Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-18 00:00:00

Позивачка звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом у якому просить розірвати шлюб з відповідачем. Позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона зареєструвала шлюб із [PERSON] [INFO] . Від шлюбу мають п`ятеро дітей, з яких двоє неповнолітні: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування вимог позивачка зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні стосунки між ними припинені. Ще до припинення шлюбних стосунків з відповідачем виникали сварки, останній неодноразово піднімав на неї руку, принижував її в присутності дітей. Весь час вона намагалась зберегти сім`ю, пробачала, але відповідач бив її та принижував. Наразі вона остаточно вирішила розірвати шлюб, оскільки діти [PERSON] та [PERSON] налякані, діти постійно бачать агресивну поведінку відповідача, що негативно впливає на емоційний та психологічний стан дітей. Вона вимушена була звернутися до психолога, оскільки діти потребують допомоги спеціаліста. Позивачка вважає, що відповідач з роками відноситься до неї більш агресивно, принижує її в присутності дочок та піднімає на неї руку, тому подальше життя з відповідачем неможливе, вони втратили почуття розуміння і поваги один до одного. Її доньки [PERSON] та [PERSON] зараз проживають з нею та в подальшому після розірвання шлюбу будуть проживати з нею. Позивачка вказує, що саме заради своїх дітей, їх безпеки, збереження емоційного та психологічного стану вона звертається з позовом про розірвання шлюбу. Останню крапку у їхньому подружньому життя відповідач поставив коли знову підняв на неї руку в присутності дітей і вона була змушена викликати поліцію. 24.11.2020 року вона подала заяву про нанесення тілесних ушкоджень та 25.11.2020 року Дніпровським управлінням поліції ГУНП у місті Києві були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань. В цей же день її, як потерпілу, було направлено на проведення експертизи. Позивачка стверджує, що вона прийшла до висновку про те, що сім`я з відповідачем фактично вже розпалась і шлюб між ними необхідно розірвати. Її спроби зберегти сім`ю були марними, тому звернулася з позовом до суду. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21.12.2020 року позов [PERSON] було залишено без руху для усунення недоліків позовної заяви (а.с. 18). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11.01.2021 року відкрите провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання (а.с. 29, 30). В судове засідання з`явились позивачка та її представник [PERSON] . Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується наявною у матеріалах справи розпискою [PERSON] (а.с. 44), про причини неявки суд не повідомив. При цьому відповідач суду подавав письмові пояснення від 25.01.2021 року, від 18.03.2021 року зі змісту яких можна дійти висновку, що відповідач заперечує проти розірвання шлюбу. Відповідно положень пункту 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. За викладених обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача на підставі наявних у справі доказів. В судовому засіданні позивачка та представник позивачки підтримали позовні вимоги та викладені у позові обставини. Позивачка додатково пояснила, що за час подружнього життя вона постійно перебуває під психологічним тиском з боку відповідача, який постійно її ображає, у всьому звинувачує, поводить себе неадекватно, агресивно, принижує її, влаштовує сварки, що негативно впливає на дітей, які від цього страждають. З відповідачем шлюбні стосунки не підтримують з літа 2020 року, мають окремий бюджет, спільного господарства не ведуть. Вислухавши пояснення позивачки, її представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній (ст. 55 Сімейного кодексу України). Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що сторони у справі перебувають в зареєстрованому шлюбі з 06 березня 1995 року який зареєстрований Вінницьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану районного управління юстиції, актовий запис № 548 (а.с. 9). Від шлюбу сторони мають п`ять дітей, з яких неповнолітні: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 4-8). Згідно положення частини 2 статті 36 та статті 51 СК України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України і законами України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. За правилом ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, коли обов`язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є не можливим. Згідно ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При розгляді справи про розірвання шлюбу судом всебічно досліджено мотиви розірвання шлюбу. Судом встановлено, що сторони тривалий час не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, не ведуть спільне господарство, не мають спільного бюджету. Позивачка категорично заперечує проти примирення з [PERSON] , наполягає на розірванні шлюбу, переконана, що примирення з відповідачем не відбудеться, а збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам дітей. Відповідно до ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд дійшов висновку, що рішення позивачки про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивачка наполягає на задоволенні позову є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя та збереження сім`ї стали неможливими, взаєморозуміння між сторонами відсутнє, шлюб існує формально, позивачка та відповідач не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, позивачка наполягає на розлученні, оскільки поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивачка наміру не має і вважає, що збереження шлюбу бути не може, разом з тим суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення, або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків і можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки та моральним засадам суспільства. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у порядку розподілу судових витрат між сторонами з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сплачений [PERSON] судовий збір в дохід держави у розмірі 840 грн. 80 коп. (а.с. 16).

Outcome: approved