Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння і просила стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в розмірі 5000 грн. та судові витрати в розмірі 243 грн. 60 коп. посилаючись на те, що у листопаді 2012 року вона домовилася з відповідачем про купівлю в нього земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS], і на вимогу відповідача 04 грудня 2012 року передала йому 5000 грн. в якості часткової оплати вартості ділянки, про що відповідач видав їй підписаний ним «Попередній договір про задаток», в якому вказав дату укладання угоди - 24 грудня 2012 року, але до теперішнього часу договір купівлі-продажу ділянки з нею не уклав і повертати гроші - відмовився. В судовому засіданні позивачка позов підтримала і пояснила, що оголошення про продаж вищевказаної земельної ділянки вона знайшла в Інтернеті. В оголошенні йшла мова про продаж земельної ділянки із документами. В листопаді 2012 року вона зустрілася з відповідачем, оглянула земельну ділянку, домовилася про умови її покупки. Через два тижні передала відповідачу на його прохання 5000 грн. для оформлення документів нового зразка на земельну ділянку і сторони узгодили строк укладання договору купівлі-продажу - приблизно 24 грудня 2012 року, але не у визначений строк договір не уклав і гроші повертати відмовився. Відповідач позов визнав частково і пояснив, що 04 грудня 2012 року дійсно отримав від позивачки 5000 грн. в рахунок оплати вартості земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS], яка належала на праві власності його матері і від імені матері зобов'язався забезпечити укладання з позивачкою до 24 грудня 2012 року договору купівлі-продажу цієї земельної ділянки. Оскільки державний акт на землю був старого зразка він домовився з приватним підприємцем [PERSON] про виконання робіт щодо отримання нового державного акту на землю та кадастрового номеру протягом двох тижнів і 05 грудня 2012 року сплатив йому за це 7500 грн., але [PERSON] умови домовленості не виконав, у зв'язку з чим вони не змогли укласти з позивачкою договір купівлі-продажу земельної ділянки. Відповідач вважав, що він є неналежним відповідачем у справі, оскільки отримані від позивачки гроші він витратив на оформлення документів на земельну ділянку і договір не було укладено не з його вини. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, оцінив надані сторонами докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 04 грудня 2012 року позивачка [PERSON] і відповідач [PERSON] домовилися про продаж позивачці земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS], яка належала на праві власності матері відповідача. На вимогу відповідача, який діяв без будь-яких належним чином оформлених повноважень від імені своєї матері, позивачка передала йому у рахунок сплати вартості земельної ділянки 5000 грн. В підтвердження цієї обставини сторони уклали у простій письмовій формі Договір про завдаток, в якому вказали приблизну дату укладання договору купівлі-продажу ділянки - 24 грудня 2012 року (а.с. 4). У визначений договором строк з вини продавця ділянки договір укладений не був. Причинами неможливості його укладання були: наявність на земельну ділянку правовстановлюючих документів старого зразка і відсутність його кадастрового номеру. В подальшому, [INFO] року, власник земельної ділянки - мати відповідача, померла і без оформлення спадщини відчуження ділянки стало неможливим, у зв'язку з чим позивача остаточно втратила до неї інтерес. Вищенаведені обставини визнані сторонами і відповідно до положень ст. 61 ЦПК України доказування не потребують. Пунктом 4 ч. 1 ст. 635 ЦК України визначено, що попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недотримання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір вважається нікчемним. Відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин є недійсним з моменту його вчинення. Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України передбачено, що при недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути іншій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. За встановлених судом обставин суд вважає, що відповідач, не маючи будь-яких належним чином оформлених повноважень діяти від імені своєї матері, і в неналежній формі уклав із позивачкою правочин, який є нікчемним, і безпідставно отримав від неї грошові кошти в розмірі 5000 грн., відмовляється їх повертати в добровільному порядку, а тому вони підлягають стягненню з нього на користь позивачки за рішенням суду. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивачки також судові витрати по справі, які складаються зі сплаченого позивачкою судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп. Відповідно до ст. ст. 10, 15, 88, 209, 212, 215 ЦПК України, ст. ст. 220, 236, 635, 657 ЦК України, суд -

Outcome: approved