Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-03 00:00:00

Позивачка звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом, в якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно її малолітньої дитини [PERSON], [INFO], стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частини всіх видів доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначив, що з 09 квітня 2011 року до 26 грудня 2012 року перебувала в шлюбі з [PERSON]. В шлюбі в сторін народився син [PERSON], [INFO]. Подружні відносини між позивачкою та відповідачем не склались. Сімейне життя з відповідачем позивачка припинила з червня 2012 року. Позивачка з сином проживає в м. Києві в окремій двокімнатній обладнаній всім необхідним для проживання квартирі, яку винаймає. Працює, має самостійний дохід. Відповідач в житті дитини жодним чином не з'являється майже з народження дититини, не спілкується з сином, жодної участі в утриманні та вихованні дитини не приймає.Жодною інформацією про життя відповідача, його місце проживання тощо позивачка не володіє. Останні відомості, якими про нього я володію, що він повернувся проживати в м. Торез Донецької області. Тому, позивачка з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини, звернулася до суду з даним позовом. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність, позов підтримала та просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час і місце слухання справи повідомлялася належним чином, заперечень щодо позову та клопотань про відкладення справи до суду не направила, тому суд вважає, за можливе розглянути даний спір у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи надіслав на адресу суду клопотання про слухання справи у їх відсутність. Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], з 09 квітня 2011 року до 26 грудня 2012 року перебувала в шлюбі з [PERSON]. Даний факт підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 09.04.2011р. та рішенням Антрацитівського міськрайонного суду Луганської області. [PERSON] народився [INFO]. Даний факт підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER]. Сімейне життя з відповідачем позивачка припинила з червня 2012 року.Рішенням Антрацитівського міськрайонного суду Луганської області від 26.12.2012 шлюб між сторонами було розірвано. На певний час, з маленьким сином, позивачка повернулась проживати до батьків в м. Антрацит Луганської області. Під час перебування в декретній відпустці саме батьки надавали позивачці матеріальну підтримку та допомогу у догляді за сином. Коли синові позивачки виповнилось близько двох років, вони з сином переїхали проживати в м. Київ, де позивачка винаймала квартиру, працювала, син відвідував дитячий садок. Відповідач жодним чином в житті сина та позивачки не приймав участь. Відповідач в житті дитини жодним чином не з'являється майже з його народження, не спілкується з сином, жодної участі в утриманні та вихованні дитини не приймає. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Жодною інформацією про життя відповідача, його місце проживання тощо я не володію. Останні відомості, якими про нього я володію, що він повернувся проживати в м. Торез Донецької області. 28.03.2018 року Солом'янська районна в місті Києві державна адміністрація надала висновок за № 108-4674 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON], 2011 р.н. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 164 СК України, виключними підставами позбавлення батьківських прав матері або батька є: не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засудженні за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до ч.1 ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30.03.2007 зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. В пункті 18 постанови зазначено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків, з урахуванням її характеру, особи батька, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Виходячи з наведеного, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дитини. В судовому засіданні встановлено, що відповідач жодним чином в житті сина та позивачки не приймав участь., а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст. 180, ч.2 ст. 182, ст. 183 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька. Згідно із ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. Тому, враховуючи обставини справи, суд вважає за доцільне стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з 06.11.2017 року до досягнення дитиною повноліття. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved