Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловою площею у житловому будинку №16 по вул. Малиновського у м. Краматорську, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що їй згідно договору купівлі-продажу від 24.03.2006 року, посвідченого Першою державною нотаріальною конторою, за реєстровим номером 2-1698, на праві приватної власності належить ? частка житлового будинку №16, який розташований за адресою: вул. Малиновського в м. Краматорську Донецької області. В будинку з 25.08.1993 року зареєстрована її знайома [PERSON] відповідачка по справі. Відповідачка не проживає у даному приміщенні з 16.09.2014 року, її речей там немає. Вона та її чоловік не можуть сплачувати за неї комунальні послуги та скористатись своїм право власності. Просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням у житловому будинку №16 по вул. Малиновського у м. Краматорську. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідачка в судове засідання не зявилась по невідомій суду причині, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Відповідно до вимог ст.ст.224-225 ЦПК України, судом прийняте рішення про заочний розгляд справи. Позивачка не заперечує проти такого вирішення справи. Вислухавши пояснення позивачки, проаналізувавши в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню по наступних підставах. Відповідно до ч.1 ст.319 Цивільного Кодексу України (далі за текстом - ЦК України), власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до Конституції України, право приватної власності громадян є непорушним і ніхто не може бути протиправно його позбавлений. Відповідно до ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушувати права інших осіб, завдати шкоди культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоду іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна дотримуватися моральних засад суспільства. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст.9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку передбаченим законом. Відповідно до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.155 ЖК України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою). Згідно договору купівлі-продажу від 24.03.2006 року, посвідченого Першою державною нотаріальною конторою, за реєстровим номером 2-1698, позивачці на праві приватної власності належить ? частка житлового будинку №16, який розташований за адресою: вул. Малиновського у місті Краматорську Донецької області. Згідно довідки Красноторської селищної ради від 22.09.2015р. відповідачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO]. Відповідно до акту про не проживання, відповідачка зареєстрована за адресою [INFO], але не проживає з 16.09.2014 року, її особистих речей у будинку немає, комунальні послуги вона не сплачують. При таких обставинах, суд вважає доведеними доводи позивачки, про те, що відповідачка не проживає у спірному приміщені та її можливо визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням у житловому будинку №16 по вул. Малиновського у м. Краматорську.

Outcome: approved