Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

Позивачка звернулася до печерського районного суду міста Києва з позовною заявою, в якій просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, укладений 18 квітня 2012 року та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі 1500,00 гривень щомісячно, до повноліття дитини. Позивачка посилалась на таке: 18 квітня 2012 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. Від шлюбу є малолітній син [PERSON], народження [INFO]. Фактичні шлюбні відносини припинені фактично після народження дитини, оскільки між нею та відповідачем виникають постійні сварки, він постійно, в тому числі і у присутності дитини, принижує її, застосовує фізичне насилля, дитина боїться йти додому, коли відповідач вдома, вона раніш зверталася з заявою про розірвання шлюбу, але провадження у справі було залишено без розгляду за її заявою. Після цього нічого не змінилося, сім,я не може існувати, вона не бажає миритися з відповідачем. Крім того, вона просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 гривень, посилаючись на те. що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. У судовому засіданні позивачка підтримала вимоги позовної заяви. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, вважав, що сім,ю можна зберегти, просив відмовити у задоволенні позову позивачці. Крім того, він заявив про те. що він працює, має постійний дохід, але дитині він придбаває продукти харчування, одяг, інші речі по мірі необхідності. Дійсно позивачці на утримання дитини він не сплачує грошові кошти. Суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню частково за наступних підстав: сторони зареєстрували шлюб 18 квітня 2012 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Печерського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис номер 237. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] [INFO]. Позивачка не працює у зв,язку з відпусткою до досягнення дитиною трирічного віку. Фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені фактично після народження дитини. В 2015 року позивачка зверталася до суду з позовом про розірвання шлюбу. 25 листопада 2015 року Печерським районним судом міста Києва залишено її позовну заяву без розгляду за її заявою. Але, як заявила у судовому засіданні позивачка, відношення між нею та відповідачем не відновилися, вона забрала дитину та поїхала зі своєї квартири до батьків у село, там перебувала тривалий час. Відповідач не намагався змінитися, крім того, не надавав матеріальної допомоги на утримання дитини. Позивачка заявила про те, що вона категорично не бажає миритися з відповідачем, оскільки фактично сім,я розпалась і поновити її можливість і бажання відсутні. У відповідності до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. У відповідності до ст. 112 СК України суд з,ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні припини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей. З урахуванням всіх обставин у справі, причини припинення шлюбних відносин, небажання позивачки миритися, а також позовних вимог позивача та зазначених причин припинення шлюбних відносин, повторного звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу, суд прийшов до висновку, що примирення подружжя є неможливим і шлюб підлягає розірванню. Як встановлено у судовому засіданні, на час розгляду справи у суді між подружжям відсутній спір щодо розподілу спільного майна, а також щодо проживання малолітнього сина сторін. Дитина проживає з позивачем. Крім того, у судовому засіданні встановлено, що сторони фактично не поживають однією сім,єю, відповідач не надає позивачці матеріальну допомоги на утримання дитини, про що сам заявив у судовому засіданні. У судовому засіданні встановлено, що позивачка на даний час не працює, знаходиться у відпустці за доглядом за дитиною до досягнення дитиною трирічного віку. У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов,язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров,я та матеріальне с становище дитини; платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, суд вважає, що відповідач має сплачувати на одну дитину аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви, оскільки саме з цього часу позивачка заявила про порушення права дитини. Вимоги позивачки щодо стягнення аліментів на утримання дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 гривень задоволенню не підлягають, оскільки відповідач має постійний щомісячний дохід - отримує заробітну плату, тому аліменти мають бути стягнуті у процентному відношенні до доходів відповідача. Судові витрати віднести на позивача. На підставі ст.ст.110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved