Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги позивачка мотивує тим, що їхній шлюб з відповідачем розірвано за рішенням Хустського районного суду від 18 жовтня 2012 року. Крім цього, рішенням Хустського районного суду від 04 жовтня 2010 року визначено стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі по 300 гривень на кожну дитину до досягнення ними повноліття. З часу ухвалення рішення, вона не зверталася до суду із заявами про зміну їх розміру. На сьогоднішній день утримання дітей потребує значних витрат і розмір аліментів в сумі 300 грн. не може забезпечити мінімального рівня задоволення потреб дітей і не відповідає навіть мінімальному розміру аліментів на утримання дітей. Не дивлячись на незначний розмір аліментів які стягувалися з відповідача, останній проводив їх виплату нерегулярно і постійно мав заборгованість. При цьому, відповідно до вимог ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Частиною 3 ст.181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Такий розмір аліментів визначається судом суд за заявою одержувача аліментів у твердій грошовій сумі відповідно до ст.184 СК України, тому вона заявляє позов про стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі по 1300 гривень щомісячно на кожну дитину. Вважає що відповідач зможе проводити виплату такого розміру аліментів, так як є молодою та працездатною особою. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов у повному обємі. Вважає що по справі наведено достатніх доказів про необхідність збільшення розміру аліментів, які стягуються з відповідача. Крім цього, просив суд не брати до уваги твердження представника відповідача, про те, що останній на даний час утримує двох дітей з іншою дружиною, з якою проживає у незареєстрованому шлюбі, так як батько цих дітей належним чином сплачує аліменти на їх утримання. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, пояснивши, що відповідач після розірвання шлюбу з позивачкою утворив нову сімю, проживає у незареєстрованому шлюбі з іншою жінкою, та утримує її двох неповнолітніх дітей і свою матір пенсійного віку. Вважає вимоги позивачки про стягнення аліментів у розмірі 1300 гривень на кожну дитину завищеними, тому що на даний час відповідач не має постійного місця праці і заробітки по найму не приносять постійного та стабільного доходу, але він не відмовляється від виконання своїх батьківських обовязків по утриманню та забезпеченню дітей і по мірі можливості сплачує періодично відповідачці аліменти. Просив суд критично оцінити надані представником позивачки докази стосовно того, що відповідач не несе витрат по утриманню дітей з новою дружиною, тому що така інформація не відповідає дійсності, оскільки не дивлячись нате що батько дітей платить аліменти він також несе витрати на утримання сімї та дітей, які фактично проживають з ним у будинку його матері. Просив визначити розмір аліментів що встановлюється на сьогоднішній день, не менше 50% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи суд дійшов до висновку, що позов слід задовольнити частково з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилися діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які знаходяться на утриманні та вихованні позивачки. Шлюб між сторонами розірвано, про що до матеріалів справи надано відповідне рішення Хустського районного суду від 18 жовтня 2012 року. Неповнолітні діти сторін знаходяться на утримання та вихованні біля позивачки, що встановлено рішенням Хустського районного суду від 04 жовтня 2010 року, яким визначено стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі по 300 гривень на кожну дитину до досягнення ними повноліття. Вказані аліментні обовязки відповідач не виконував належно, мав періодично заборгованість, яку потім погашав частково у звязку з чим у нього на сьогоднішній день продовжує існувати аліментна заборгованість перед позивачкою. Вказані обставини підтверджуються доданими до позовної заяви письмовими доказами, а саме: квитанціями про сплату аліментів, розрахунком їхньої заборгованості, наданим з Хустського РВДВС. Відомостей про розмір заробітку та доходів відповідача в судовому засіданні також не встановлено, оскільки останній не має постійного місця роботи і у нього відсутній стабільний заробіток. Крім цього, в судовому засіданні встановлено, що визначені попереднім судовим рішенням аліментні зобовязання відповідач виконує не систематично, постійно утворюючи заборгованість яку потім частково погашає. Відповідно до статей 3, 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (- ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей». Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч.2 ст.51 Конституції України є одним з головних конституційних обов'язків. Такий обов'язок послідовно визначений в СК України, а саме в статті 180 СК цього Кодексу передбачений обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Прожитковий мінімуму в Україні для дітей віком від 6 до 18 років з 01 січня до 30 квітня 2017 р. визначений у розмірі - 1689 грн., з 01 травня до 30 листопада 2017 р. - у розмірі 1777 грн., з 01 грудня 2017 р. - у розмірі - 1860 грн. В ході судового розгляду встановлено нерегулярну сплату аліментів відповідачем на утримання дітей протягом періоду їх присудження і до теперішнього часу, внаслідок чого у відповідача утворювалася заборгованість, яку він згодом погашав, що підтверджується доданими до заяви квитанціями про сплату аліментів та розрахунком заборгованості. Суд оцінивши в сукупності встановлені по справі докази, з врахуванням віку неповнолітніх дітей, які знаходяться на утриманні та вихованні біля позивачки, та потреб для їх нормального утримання, забезпечення і виховання, прийшов до висновку, що позивачка обґрунтовано та правомірно ставить свої позовні вимоги, так як відповідно до ст. 180 СК України відповідач зобовязаний забезпечити утримання своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття, що дає суду підставу для вирішення питання про стягнення на користь позивачки аліментів на утримання дітей. Виходячи із встановлених у судовому засіданні доказів, про відсутність у відповідача постійного місця праці, стабільного заробітку та отримання мінливих доходів від сезонних заробітків, розмір яких встановити не можливо, суд вважає за необхідне, вирішувати питання про стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі, відповідно до вимог визначених в ст.184 СК України, частково задовольнивши вимоги позивачки. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК ЦПК України.

Outcome: partial