Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом і просить визнати за [PERSON] на 48/100 частин житлового будинку, що знаходиться за адресою: с. Іллінка вул. Мілінського, 27 Біляївського району Одеської області. Свої вимоги мотивує тим, що 05 травня 2016 року померла її мати [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на 48/100 частин житлового будинку, що знаходиться за адресою: с. Іллінка вул. Мілінського, 27 Біляївського району Одеської області. Крім того, згідно заповіту [PERSON] заповіла усе майно, що буде їй належати на день її смерті, де б воно не було та з чого б не складалося їй, як доньці, її чоловіку [PERSON], онукам [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах кожному. Вона, як спадкоємець за заповітом, звернулася до Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області для оформлення права на спадщину, але їй було відмовлено і рекомендовано звернутися до суду у звязку неможливістю встановити частку померлої [PERSON] в праві спільної часткової власності на житловий будинок, розташований за вищевказаною адресою. У звязку з викладеним він звернувся з позовом до суду. Позивачка у судовому засіданні наполягала на задоволенні позову, з підстав викладених у позовній заяві. Представник Іллінської сільської ради Біляївського району Одеської області до судового засідання не зявився, але від нього надійшла заява, в якій він вказав, що позовну заяву [PERSON] визнає повністю і справу просить розглянути без його участі. Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 05 травня 2016 року померла [PERSON] мати позивачки, про що свідчить свідоцтво про смерть (а.с. 18). Після її смерті відкрилася спадщина на 1/3 частину та 1/6 частину житлового будинку, яка в цілому складає ? частину житлового будинку, за адресою: с. Іллінка вул. Мілінського 27 Біляївського району Одеської області, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, видане Біляївського державною нотаріальною конторою Одеської області 20 березня 1979 року, зареєстрованого в реєстрі за № 569 на 1/3 частину (а.с. 19), договором дарування будинку, посвідченого Іллінською сільською радою Біляївського району Одеської області 29 червня 1979 року, зареєстрованого в реєстрі за № 19 на 1/6 частину житлового будинку за вищевказаною адресою (а.с. 20). Згідно довідки Іллінської сільської ради Біляївського району Одеської області від 02.11.2016 року № 435/02-17 житловий будинок, який розташований за адресою: с. Іллінка вул. Мілінського 27 Біляївського району Одеської області зареєстрований за [PERSON], померлої 05 травня 2016 року, на підставі правовстановлюючих документів, згідно запису в погосподарській книзі № 6 сторінка 81 особистий рахунок 0625-1: отримала в спадщину 1/3 частину житлового будинку від 20.03.1979 р., отримала в дарування 1/6 частину житлового будинку від 29.06.1979 р., 52/100 частини житлового будинку належать [PERSON] на підставі договору дарування від 04.09.2008 р. за адресою Мілінського 27-а (а.с. 15). Відповідно до довідки КП «БТІ» Одеської міської ради від 10.11.2016 року № 6107-11/1913, 52/100 частин нерухомого майна на підставі договору дарування посвідченого приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу [PERSON] від 04.09.2008 року, Р-2339, за адресою: с. Іллінка вул. Мілінського, 27 Біляївського району Одеської області (стара адреса: с. Іллінка вул. Котовського, 27) зареєстровано 01.10.2008 року, реєстраційний номер 23609962, книга 118-ж, р-262, стор. 67, а 48/100 частин нерухомого майна не зареєстровано (а.с. 17). Таким чином, право власності на 48/100 частину вказаного житлового будинку не було зареєстровано у встановленому законом порядку за [PERSON] 15 травня 2015 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла своїй доньці [PERSON], гр-ну [PERSON], онукам [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожному, усе своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, і взагалі усе те, що день смерті буде їй належати, та на що вона за законом матиме право, що посвідчений приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області, та зареєстрований в реєстрі за № 220 (а.с. 21). Отже, відповідно до заповіту від 15 травня 2015 року, який не змінений і не відмінений, позивачка [PERSON] є спадкоємцем майна [PERSON], згідно ст. 1223 ЦК України. Позивачка як спадкоємець за заповітом звернулася до Біляївської районної державної нотаріальної контори для оформлення права на спадщину, але їй було відмовлено і рекомендовано звернутися до суду, оскільки неможливо встановити частку померлої [PERSON] в праві спільної часткової власності на житловий будинок за вищевказаною адресою (а.с. 13). Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У положеннях п. 3.1 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. за № 24-753/0/4-13 розяснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно\~ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Оскільки позивачкою не заявлялися позовні вимоги щодо визнання за нею права власності на майно померлої матері [PERSON] у порядку спадкування, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки цивільна правоздатність фізичної особи, в даному випадку [PERSON], припинилася у момент її смерті (ст. 25 ЦК України).

Outcome: dismissed