Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що 14.12.2012 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Нетішинського міського управління юстиції Хмельницької області, актовий запис №259. Від шлюбу в них є сина [PERSON], [INFO]. Позивачка просить розірвати шлюб посилаючись на те, що спільне життя та сімейні стосунки між ними не склались через відсутність взаєморозуміння. Кожен з них має різні погляди та обовязки на сімейне життя та ведення спільного господарства. В наслідок чого, в сімї постійно відбуваються сварки, які поступово призвели до того, що сторони стали чужими людьми. З квітня 2017 року сторони припинили шлюбні стосунки, не ведуть спільного господарства та спільно не проживають. Спору щодо поділу майно не має. Вважає, що причини, які спонукали її наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими, тому не вбачає доцільності вжиття заходів для їх примирення з боку суду. Позивачка переконана, що подальше спільне життя, збереження шлюбу та примирення між ними неможливе, суперечитиме їх інтересам. Також, вказала, що після розірвання шлюбу бажає відновити собі дошлюбне прізвище «Флярковська». Відповідач в судове засідання подав заяву, в якій просить розгляд справи проводити у його відсутності. Зазначив, що позовні вимоги визнає. Вважає, що збереження шлюбу та примирення між ними неможливе. Частиною 1 статті 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.1 ст.55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. В силу ч.ч.3,4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, оскільки встановлено факт припинення між ними сімейних стосунків, відсутність взаємоповаги та взаєморозуміння, тому їхній шлюб є формальністю, яку зберігати не доцільно. Таким чином, суд вважає, що сім'я сторін розпалася остаточно, відновити її вже неможливо і тому шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч.6 ст.15 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», той з подружжя, який бажає відновити своє дошлюбне прізвище, повинен заявити про це в органі державної реєстрації актів цивільного стану під час державної реєстрації розірвання шлюбу. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивачки в частині зміни прізвища на дошлюбне «Флярковська» задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 640 гривень.

Outcome: approved