Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-15 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що уклала шлюб з [PERSON] 12 серпня 1989 року у Семенівській сільській раді Пустомитівського району Львівської області, актовий запис № 15. У шлюбі народились син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . Вказала, що спільне сімейне життя з відповідачем не склалось з причин наявності різних поглядів на сімейне життя та ведення спільного господарства. Подружні відносинин припинили з 2014 року. Позивачка не має наміру миритись. Просить шлюб розірвати, так як він носить формальний характер та примирення неможливе. Позивачка в судове засідання не з`явилася, проте подала до суду заяву, в якій просила позов задоволити та розглядати справу без її участі. Щодо винесення заочного рішення не заперечила. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належно повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Тому суд вважає за можливе справу слухати у його відсутності, згідно ст. 280 ЦПК України, з ухваленням заочного рішення.. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. У відповідності до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.ст. 104-105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу України. Ст. 109 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст.ст.110,112 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 12 серпня 1989 року і від спільного подружнього життя мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Судом беззаперечно встановлено, що між сторонами тривалий час немає взаєморозуміння, подружніх відносин вони не підтримують, спільного господарства не ведуть, позивачка не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини з відповідачем і збереження шлюбу суперечить її інтересам. Крім того, задовольняючи позов, суд виходить з того, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого із сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Отже, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, оскільки вони не підтримують сімейних відносин, позивачка втратила до відповідача хороші почуття і помиритися з ним не бажає, а тому цей шлюб слід розірвати. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє повне ствердження, а тому підлягають до задоволення. На підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. На підставі ст.ст.12, 89, 264, 265 ЦПК України,

Outcome: approved