Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб зареєстрований з відповідачем. При цьому посилається на те, що 29 серпня 2015 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, від якого спільних дітей сторони не мають. Позивачка вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося у зв'язку з відсутністю взаєморозуміння. Відповідач з листопада 2015 року проживає окремо з іншою жінкою, з цього часу сторони спільного господарства не ведуть, подружні стосунки не підтримують. До органів реєстрацій актів цивільного стану для оформлення розлучення сторони не звертаються, оскільки проживають в різних містах та не спілкуються. Позивачка зазначає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам. Позивачка у судове засідання не з'явилася, про час та місце проведення повідомлялася належним чином, згідно поданої до суду заяви просить справу розглядати у її відсутності, позов підтримує у повному обсязі, після розірвання шлюбу просить повернути їй дошлюбне прізвище «[PERSON]». Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву відповідно до якої позов визнає та просить розглядати справу у його відсутності. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 29 серпня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі Одеського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що складено відповідний актовий запис №1323 (що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] видане 29 серпня 2015 року, оригінал якого міститься в матеріалах справи). Від шлюбу сторони дітей не мають. З листопада 2015 року сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюбні відносини припинили та не спілкуються. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, які мають істотне значення. Суд вважає, що оскільки сім'я фактично розпалась та існує формально з листопада 2015 року, надання строку для примирення є безпідставним. Враховуючи те, що однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, суд вважає, що у зв'язку з відсутністю вільної згоди позивачки на продовження шлюбу, подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам, а також принципу добровільності шлюбу, у зв'язку з чим, є неможливим. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved