Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом мотивуючи тим, що 30.09.2008 року померла її мати [PERSON], у звязку з чим відкрилася спадщина на належне їй майно, до складу якого ввійшла земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право власності на яку було посвідчено державним актом серії СМ №077787 від 31.05.2006 року. Однак коли вона звернулася до органів нотаріату було встановлено, що оригінал вказаного документу був спадкодавцем втрачений. При цьому у видачі дубліката цього державного акту відділом Держземагенства в Буринському районі їй було відмовлено. Посилаючись на вказані обставини, просила визнати за нею право власності на зазначену земельну ділянку. Представник позивача [PERSON] заявлені вимоги підтримала, просила справу розглянути без її участі, надавши до суду письмову заяву. Представник відповідача [PERSON] сільської ради в задоволенні заяви не заперечував, просив справу розглянути без його участі, про що повідомили суд письмово листом. Приймаючи до уваги, що сторони в судове засідання не явилися, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положень\~ ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку, суд\~ вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30 вересня 2008 року померла мати позивачки [PERSON], яка проживала на день своєї смерті разом з позивачкою в с. Миколаївка, Буринського району Сумської області. Після її смерті відкрилася спадщина, яку прийняла її дочка [PERSON] позивачка по справі, в силу ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і не заявила протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, про відмову від неї. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про смерть серії І-БП №255018, довідкою [PERSON] сільської ради № 65, копіями паспорта та свідоцтва про народження позивачки, (а.с.4-8). До складу спадкового майна ввійшла земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,4391 га розташована на території Черепівської сільської ради Буринського району Сумської області, що належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії СМ № 077787, що вбачається з витягу про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Статтею 131 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Згідно ч.1 ст.126 цього Кодексу, в редакції чинній на час відкриття спадщини, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом… Судом встановлено, що спадкодавцем за життя за невідомих обставин було втрачено державний акт, а його дублікат отримати позивачка не спроможна, у звязку зі змінами в законодавстві і смертю спадкодавця, що підтверджується і листом № 415/6-19 від 13.12.2016 року відділу Держземагенства у Буринському районі Сумської області (а.с.18). Також відсутність оригіналу даного правовстановлюючого документу унеможливлює отримання позивачкою свідоцтва про право на спадщину шляхом нотаріального оформлення спадщини, що вбачається з листа приватного нотаріуса [PERSON] Разом з тим, відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. При цьому ч. 2 ст.373 цього Кодексу встановлено, що право на землю гарантується Конституцією. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує його право власності. Відповідно до п.4.15. Глави 10 «Порядку про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Мінюсту України 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. З аналізу п.7 Глави 7 цього Порядку вбачається, що правовстановлюючим документом, що необхідний для видачі свідоцтва про право на спадщину, є державний акт на право власності на земельну ділянку. Таким чином з огляду на зміст зазначених норм матеріального права та їх аналізу, враховуючи, що позивачка прийняла спадщину, але не може скористатись в повному обсязі своїм правом власності на спадкове майно шляхом нотаріального оформлення спадщини, суд приходить до висновку про обґрунтованість її вимог, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved