Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

Позивачка звернулась до суду, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач з 2006 року не мешкає в квартирі, де продовжує бути зареєстрованим, за адресою: [ADDRESS], за місцем реєстрації комунальні послуги не сплачує та залишається там зареєстрованим. Тому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні в задоволенні позову просив відмовити у звязку з пропуском позивачкою строку звернення до суду. Суд, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, свідка, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити виходячи з наступного. Встановлено, що відповідач зареєстрований за адресою: [INFO], що підтверджується довідкою КП «Сумиенергоцентраль» від 23.12.2015 року (а.с.9). Крім нього у вказаній квартирі зареєстровані позивачка, їхні повнолітні син та донька. З 2008 року відповідач не мешкає у вказаній квартирі. Згідно довідки виконкому Козельненської сільської ради Недригайлівського району Сумської області [PERSON] дійсно з травня 2008 року та по теперішній час постійно проживає за адресою: вул. Шевченка, б. 16, с. Козельне Недригайлівського району Сумської області. (а.с.10). Відповідач надав суду ксерокопію паспортних даних своєї матері [PERSON], яка є особою похилого віку, мешкає в с. Козельне Недригайлівського району Сумської області, та пояснив, що він постійно проживає в цьому ж селі, оскільки здійснює догляд за своєю престарілою матірю. Пояснив також, що з моменту добровільного залишення ним спірного приміщення, не намагався вселитися. Факт тривалого не проживання відповідача у спірному жилому приміщенні підтвердила також свідок [PERSON], яка пояснила, що є донькою сторін у справі, і їй особисто відомо, що відповідач постійно не проживає за адресою [INFO], приблизно з 2006 року, оскільки він добровільно переїхав проживати до іншої жінки, а шлюб між ним та позивачкою було розірвано в 2006 році. Відповідно до ст. ст. 71, 72 ЖК УРСР суд може визнати особу такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, внаслідок відсутності цієї особи без поважних причин понад шість місяців. Відповідно до ст. 167 ЖК УРСР у разі вибуття членів сімї наймача на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті член сімї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. В судовому засіданні відповідач заявив про застосування строку позовної давності, оскільки з 2008 року пройшло вісім років, а загальний строк позовної давності становить 3 роки. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Представник відповідача та позивачка підтвердили той факт, що позивач з травня 2008 року дійсно не проживає у спірній квартирі, тому перебіг строків позовної давності розпочався в листопаді 2008 року, тобто через шість місяців після вибуття відповідача, та скінчився в листопаді 2011 року. Позивачка пояснила, що не зверталася до суду раніше, оскільки сподівалася, що спір можливо вирішити мирним шляхом, крім того, відповідач звертався до неї в 2009 році з проханням не знімати його з реєстрації за місцем проживання. Суд дійшов висновку, що позов обґрунтований, але позивачкою не надано доказів на поважність причин пропуску строків позовної давності, тому в задоволенні позову необхідно відмовити у звязку з пропуском строку позовної давності.

Outcome: dismissed