Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про виселення. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що їй на праві приватної власності на підставі договору дарування належить квартира [ADDRESS] . Позивачка з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 11 лютого 1989 року, а з 14 листопада 1997 року [PERSON] був зареєстрований у зазначеній квартирі. Спільне життя між позивачкою та відповідачем не склалося у зв`язку з чим з липня 2013 року між ними були припиненні сімейні стосунки та 06 грудня 2013 року рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області шлюб між ними розірвано. Починаючи з 2013 року відповідач перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння вчиняє сварки з позивачкою, ображає її, висловлюється нецензурною лайкою, принижує, вчиняє бійки, наносить їй тілесні ушкодження, погрожує фізичною розправою, знущається та створює такі умови при яких вона не може проживати разом з [PERSON] в квартирі. Внаслідок таких неправомірних дій відповідача позивачка вимушена була неодноразово звертатися до відділу поліції за захистом, оскільки побоюється за своє життя. 15 серпня 2019 року Солонянським відділом поліції були внесенні відомості до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №12019040570000494 щодо [PERSON] , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо відповідача передано до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, та після відкриття провадження відповідач проживає у своєї матері [PERSON] , в [ADDRESS] . 17 жовтня 2019 року [PERSON] знову вчинив по відношенню до [PERSON] протиправні дії, а саме домашнє насильство причинивши їй тілесні ушкодження за, що 17 жовтня 2019 року Солонянським ВП Дніпропетровської області по відношенню до [PERSON] було постановлено терміновий припис стосовно кривдника і заборонено вхід та перебування в місці проживання позивачки строком на 5 діб, а саме з 01 год. 00 хв. 17 жовтня 2019 року по 01 год. 00 хв. 21 жовтня 2019 року. Мешкати в одній квартирі з відповідачем позивачка не може, оскільки побоюється за своє життя та здоров`я, відповідач змінювати свій спосіб життя не бажає, своє ставлення до неї не змінює та позивачка проживає в постійному страху, а відповідач добровільно виселитись з квартири позивачки не бажає у зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду з позовом про виселення. Позивачка в підготовче засідання не з`явилась, приймала участь через повноваженого представника. Представник позивачки в підготовчому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач в підготовчому засіданні позов визнав в повному обсязі, відзив на позовну заяву від 17 березня 2020 року не підтримав, не заперечував проти ухвалення рішення в підготовчому засіданні. Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, при цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. В підготовчому засіданні встановлено, що на підставі рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2013 року, яке набрало законної сили 23 грудня 2013 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , розірвано (а.с. 6). Згідно термінового забороненого припису стосовно кривдника Солонянського ВП від 17 жовтня 2019 року, [PERSON] у зв`язку з вчиненням відносно [PERSON] домашнього насильства, погроз фізичною розправою та вчиненням бійки заборонено на вхід та перебування в місці проживання, перебування постраждалої особи строком на 5 діб з 01 год. 00 хв. 17 жовтня 2019 року по 01 год. 00 хв. 21 жовтня 2019 року (а.с. 5). Відповідно до довідок про реєстрацію місця проживання №463 від 29 жовтня 2019 року та №3759 від 06 листопада 2019 року виконавчого комітету Солонянської селищної ради вбачається, що [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] (а.с. 7, 8). Як вбачається з ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2019 року кримінальне провадження, що внесене 15 серпня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12019040570000494 за обвинуваченням [PERSON] за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України закрито, у зв`язку з відмовою потерпілої [PERSON] від обвинувачення (а.с. 4). Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ст. 383 ЦК України - власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 386 ЦК України - держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Частиною 3 ст. 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Як вбачається з ч. 1 ст. 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Згідно ч. 1 ст. 116 КК України, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ст. 157 ЖК України, членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Під час розгляду справи судом достовірно встановлено, що відповідач систематично порушує правила співжиття та робить неможливим проживання позивачки та відповідача в одній квартирі за адресою: [ADDRESS] . Тому суд вважає, що вимоги позивачки про виселення відповідача, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Статтею 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України - у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, у зв`язку із визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, і задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір у розмірі 384 грн. 20 коп., сплачений неб під час звернення з позовом до суду, інші 50% судового збору в розмірі 384 грн. 20 коп. слід повернути позивачці з державного бюджету (а.с. 3). На підставі викладеного, ст. 386 ЦК України, ст.ст. 9, 109, 116, 157 ЖК України, та

Outcome: approved