Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-21 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом на підставі ст. 165 Сімейного кодексу України. У судове засідання представник позивачки надав письмову заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити і позбавити відповідача батьківських прав та проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, через оголошення в пресі. За таких обставин, зі згоди представника позивачки, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Прокурор Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 у судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі та не заперечувала проти їх задоволення, вважаючи, що позбавлення батьківських прав [PERSON] відповідає інтересам дитини. Представник органу опіки надав заяву про можливість розгляду справи без їх участі, надавши висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Встановлено, що [PERSON], у період часу з червня 2004 року по червень 2005 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах (без державної реєстрації) з відповідачем [PERSON]. Від даних відносин у них народився син - [PERSON], [INFO] (свідоцтва про народження серії [NUMBER], видане Індустріальним відділом РАЦС Дніпропетровського МУЮ Дніпропетровської області), який з моменту народження та по даний час проживає разом з позивачкою та знаходиться на її повному утриманні. Як встановлено у судовому засіданні, фактично шлюбні стосунки між сторонами було припинено ще до народження сина - червень 2005 року, і з того часу вони почали проживати окремо. Після народження дитини [PERSON], відомості про батька дитини записані за вказівкою матері відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, що підтверджується відповідною довідкою Індустріального відділу реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції №560 від 14 жовтня 2005 року. У свою чергу [PERSON] жодного разу не приїздив до родини, не дзвонив та не цікавився своїм сином, не надавав їм будь-якої допомоги моральної та матеріальної допомоги, як наслідок, одинадцятирічний [PERSON] не знає та не пам'ятає батька, а також не має до нього ніяких почуттів, оскільки за всі ці роки жодного разу не мав з ним жодного спілкування та не бачив його. Таким чином, вищевказані обставини справи свідчать про те, що відповідач самоусунуся від виконання свої батьківських обов'язків. Згідно з ст. ст. 150,157 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовитій та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов'язаний брати участь у її вихованні та утриманні. Статтею 164 Сімейного кодексу України визначені підстави позбавлення батьківських прав Також відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України визначено, осіб, які мають право звернутися з позовом до суду про позбавлення батьківських прав, зокрема право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як встановлено судом, на даний момент позивачка [PERSON] перебуває у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON], проживає з ним однією родиною і [PERSON] вважає та називає своїм татом саме його, а [PERSON] у свою чергу має намір в подальшому усиновити Даніїла. Як зазначено в абз.2 п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками». У відповідності з ч.ч. 4,5 ст. 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Таким чином судом встановлено, що відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами, станом здоров'я, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, навчанням, підготовку до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з ним в достатньому обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення та не виявляє інтересу до його внутрішнього світу і не створює умов для отримання ним подальшої освіти. Постановою ПВСУ № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» п.16 роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Згідно з ст.ст. 150, 157 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов'язаний брати участь у її вихованні та утриманні. Таким чином, позовні вимоги позивача щодо позбавлення відповідача батьківських прав у відношенні дитини підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні знайшов свого підтвердження факт ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по її вихованню. Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини в розмірі по 1/4 частини з усіх видів доходу відповідача щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідно до вимог ст.ст. 79,88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню сума судового збору в розмірі 551,20 грн., сплачені нею при подачі позову.

Outcome: approved