Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-06 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа: Друга Запорізька державна нотаріальна контора про виділ часток в праві спільної сумісної власності та визнання права власності на спадкове майно. В заяві зазначив, що 01.08.1994 р. [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на житло №2354, видане Ленінською районною радою народних депутатів, на квартиру [ADDRESS]. Разом з ним, як члени сім'ї, на праві спільної сумісної власності співвласниками стали [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. З 01.08.94 р. і до [INFO] р. між співвласниками квартири не було вчинено жодних дій щодо визначення часток у спільній сумісній власності, не встановлювався порядок користування житлом. [INFO] р. померла [PERSON]. Єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є позивачка, [PERSON], як її донька. Після смерті матері позивачки відкрилася спадщина на частину спірної квартири. Оскільки позивачка є донькою і постійно проживала разом зі своєю матір'ю на момент її смерті та після цього приступила до володіння і розпорядження частиною квартири, вона прийняла спадок фактично, не звертаючись до нотаріальних органів. Позивачка має право на спадкування в порядку спадкування за законом на частину квартири [ADDRESS]. 24.05.2013 р. [PERSON] звернулася до Другої Запорізької Державної нотаріальної контори із заявою про оформлення свідоцтва на право спадщини за законом. Однак, 24.05.2013 р. нотаріусом Другої Запорізької Державної нотаріальної контори Вельможко Н.О. було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на ім'я [PERSON] після померлої [INFO] р. [PERSON] на квартиру [ADDRESS], у зв'язку з неможливістю визначити частку, що належало спадкодавцю у вищезазначеній у квартирі, що є в спільній власності, та винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Відповідачі від написання заяви про визначення часток кожного з них в нотаріальній конторі відмовляються, що позбавляє позивачку права оформити належним чином спадкове майно, тому вона була вимушена звернутися до суду. Позивачка просить визначити ідеальні частки у праві спільної сумісній власності квартири [ADDRESS] та визнати за позивачкою право власності на 1/5 частину квартири [ADDRESS], в порядку спадкуванням за законом після померлої [INFO] р. [PERSON]. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, надали суду письмову заяву про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позову не заперечують. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про час і місце слухання справи був повідомлений належним чином, письмових заперечень суду щодо позову не надав. Представник третьої особи - Другої Запорізької державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, про час і місце слухання справи був повідомлений належним чином, просить розглянути справу без його участі, про що надав суду письмову заяву. Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва №2354 про право власності на житло, видане виконавчим комітетом Ленінської районної Ради народних депутатів 01.08.1994 р. [PERSON] та членам його сім'ї - [PERSON], а також [PERSON], [PERSON], [PERSON] належить на праві спільної сумісної власності квартира [ADDRESS], а також підтверджується технічним паспортом на спірну квартиру, виданим 25.07.1994 р. Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації, з реєстрацією поточних змін 08.07.1997 р. (а.с.8, 10-11). [INFO] р. померла [PERSON], мати позивачки, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], яке видано 04.11.2002 р.(а.с.7) Заповіту [PERSON] не залишила. Єдиною спадкоємницею першої черги за законом після смерті [PERSON] є її донька [PERSON] - позивачка по справі, що підтверджується свідоцтвом про народження позивачки серії [NUMBER], виданого повторно 30.08.1930 р. Сунженським Рай Бюро ЗАГС, актовий запис №63 від 17.03.1930 р., що матір'ю [PERSON] є [PERSON], та свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданого 05.02.1952 р. Сунженським р/б ЗАГС Грозненської області, актовий запис №6, що 05.02.1952 р. [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] і змінила прізвище на [PERSON]. (а.с.9). Відповідно до вимог ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначених часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ч.2 ст.370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівним, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Ні домовленістю між померлою [PERSON] та сторонами у справі, а ні законом не визначені інші їх частки у квартирі, тому ним належить в рівних частках право власності на квартиру [ADDRESS]. Таким чином суд вважає, що частки кожного з співвласників [PERSON], [PERSON], [PERSON], померлої [INFO] року, [PERSON], [PERSON] в квартирі [ADDRESS] є рівними і становлять по 1/5 частині кожному. Після смерті [PERSON], відкрилася спадщина у вигляді 1/5 частки квартири [ADDRESS]. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відкриття спадщини до 01.01.2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Відповідно до ст. 524 ЦК Української РСР (1963р.) спадкоємство здійснюється за законом або за заповітом. Статтею 529 Цивільного кодексу Української РСР (у редакції чинній на момент відкриття спадщини), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю Згідно до ст.. 548 ЦК Української РСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК Української РСР (1963) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Після смерті [PERSON], її донька [PERSON] фактично прийняла спадщину, так як була зареєстрована та проживала разом зі спадкодавцем, та вступила в управління та володіння спадковим майном. Факт проживання та реєстрації у спірній квартирі [PERSON] на день смерті [PERSON] підтверджується довідкою МКП «Основаніє» від 18.04.2013 р. (а.с.12). 24.05.2013 р. [PERSON] звернулася до Другої Запорізької Державної нотаріальної контори із заявою про оформлення свідоцтва на право спадщини за законом. Однак, 24.05.2013 р. нотаріусом Другої Запорізької Державної нотаріальної контори Вельможко Н.О. було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на ім'я [PERSON] після померлої [INFO] р. [PERSON] на квартиру [ADDRESS], у зв'язку з неможливістю визначити частку, що належало спадкодавцю у вищезазначеній у квартирі, що є в спільній власності, та винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.(а.с.40-41). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 р. уразі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 182 ЦК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», об'єкти нерухомого майна підлягають спеціальній реєстрації відповідним органом. Відповідно до п.1 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Відповідно до п.5. ч.1 ст. 19 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Відповідно до п. 26, 27 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року №703, для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені Порядком. Документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Таким чином враховуючи та аналізуючи усі надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню, шляхом визнання за позивачкою, право власності на 1/5 частки квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO] року, що не порушує невизнанні або оспорюванні права, свободи чи інтереси будь-яких осіб.

Outcome: approved