Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-17 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійної вимоги: відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту, посилаючись на те, що 11 вересня 2013 року нею у м.Сімферополь АР Крим згідно договору з ПАТ «Таврія-Авто» був придбаний за 70 000 грн. автомобіль ЗАЗ LANOS, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі ( кузову, рами) - [NUMBER] , 2013 року випуску. Однак, з сімейних обставин, даний автомобіль формально був оформлений на ім`я її сина [PERSON] , який проживав у м.Сімфероволь. Автомобіль був придбаний на кошти, які в повному обсязі належали позивачці особисто, так як у сина своїх заощаджень не було. Після придбання автомобіля вона перевезла його за місцем свого проживання в [ADDRESS], та зареєструвала у РЕВ 10 МРВ УДАІ ТУ МВС України в Одеській області, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. Син залишився проживати у м.Сімферополь, де і по теперішній час проживає. У вересні 2019 року буде вже шість років як позивачка користується автомобілем в своїх особистих інтересах, має водійське посвідчення та особисто керує ним. Підставою звернення до суду з даним позовом є наступні обставини. На виконанні у відділі примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Херсонській області перебуває виконавче провадження №558864608 з примусового виконання виконавчого листа №504/11921/13-ц від 01.04.2014 року виданого Комінтернівським районним судом Одеської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] у розмірі 30 % від заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07.06.2013 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . У зв`язку з виникненням заборгованості по сплаті аліментів головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Херсонській області Семенчевим Андрієм Ігоровичем був накладений арешт на автомобіль ЗАЗ LANOS, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі ( кузову, рами) - [NUMBER] , 2013 року випуску, який фактично є особистою приватною власністю позивачки та оголошено розшук майна боржника [PERSON] Відповідно до постанови від 05.04.2018 головного державного виконавця Семенчева А.І. припинено розшук майна боржника [PERSON] , у тому числі і вказаного автомобіля на підставі того, що заборгованість зі сплати аліментів за період з 2015 по лютий 2018 рік у сумі 49 810,70 була сплачена повністю. Однак, арешт з автомобіля знятий не був. Позивачка зверталася з офіційною заявою до державного виконавця про зняття арешту з майна. На її звернення їй була надана відповідь від 13.11.2018 №17379/7, що відповідно до пункту 1 та статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Той факт, що вищезазначений автомобіль був придбаний за особисті кошти позивачки та належить саме їй, а не її сину [PERSON] , вона підтверджує наступними доказами: - довідкою про отримані доходи, з якої вбачається, що на час придбання автомобіля вона мала постійну роботу та стабільну заробітну плату; -розпискою [PERSON] про те, що у вересні 2013 року нею було позичено у нього 20 000 гривень; -випискою AT КБ «Приватбанк» по картці/рахунку за період 01.01.2013 - 31.12.2013, з якої вбачається що на рахунку позивачки були кошти (депозит), які у зазначений період були зняті нею; -копією Державного акту на право приватної власності на землю на ім`я позивачки, яка свідчить про отримання нею певних доходів від використання земельної ділянки сільськогосподарського призначення ; -поясненнями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , мешканців с.Конопляне, Іванівського району Одеської області. Позивачка у судове засідання не з`явився, проте надала заяву про слухання справи у її відсутність, на позовних вимогах наполягала. Відповідач у судове засідання не з`явився, проте надав заяву про визнання позову, та підтвердив всі обставини зазначені позивачкою та просив справу слухати у його відсутність. Представник третьої особи надали заяву про розгляд справи у їх відсутність. Дослідивши письмові матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до абзацу 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно із вимогами ст. ст. 12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому частинами 1-3 ст.89 ЦПК України зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Крім того, відповідно до положень ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невиконання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом на підставі поданих позивачем доказів встановлено, що 11 вересня 2013 року у м.Сімферополь АР Крим згідно договору з ПАТ «Таврія-Авто» був придбаний за 70 000 грн. автомобіль ЗАЗ LANOS, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі ( кузову, рами) - [NUMBER] , 2013 року випуску, який був оформлений на ім`я [PERSON] . Відповідач [PERSON] визнав позовні вимоги позивачки та підтвердив, що автомобіль був придбаний на кошти, які в повному обсязі належали позивачці особисто. Підставою звернення до суду з даним позовом є та обставина, що у зв`язку з виникненням заборгованості по сплаті аліментів головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Херсонській області Семенчевим Андрієм Ігоровичем був накладений арешт на автомобіль ЗАЗ LANOS, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі ( кузову, рами) - [NUMBER] , 2013 року випуску, який фактично є особистою приватною власністю позивачки та оголошено розшук майна боржника [PERSON] Відповідно до постанови від 05.04.2018 головного державного виконавця Семенчева А.І. припинено розшук майна боржника [PERSON] , у тому числі і вказаного автомобіля на підставі того, що заборгованість зі сплати аліментів за період з 2015 по лютий 2018 рік у сумі 49 810,70 була сплачена повністю. Однак, арешт з автомобіля знятий не був. Позивачка зверталася з офіційною заявою до державного виконавця про зняття арешту з майна. На її звернення їй була надана відповідь від 13.11.2018 №17379/7, що відповідно до пункту 1 та статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Суд застосовуючи норми матеріального права виходить з такого. Згідно ст.41 Конституції України та ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року (Закон №745/97 - ВР), визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до ч.2 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Частина 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до п. 4 Постанова Пленуму Верховного Суду УРСР від 27.08.1976 р. № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Статтею 328 Кодексу передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки відповідач у справі позов визнав, а також те, що підстав вважати, що визнанням позову будуть порушені чиїсь інтереси, або він суперечить закону, не встановлено, з огляду на положення ст.5 ЦПК України, суд вважає за можливе захистити порушене право позивача, відповідно до викладеної у позові вимоги, який не суперечить закону та позов задовольнити.

Outcome: approved