивільно-правову угоду. Проте спірна земельна ділянка під будинком предметом відповідної цивільно-правової угоди між вудчужувачем [PERSON] та (набувачем на той час) [PERSON] не стала. Слід зазначити, що перехід права власності на земельну ділянку в разі придбання житлового будинку на частину, яка занята під будинком та на частину необхідну для його обслуговування, без укладання цивільно-правової угоди про це, став можливим лише після 31 грудня 2003 року згідно зі ст. 377 ЦК України, а з часу внесення змін до ст. 120 ЗК України Законом України від 27 квітня 2007 року №997-V, згідно з цією нормою Закону. Отже заявлене позивачкою право на спірну земельну ділянку згідно вказаних вимог Закону в неї не виникло. При цьому право власності на земельну ділянку в правовідносинах, що досліджуються, згідно ст. 125 ЗК України у відповідачки виникло з моменту одержання нею документа, що посвідчує право власності (державний акт), його державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Зі справи встановлено, що відповідачка приватизувала спірну земельну ділянку згідно вимог ст.ст. 116-122 ЗК України, будучи фактичним її користувачем. В ході виготовлення передбачених Законом документів (28 серпня 2002 року) встановлено межі земельної ділянки на місцевості, також відповідачці передано на зберігання межові знаки. Відтак державний акт отримано з додержанням чинних на той час вимог ст.ст. 116-126 ЗК України. Рішенням виконкому Синяківської сільської ради Вишгородського району Київської області від 11 грудня 2002 року №75 (затвердженого рішенням сесії від 30 березня 2004 року) спірну земельну ділянку передано їй у приватну власність. Таким чином зі справи не можна дійти висновку, що спірний державний акт на земельну ділянку відповідачкою одержано незаконно і внаслідок порушення прав позивачки. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже підстав для позбавлення особи права власності на землю і визнання державного акту незаконним в суді не встановлено. Враховуючи викладене, не має в суді і підстав для визнання права власності на спірну земельну ділянку за позивачкою, в частині, що необхідна для обслуговування будинку. При цьому слід зазначити, що право власності на землю виникає лише в спосіб визначений главою 19 ЗК України з обов'язковим виділенням відповідної земельної ділянки в натурі на місцевості або виділенням частини земельної ділянки в окрему з присвоєнням окремого кадастрового номеру, без чого набуття права на землю є нездійсненним. Що стосується заявлених в суді прав позивачки пов'язаних з необхідністю обслуговування будинку, то їх реалізація за певних обставин може відбутися шляхом встановлення земельного сервітуту (глава 16 ЗК України). За таких обставин порушених прав позивачки, які б підлягали захистові в цій справі не встановлено, а тому в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed