Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із вищезазначеним позовом, у якому, в остаточному варіанті просила суд стягнути з відповідача на свою користь: - 11 638,00 грн. - середній заробіток за весь час затримки належних до виплати сум за період з 07.09.2011р. по 13.02.2012р.; - 53,27 грн. - компенсацією за несвоєчасно виплачену заробітну плату; - 5 000 грн. - моральну шкоду; - 30,00 грн. - витрати, пов'язані з отриманням виписки з банківського рахунку. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка посилається на те, що, з 01.05.2009р. по 07.09.2011р. вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем. 07.09.2011р. вона була звільнена з займаної посади за згодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, але, при цьому, відповідач не провів з нею повний розрахунок по заробітній платі, а саме не виплатив їй при звільненні компенсацію за невикористану відпустку. Враховуючи те, що, при звільненні їй не були виплачені усі суми, що належали їй від відповідача, просить суд, на підставі ст.ст.116, 117 КЗпП стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час затримки належних до виплати сум у розмірі 11 638,00 грн., що утворився за період з 07.09.2011р. по 13.02.2012р. Також, просить стягнути з відповідача компенсацією за несвоєчасно виплачену заробітну плату у розмірі 53,27 грн.; заподіяну їй відповідачем моральну шкоду у розмірі 5000 грн., та 30,00 грн. сплачених нею за отримання в КБ «Приватбанк» виписки з її карткового рахунку. В судове засідання позивачка не з'явилась, надала суду письмову заяву, у якій зазначила, що, підтримує уточнені позовні вимоги в повному обсязі, та просить суд провести розгляд справи за її відсутності, на підставі наявних у справі доказів. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву, у якій зазначив, що не заперечує проти задоволення позову у повному обсязі, та просить суд провести розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку. В ході судового розгляду, з урахуванням наданих суду доказів, було встановлено, що, згідно трудової книжки позивачки, остання, з 01.05.2009р. по 07.09.2011р. перебувала у трудових відносинах з відповідачем, та, 07.09.2011р. була звільнена з займаної посади за згодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України Як вбачається з виписки з карткового рахунку позивачки, наданої КБ «Приватбанк», остаточний розрахунок по заробітній платі з позивачкою був проведений відповідачем після звільнення останньої, а саме 20.09.2011р. Згідно ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно ст. 117 КЗпП, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Разом з цим, як зазначає позивач, та вбачається з матеріалів справи, саме з вини відповідача при звільненні позивачки останній не було виплачено усі суми, що належали їй від підприємства відповідача. Таким чином, в ході розгляду справи судом встановлено, та підтверджено наявними у справі доказами, факт порушення відповідачем строків виплати позивачці заробітної плати при звільненні позивача, на підставі чого суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивачки в частині стягнення з відповідача на її користь 11 638,00 грн. - середнього заробітку за весь час затримки належних до виплати сум за період з 07.09.2011р. по 13.02.2012р. Згідно ст.34 ЗУ «Про оплату праці» N 108/95-ВР від 24.03.1995р., компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно ст.1 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» N 2050-III від 19.10.2000р., підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Згідно ст.2 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» N 2050-III від 19.10.2000р., компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Згідно ст. 3 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» N 2050-III від 19.10.2000р., сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Встановивши, таким чином, в ході розгляду справи факт порушення відповідачем встановлених строків виплати позивачці заробітної плати при її звільненні, суд також вважає обґрунтованою вимогу позивача щодо стягнення з відповідача 53,27 грн. компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату позивачу. Згідно ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п.9 зазначеної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Як на підставу своїх позовних вимог в частині стягнення з відповідача моральної шкоди, позивачка посилається на свідоме порушення відповідачем вимог діючого трудового законодавства при її звільненні, на підставі чого просить стягнути з відповідача завдану відповідачем моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. Будь-яких доказів на підтвердження завдання відповідачем моральної шкоди у розмірі 5 000 грн. - позивачка суду не надала. Відповідно до змісту ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Встановивши в ході розгляду справи факт порушення відповідачем строків виплати позивачці всіх сум, що належали останній на час її звільнення з підприємства відповідача, суд приходить до висновку про часткове обґрунтування позивачкою позовних вимог в частині стягнення з відповідача моральної шкоди, та вважає можливим задовольнити позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 500 грн. Крім того, суд також вважає обґрунтованими та доведеними письмовими доказами позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 30,00 грн. витрат, пов'язаних із отриманням позивачкою виписки з її банківського рахунку. Таким чином, встановивши в ході розгляду справи, що, дійсно мали місце обставини, якими позивачка обґрунтовує свої позовні вимоги, суд, задовольняючи вимоги позивача частково, та, враховуючи, що, позивача звільнено від сплати судових витрат, на підставі ст.88 ЦПК України вважає необхідним стягнути судові витрати на користь держави з відповідача, у розмірі, встановленому ст.4 ЗУ «Про судовий збір» від 08.07.2011р.

Outcome: partial