Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 25 % зі всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття,а також на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку, в розмірі 15 % зі всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку, посилаючись на те, що з відповідачем по справі перебуває у шлюбі від якого народилася зазначена дитина, яка спільно проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. В свідоцтві про народження дитини відповідач записаний батьком. Позивачка спільно з відповідачем не проживає та відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини та на її утримання не надає, хоча зобов`язаний це робити, що зумовило позивачку звернутися до суду з зазначеним позовом. У судове засідання позивачка не з`явилася, але надіслала до суду заяву, в якій просила суд про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в\~ повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги позивачки визнав частково, зазначивши, що на його утриманні є ще одна неповнолітня дитини, яка потребує матеріальної допомоги у зв`язку з чим не може сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному позивачкою та згоден сплачувати аліменти в розмірі 20 % зі всіх видів його заробітку (доходу). У зв`язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 2 ст. 158 ЦПК України, судом, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню і такий висновок суду ґрунтується на наступному. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов`язані з обов`язком батька утримувати малолітню дитину, дружину, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трьох років, тому при вирішенні спору між сторонами слід керуватися Сімейним Кодексом України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Арцизького районного управління юстиції в Одеській області, 24.07.2015р. між позивачкою і відповідачем зареєстровано шлюб, актовий запис № 88 (а.с. 5, 20). Згідно свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , його батьком вказаний [PERSON] відповідач по справі (а.с. 4). З довідки № 3126 від 02.09.2016р., виданої Виконавчим комітетом Арцизької міської ради Одеської області, вбачається, що син проживає разом з матір`ю (а.с. 6). Стан здоров`я дитини та відповідача за позовом задовільні. Також, судом встановлено, що згідно довідки № 11/675 від 15.11.2016р., виданої Військовою частиною [NUMBER] Державної прикордонної служби України, [PERSON] проходить військову службу на посаді патрульного та його дохід за останні 6 місяців становив 56228,46 грн., що не заперечувалося позивачкою, тому цей факт, відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, не підлягає доказуванню і суд приймає його (а.с. 35). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Арцизького районного управління юстиції Одеської області, [PERSON] , відповідач по справі, є батьком ще однієї неповнолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с. 36). Домовленості (договору) щодо розміру сплати аліментів на утримання дитини, як вбачається із матеріалів справи між сторонами не досягнуто, \~тому у \~позивачки є підстави для звернення до суду з відповідним позовом. \~ Виниклі між сторонами правовідносини регулюються ч. 3 ст. 181 СК України згідно якої встановлено, що за \~рішенням \~суду \~кошти \~на \~утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її \~матері, \~батька. \~Відповідно до положень ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Такий принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини ґрунтується на нормах Конституції України, які проголошують, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах (ст. 21), громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (ст. 24). Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 Сімейного кодексу України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Отже, обов`язок батьків з утримання своїх дітей виникає незалежно від факту реєстрації шлюбу, наявності між ними фактичних шлюбних відносин або спільного проживання. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України. Відповідно до роз`яснень, що викладені в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. В судовому засіданні було встановлено, що відповідач є батьком малолітнього [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про його народження та не заперечувалося відповідачем і цей факт відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Відповідно до ст. 182 СК України суд при визначенні розміру аліментів враховує такі обставини як стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інші обставини, що мають істотне значення. Позивачкою та відповідачем на надано суду жодного доказу, підтверджуючого стан здоров`я та матеріальне становище дитини, відповідача. Виходячи з аналізу перелічених норм закону, враховуючи обставини та матеріали справи, суд приходить до висновку, що не зважаючи на те, що відповідач, будучи батьком малолітньої дитини, проживаючи окремо, зобов`язаний утримувати свою малолітню дитину, яка проживає з матір`ю до досягнення дитиною повноліття в розмірі, визначеному судом. Суд вважає необхідним стягувати аліменти з усіх видів доходів батька дитини, а не тільки з заробітної плати, оскільки це передбачено п. 1 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженим Постановою КМУ від 26 лютого 1993 р. № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб». Згідно з ст. 26 Закону України «Про оплату праці» при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти відсотків, а у випадках, передбачених законодавством - п`ятдесяти відсотків заробітної плати, що належить до виплати працівникам. Однак це обмеження не поширюються на відрахування із заробітної плати при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей. У цих випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Оскільки, як судом встановлено, [PERSON] , згідно довідки № 11/675 від 15.11.2016р., виданої Військовою частиною [NUMBER] Державної прикордонної служби України,працює, отримує регулярно заробітну плату, не заперечує проти сплати аліментів, то при вирішенні питання про стягнення з нього аліментів на утримання дитини необхідно застосувати дію ст. 183 СК України. В силу ч. 1 ст. 183 СК України, з урахуванням викладеного,\~ приймаючи до уваги стан здоров`я і матеріальне становище дитини, обов`язок відповідача утримувати дитину до досягнення нею повноліття, стан здоров`я і матеріальне становище відповідача, наявність у відповідача ще одної неповнолітньої дитинита його незгоду на виплату аліментів на утримання дитини в зазначеному позивачкою розмірі, суд прийшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дитини в розмірі 25 % від усіх видів щомісячного заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Суд не бере до уваги визнання позову відповідачем сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 20% зі всіх видів його заробітку (доходу), так як ним не надано суду жодного переконливого доказу, чим не виконано відповідачем вимоги ст. ст. 10, 60 ЦПК України тому, суд вважає, що таке визнання позову є необґрунтованим. Суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тому по наявній справі аліменти з відповідача мають бути присуджені з 02.09.2016р. Що стосується позовних вимог [PERSON] щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, слід звернути увагу на наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Принципове положення законодавця, що викладене в ч. 4 ст. 84 СК України\~полягає у тому, що право на утримання дружини, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, тому чоловік має їй компенсувати втрату можливостей повноцінно себе реалізовувати у кар`єрному зростанні, громадському та світському житті. Однак, для виникнення вищезазначеного аліментного зобов`язання, ч. 4 ст. 84 СК України\~передбачає наявність такої обов`язкової умови, як спроможність чоловіка надавати таку матеріальну допомогу дружині. Позивачкою на підтвердження своїх позовних вимог про стягнення аліментів на утримання матері до досягнення дитиною трирічного віку, не надано суду жодного належного, в розумінні ст. ст. 57-60 ЦПК України, письмового доказу того, що відповідач, має змогу надавати матеріальну допомогу на її утримання, чим не виконала вимоги ст. ст. 10, 60 ЦПК України. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на відсутність підстав для стягнення аліментів з відповідача на утримання позивачки до досягнення дитиною трирічного віку, оскільки позивачка не довела суду наявність у чоловіка проживаючого окремо, можливості надавати матері дитини матеріальну допомогу, які на думку суду мають виступати в їх сукупності і лише при наявності такої сукупності можливо задовольнити позов про стягнення аліментів на утримання матері до досягнення дитиною трирічного віку, тому суд приходить до висновку, що позовна заява в цій частині задоволенню не підлягає. На підставі вищезазначеного, суд, оцінивши в сукупності всі добуті в судовому засіданні докази, вважає необхідним задовольнити позовні вимоги [PERSON] частково. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць. Суд вважає за необхідне зазначити, що на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~позивачка звільнена від сплати судового збору. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Так як позивачка звільнена від сплати судового збору, на підставі ст. 88 ЦПК України, судовий збір в сумі 640,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави у зв`язку з задоволенням позовних вимог позивачки про стягнення аліментів.

Outcome: partial