Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

Позивачка звернулася в січні 2014 року до Приморського районного суду м.Одеси з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В процесі розгляду справи надала заяву про збільшення позовних вимог та просила розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] та виділити їй квартиру, загальною площею 110 кв.м. за адресою [ADDRESS], вартістю 323000 грн., виділити відповідачу [PERSON] автомобіль BMV 750І, реєстраційний номер [NUMBER], 2006 року випуску, кузов № [NUMBER], вартістю 35000 грн., та стягнути з відповідача на її користь судові витрати. В обґрунтування своєї позовної заяви вказує, що 19.08.2001 року вона уклала з [PERSON] шлюб. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають з нею. У спільному шлюбі сторони прожили 12 років, вели спільне господарство та будували міцні сімейні відносини. Нажаль останній рік вони не можуть як сім'я проживати разом виконувати сімейні обов'язки, спокійно вирішувати навіть нескладні поточні проблеми, постійні сварки та скандали неодноразово відбувалися в присутності їхніх неповнолітніх дітей. На даний час проживають окремо, спільного господарства не ведуть та подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Під час шлюбу придбано майно, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності, а саме квартира, загальною площею 110 кв.м., за адресою [ADDRESS], вартістю 323000 грн., та автомобіль BMV 750І, реєстраційний номер [NUMBER], 2006 року випуску, кузов № [NUMBER], вартістю 35000 грн., на загальну суму 673000 грн. Згоди про добровільний поділ майна не досягнуто. Приймаючи до уваги інтереси двох неповнолітніх дітей, які залишаються з нею, вважає за можливе відступити від принципу рівності часток подружжя і виділити їй частину із спільного майна - квартиру, загальною вартістю 323000 грн. за адресою за адресою [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON], якій діє на підставі довіреності від 13.01.2014 року, збільшили позовні вимоги та просили розірвати шлюб між сторонами, після розірвання шлюбу залишити прізвище «[PERSON]». Також просили поділити майно, яке придбано в період шлюбу з урахування часток дітей, а саме визнати право власності за позивачкою на квартиру, а право власності на автомобіль визнати за відповідачем, та стягнути судові витрати. У задоволенні зустрічного позову просили відмовити. При цьому позивачка також пояснила суду, що однією з підстав розірвання шлюбу є постійні зради відповідача. Також позивачка пояснила, що почуття взаємоповаги між нею та відповідачем втрачено, вони з відповідачем проживають окремо з листопада 2013 року, діти проживають з нею, відповідач надає в добровільному порядку аліменти на утримання дітей у розмірі біля 1000 доларів США щомісячно проте, це є недостатньо. Представник [PERSON] - [PERSON], якій діє на підставі довіреності від 07.02.2014 року, в судовому засіданні позов визнав частково, просив шлюб між сторонами розірвати, в іншій частині позову [PERSON] відмовити. Зустрічний позов просив задовольнити, поділити спільне майно та визнати право власності на ? частину квартири [ADDRESS] та на ? частину автомобіля «БМВ» за [PERSON] та визнати право власності на ? частину квартири [ADDRESS] та на ? частину автомобіля «БМВ» за [PERSON] При цьому пояснив, що відповідач бажає якщо ним буде отримана 1/2 частина квартири за рішенням суду, подарувати вказану частину квартири своїм дітям, так як квартира була придбана за сімейні кошти. Відповідач по первісному позову та позивач по зустрічному позову [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність у зв'язку з робочим відрядженням. В минулих судових засіданнях [PERSON] не заперечував проти розірвання шлюбу та підтримав позовні вимоги викладені у зустрічній позовній заяві. Суд, вислухавши думку осіб та їх представників, які з'явились у судове засідання, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, прийшов до наступного. Судом встановлено, що 19 серпня 2001 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації зроблено відповідний актовий запис № 758, згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER]. (а.с. 39). Від шлюбу мають неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження [NUMBER], актовий запис № 137 та [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження [NUMBER], актовий запис № 1088, які проживають разом з матір'ю [PERSON]. (а.с. 5-6). Подружнє життя сторін не склалося, про що зазначено у позовних заявах. Судом встановлено, що сторони з листопада 2013 року разом не мешкають, не підтримують шлюбних відносин, сумісного господарства не ведуть. З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін, суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам та інтересам їхніх дітей, як це передбачено ст.112 Сімейного Кодексу України, шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер і тому підлягає розірванню. Також судом встановлено, що за час спільного проживання у шлюбі сторонами набуто спільне майно, яке є спільною сумісною власністю: квартира загальною площею 110 кв.м. за адресою [ADDRESS] та автомобіль BMV 750І, реєстраційний номер [NUMBER], 2006 року випуску, кузов № [NUMBER]. Як вбачається з договору купівлі-продажу від 06.07.2005 року [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS], що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27.10.2005 року (а.с. 27-29) Згідно відповіді Управління ДАЇ ГУ МВС України в Одеській області за [PERSON] зареєстровано транспортний засіб BMV 750І, реєстраційний номер [NUMBER], 2006 року випуску, кузов № [NUMBER], синього кольору, -2521 куб см. Згідно ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. При цьому, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (ст.65 СК України). Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 19.09.2012 року № 17-рп/2012 у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 Сімейного кодексу України, право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Власність у сім'ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя. З пояснень позивачки [PERSON] вбачається, що [PERSON] сплачує їй аліменти на утримання дітей у розмірі 500 доларів 1 раз в 2-3 тижня, тобто 1 000 доларів в місяць, які вона повністю витрачає на утримання дітей. Сторони в судовому засіданні не заперечували того факту, що [PERSON] створені належні умови для життя дітей та їх виховання. Оскільки матеріали справи не містять будь-якої домовленості щодо зміни часток у праві спільної сумісної власності, та з урахуванням добровільної сплати [PERSON] аліментів на утримання обох неповнолітніх дітей, суд приходить до висновку про необхідність визначення рівних прав сторін на спірну квартиру, тобто про визнання права власності за кожним на ? частину вказаної квартири. Також, враховуючі що, транспортний засіб є неподільною річчю (ч. 2 ст.183 ЦК України), суд приходить до аналогічного висновку, щодо позовних вимог щодо поділу спільного майна у вигляді транспортного засобу BMV 750І. У зв'язку з тим, що представник [PERSON] запропонував залишити спірний автомобіль за [PERSON], але на час розгляду справи кошти за ? частину вказаного автомобіля не були внесені на депозитний рахунок суду та у зв'язку з не згодою позивачки щодо отримання цієї компенсації, не підлягають задоволенню доповнені позовні вимоги [PERSON] та збільшені позовні вимоги в цій частині [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З огляду на викладені вище обставини справи, що встановлені судом, а також вказані правові норми, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ майна та позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ майна підлягають задоволенню частково. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Отже, стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають витрати по сплаті судового збору у розмірі 243, 60 грн. та 673 грн., які підтверджені квитанціями від 30.12.2013 року та від 24.02.2014 року.

Outcome: partial