Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом. В обгрунтування якого вказала, що, 30 липня 2017 року, між позивачем та відповідачем, укладено договір дарування житлового будинку [ADDRESS], з господарськими будівлями та спорудами, земельної ділянки, площею 0.2500 га, яка розташована в [ADDRESS], надану для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER], посвідченої Державним актом на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] та земельної ділянки, площею 0.1389 га, яка розташована в [ADDRESS], надану для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER], посвідченої Державним актом на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER]. Сторони не мають змоги належним чином оформити у нотаріуса вищевказаний правочин тому, що відповідач має лише копії правовстановлюючих документів на вказаний житловий будинок, та не може надати оригінал, а тому в законному порядку нотаріально посвідчити даний правочин та оформити право власності на відповідне нерухоме майно позивачем, неможливо. В попереднє судове засідання позивачка не з» явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини зазначені у позовній заяві. У попереднє судове засідання відповідач не з'явилася, надала до канцелярії суду заву у якій просила розглянути справу у її відсутність. Позовні вимоги визнає повністю. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до вимог ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про право власності на житловий будинок від 23.02.1988 року [PERSON] належить будинок [ADDRESS]. Також їй належать земельна ділянка площею 0.2500 га, яка розташована в [ADDRESS], надану для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER], посвідченої Державним актом на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] та земельна ділянка площею 0.1389 га, яка розташована в [ADDRESS], надану для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER], посвідченої Державним актом на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER]. 30 липня 2017 року, між позивачем та відповідачкою було укладено договір дарування житлового будинку [ADDRESS], з господарськими будівлями та спорудами, земельної ділянки, площею 0.2500 га, яка розташована в [ADDRESS], надану для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER], посвідченої Державним актом на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] та земельної ділянки, площею 0.1389 га, яка розташована в [ADDRESS], надану для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER], посвідченої Державним актом на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER]. При укладанні договору між сторонами нами погоджено всі істотні умови передачі нерухомості у власність позивача, оформлення договору у нотаріальній конторі. Вказані обставини встановлені матеріалами справи. У відповідності до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України, договір укладений, якщо сторони в належній формі досягли домовленості з усіх істотних умов. Відповідно до ч.1 ст.717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно до ст.334 ЦК України перехід права власності на майно до набувача за договором відбувається у момент передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони договору домовилися щодо істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна сторона ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Згідно ч.5 ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи відпорушень і протиправних посягань. Вказані обставини справи встановлені матеріалами справи. Стаття 41 Конституції України зазначає,що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Таким чином, суд приходить до висновку, що виходячи із вищевказаного, маються, достатні підстави для визнання за [PERSON] право власності на вищевказане нерухоме майно.

Outcome: approved