Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи свої позовні вимоги тим, що з 26.11.2013 року вона з Відповідачем перебуває у шлюбі, зареєстрованому у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис № 1887. Від шлюбу у них народилася одна дитина: дочка [PERSON], [INFO], яка на даний час є малолітньою. Вказує, що з часу реєстрації шлюбу вони проживали у батьків відповідача. Коли позивачка була вагітною відповідач часто йшов з дому, пояснюючи, що працює в сусідньому селі, деколи вдома не ночував. Згодом їй стало відомо, що у відповідача є інша жінка, з якою він зустрічається. 24.04.2015 року вони перейшли проживати на приватну квартиру в м. Івано-Франківськ. В травні 2015 року відповідач залишив позивачку і з цього часу вони разом не проживають. [PERSON] матеріально не допомагає утримувати доньку, рідко її провідує. Як такої сім'ї у сторін фактично не має, примирення між ними є недоцільним. А тому просила шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище «[PERSON]». В судове засідання Позивачка [PERSON] не з'явилася, однак до суду подала письмову заяву, в якій вказала, що позов підтримує, просила його задовольнити та розгляд справи провести у її відсутність. Додатково просила місце проживання малолітньої доньки визначити по її місцю проживання. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, причини неявки суду не повідомив, хоча був двічі належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. Тому, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 224 ЦПК України, з врахуванням того, що відповідач про причини неявки не повідомив, а позивачка подала достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд постановив про проведення заочного розгляду справи. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 26 листопада 2013 року між Позивачкою та Відповідачем у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції зареєстровано шлюб (а.з. № 1887), що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 3). За час перебування у шлюбі у них народилася одна дитина: дочка [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка; примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Судом встановлено, що Відповідач та Позивачка шлюбних відносин не підтримують, протягом останніх місяців разом не проживають, примирення між ними не можливе. Шлюб між сторонами існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам Позивачки, що має істотне значення, а тому суд приходить до висновку, що стосунки, які існують між сторонами виключають можливість збереження сім`ї, а подальше перебування в шлюбі буде суперечити інтересам Позивачки і даний шлюб слід розірвати. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Крім того, приймаючи до уваги, що шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки, а сторони зберегти сім'ю не бажають, суд, з урахуванням того, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті й майнові права, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити. В силу вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи позовну вимогу Позивачки, суд вважає, що після розірвання шлюбу їй слід залишити шлюбне прізвище «[PERSON]». Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років визначається за згодою сторін. Враховуючи письмову зяву позивачки та те, що дитина проживає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні, а Відповідач в судове засідання не з'явився та жодних заперечень на позов не подав, суд вважає, що місцем проживання малолітньої дочки [PERSON], [INFO], слід визначити місце проживання її матері - [PERSON] (Позивачка). Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. На підставі вищенаведеного, відповідно до ч. 3 ст. 105, ст.ст. 110, 112, 113, 160 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved