Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із зазначеним позовом до відповідача посилаючись на те, що вони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 22 червня 2013 року. У звязку з реєстрацією шлюбу позивачка змінила своє прізвище з «Чорнодоля» на прізвище чоловіка «Таджибаєва». Від шлюбу мають неповнолітню дитину доньку, [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є втрата почуття поваги та любові один до одного, подальше спільне проживання та збереження шлюбу не можливі. За таких підстав позивач просить шлюб розірвати, а також стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини доньки, [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 18 серпня 2017 року і до повноліття дитини. Позивачка в судове засідання не зявилась, у адресованій суду письмовій заяві просила розглядати справу у її відсутність, позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, у адресованій суду заяві просив справу розглядати у його відсутність проти розірванні шлюбу не заперечував, вимоги про стягнення аліментів визнав частково, посилаючись на брак коштів, а саме не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутність сторін, на підставі доказів, наявних в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ст. 113 СК України, особа яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері (батька) або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що сторони перебувають між собою у зареєстрованому шлюбі з 22 червня 2013 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину доньку, [PERSON], [INFO]. Відповідно до свідоцтва про народження серія 1-КГ №174856 виданого 30 січня 2014 року виконавчим комітетом Таврійської міської ради м. Нова Каховка Херсонської області, батьком [PERSON], [INFO], зазначений відповідач. В теперішній час відповідач про дитину не піклується, матеріальної допомоги на її утримання не надає, шлюбних стосунків сторони не підтримують, разом не проживають, спору про поділ майна, що є їх спільною власністю, немає, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не можливо. За таких обставин, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження сімї суперечило б їх інтересам та інтересам неповнолітньої дитини, а також коли відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо утримання неповнолітньої дитини, стягнути з нього на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої дитини доньки, [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, у відповідності до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, оскільки позивачем не доведено належними та допустими доказами, що матеріальне становище платника аліментів на сьогоднішній день є достатнім для сплати заявленого розміру аліментів, тобто позовні вимоги в частині стягнення аліментів в розмірі не менше одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку є не обґрунтованими. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. На підставі ч.3 ст. 105, ст.ст. 110, 111, 112, 180, 181 ч.3, 182, 183 Сімейного Кодексу України,

Outcome: partial