Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-14 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, мотивуючи вимоги тим, що вона разом з відповідачем має неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Позивачка має намір влітку 2018 року, разом з донькою здійснити поїздку за межі України, з метою оздоровлення та отримання туристичного досвіду. Але не зважаючи на це, батько неповнолітньої - [PERSON] в усній формі не відмовляється надати дозвіл на виїзд дитини але до нотаріуса не з'являється та письмової згоди не надає. Позивач в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги, посилаючись на мотиви, викладені в позові та просить його задовольнити. Відповідач, який про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, в судове засідання не з'явився, не повідомивши про причини неявки, від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, тому суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній даних і доказів. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази у межах заявлених позовних вимог встановив наступне. Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 11 травня 2017 року виданим Вільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. Позивачка має намір влітку 2018 року, разом з донькою здійснити поїздку за межі України, з метою оздоровлення та отримання туристичного досвіду. Але не зважаючи на це, відповідач - [PERSON] дозволу на виїзд дитини не надає, що унеможливлює здійснити поїздку за кордон. Згідно ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно з приписами ст.ст. 150, 155 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до п.п. 2 п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків може здійснюватись без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Таким чином, чинне законодавство не передбачає підстави для відмови у перетині кордону дитиною, а лише встановлює особливий порядок надання дозволу на виїзд неповнолітньої особи у разі відсутності згоди одного із батьків за рішенням суду. Суд зважає на положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України про те, що при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Отже, беручи до уваги той факт, що судом, при розгляді даної справи, не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітніх дітей за межі України, для забезпечення їх інтересів, суд приходить до висновку про доцільність надання дозволу на виїзд неповнолітніх дітей за кордон без згоди батька. Обставин, які з урахуванням віку та стану здоров'я, перешкоджали б виїзду неповнолітній за кордон судом не встановлено, у зв'язку з чим суд вважає необхідним задовольнити позов у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved