overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-26 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, який мотивує тим, що 31 липня 1999 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. За час перебування у шлюбі не вдалося створити міцну сім'ю, сторони мають різні погляди на життя та несумісні характери. Зазначає, що подальше збереження шлюбу неможливе, та суперечить їхнім інтересам. Позивачка просила розірвати шлюб та стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Після розірвання шлюбу залишити прізвище «Бондаренко». Позивачка в судове засідання не з'явилась, до суду подала заяву в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує повністю, просить розглядати справу у її відсутність, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Згідно ст.ст. 280-282 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення з наступних підстав. Встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 31 липня 1999 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Білоцерківського міськвиконкому Київської області, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-БК № 036529. Від шлюбу сторони дітей не мають. Сторони припинили подружні відносини через відсутність взаєморозуміння та різні життєві погляди. Протягом тривалого часу проживають окремо, шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, наміру зберігати шлюб не мають. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Норми частин 3 і 4 ст. 56 СК України передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З'ясувавши дійсні взаємини подружжя, причини подання позову про розірвання шлюбу, інші обставини їх життя, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін і тому шлюб між ними має бути розірваний. На підставі ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивачки судовий збір у розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, який мотивує тим, що 31 серпня 2013 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, від якого у них народився син [PERSON], [INFO] За час перебування у шлюбі не вдалося створити міцну сім'ю, сторони мають різні погляди на життя та несумісні характери. Зазначає, що подальше збереження шлюбу неможливе, та суперечить їхнім інтересам. Позивачка просила розірвати шлюб та стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Після розірвання шлюбу залишити прізвище «Жуковська». Позивачка в судове засідання не з'явилась, до суду подала заяву в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує повністю, просить розглядати справу у її відсутність, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Згідно ст.ст. 280-282 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення з наступних підстав. Встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 31 серпня 2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-ОК № 148322. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ОК № 288603. Сторони припинили подружні відносини через відсутність взаєморозуміння та різні життєві погляди. Протягом тривалого часу проживають окремо, шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, наміру зберігати шлюб не мають. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Норми частин 3 і 4 ст. 56 СК України передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З'ясувавши дійсні взаємини подружжя, причини подання позову про розірвання шлюбу, інші обставини їх життя, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін і тому шлюб між ними має бути розірваний. На підставі ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивачки судовий збір у розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-09 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, який мотивує тим, що 31 січня 1995 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб від якого сторони неповнолітніх дітей не мають. За час перебування у шлюбі не вдалося створити міцну сім'ю, сторони мають різні погляди на життя та несумісні характери. Зазначила, що подальше збереження шлюбу неможливе, та суперечить їхнім інтересам. Просила шлюб розірвати та залишити їй прізвище «Шевченко». Позивачка подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач направив до суду заяву про визнання позову та проведення судового розгляду справи без його участі. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення з наступних підстав. Встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 31 січня 1995 року у виконавчому комітеті Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ОК № 237260. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей не мають. Сторони припинили подружні відносини через відсутність взаєморозуміння та різні життєві погляди. Протягом тривалого часу шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, наміру зберігати шлюб не мають. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Норми частин 3 і 4 ст. 56 СК України передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З'ясувавши дійсні взаємини подружжя, причини подання позову про розірвання шлюбу, інші обставини їх життя, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін і тому шлюб між ними має бути розірваний. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-09 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про розірвння шлюбу, укладеному між нею та відповідачем, зареєстрованому 27.07.2013 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1004. В обгрунтування позову зазначила, що на теперішній час шлюбні відносини з чоловіком припинені в червні 2016 р. та носять формальний характер, з цього часу спільне господарство не ведеться, спору з приводу спільного майна немає. Подружнє життя не склалося через різні погляди на сімейне життя та обовязки, а також відсутності поваги та взаєморозуміння. Від шлюбу сторони дітей не мають. Позивачка у судове засідання не зявилась, але подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги просила задовльнити, після розірвання шлюбу залишити просила залишити прізвище «Здолбнікова». Відповідачу судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив. У розписці про вручення повістки про виклик до суду зазначив, що згоден на розгляд справи без його участі. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 27.07.2013 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1004. Сторони від шлюбу дітей не мають. Відповідно до ст. ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.ст.110-112 Сімейного кодексу України\~позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до ст.109 СК України\~шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. \~ \~ \~ \~Зясувавши фактичні взаємини подружжя та те, що сімейні стосунки припинені між подружжям, сторони припинили спільне проживання та ведення спільного господарства, намірів поновлювати стосунки сторони не виявили, а тому суд приходить до висновку, що збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, в зв'язку з чим шлюб між сторонами слід розірвати. \~ Відповідно до вимог ст.113 СК України позивач виявила бажання після розірвання шлюбу залишити прізвище «Здолбнікова».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з відповідачем перебувала у шлюбі з 13.10.2000 р., мають неповнолітню дитину: доньку [PERSON], [INFO] Відповідач є батьком дитини, матеріальної допомоги на її утримання не надає, офіційно не працює, має нерегулярний заробіток, у звязку з чим позивач змушена звернутися до суду з позовом. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 1200,00грн. щомісячно, починаючи від дня предявлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги. Дала пояснення аналогічні викладеним в позові. Відповідач суду пояснив , що позов визнає частково, офіційно не працевлаштований, отримує дохід від 4 до 5 тисяч гривень на місяць. Суд дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Відповідач є батьком неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Вказаний факт підтверджується копією свідоцтва про народження. / а.с. 6/. Дитина проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Позивачка потребує матеріальної допомоги на утримання дитини . Відповідач такої допомоги не надає, інших стягнень з нього не проводиться ,офіційно не працює, має нерегулярний заробіток. У відповідності зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягненню нею повноліття. У відповідності зі ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Викладене приводить суд до висновку про те, що з відповідача аліменти підлягають стягненню на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини в судовому порядку в твердій грошовій сумі у розмірі 1000,00 грн. щомісячно, починаючи від дня предявлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Суд встановлюючи вказану суму виходить з заяви відповідача про розмір його доходу в середньому у сумі 4 тисяч гривень З відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави. На підставі ст. ст. 180 СК України,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів, в обґрунтування якого зазначила, що вона з 13.04.2007 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Як вказує позивачка, вона з відповідачем разом не проживають, діти проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні. Відповідач необхідної матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, домовленості стосовно його участі в утриманні дітей досягнуто не було, у зв'язку з чим, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку. Позивачка у судове засідання не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав заяву в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі та просив розглядати справу за його відсутності. Суд дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судовим розглядом встановлено, що позивачка та відповідач з 13.04.2007 року перебувають в зареєстрованому шлюбі (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають дітей - [PERSON], [INFO] (а.с. 5), [PERSON], [INFO] (а.с 6). Згідно із статтею 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Враховуючи вищевикладене, оскільки неповнолітні діти проживають та знаходяться на утриманні позивача, утримання дитини до досягнення нею повноліття є обов'язком батьків, а також те, що відповідач позов визнав, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд присуджує стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 487,20 грн., оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів на утримання дитини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів, в обґрунтування якого зазначила, що вона з 31.08.2013 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають дитину - [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач необхідної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, домовленості стосовно його участі в утриманні дитини досягнуто не було, у зв'язку з чим, враховуючи що відповідач постійного заробітку не має, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1000,00 грн., щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Позивачка у судове засідання не з'явилась, надала заяву в якій позовні вимоги підтримала та просила розглядати справу за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав заяву в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі та просив розглядати справу за його відсутності. Суд дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судовим розглядом встановлено, що позивачка та відповідач з 31.08.2013 року перебувають в зареєстрованому шлюбі (а.с. 6). Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], [INFO] (а.с. 2), яка проживає разом з позивачкою (а.с. 3). Згідно із статтею 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, і (або) у твердій грошовій сумі. Частина 1 статті 184 СК України передбачає, що якщо платник має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи вищевикладене, оскільки неповнолітня дитина проживає та знаходяться на утриманні позивача, утримання дитини до досягнення нею повноліття є обов'язком батьків, відповідач не має постійної роботи та заробітку, а також те, що відповідач позов визнав, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд присуджує стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 487,20 грн., оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів на утримання дитини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-20 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів, в обґрунтування якого зазначила, що вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 14.05.2014 року та від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач необхідної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, домовленості стосовно його участі в утриманні дитини досягнуто не було, у звязку з чим позивач просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1000,00 грн. з усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи від дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав. Суд вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судовим розглядом встановлено, що позивачка та відповідач з 11.02.2005 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 14.05.2014 року (а.с. 2). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO] (а.с. 3), який проживає разом з позивачем (а.с. 8). Згідно із статтею 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, і (або) у твердій грошовій сумі. Частина 1 статті 184 СК України передбачає, що якщо платник має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідач у судовому засіданні пояснив, що він не має постійної роботи та заробітку. Враховуючи вищевикладене, оскільки неповнолітня дитина проживає та знаходяться на утриманні позивача, утримання дитини до досягнення нею повноліття є обовязком батьків, відповідач не має постійної роботи та заробітку, а також те, що відповідач у судовому засіданні позов визнав, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд присуджує стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн., оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів на утримання дитини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів в розмірі 14 частку всіх видів доходів відповідача , з якого вбачається, що з 2010 по 2014 рік позивач проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу в органах РАГСу з відповідачем, від спільного проживання мають дитину - [PERSON], [INFO]. На теперішній час позивач з відповідачем проживають окремо, дитина знаходиться на повному забезпечені позивача. Відповідач ухиляється від утримання та виховання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає, у зв'язку з чим позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою. До судового засідання позивачка та представник позивача не з'явились, представник позивача надав до суду уточнену позовну заяву в якій просив суд стягувати з відповідача 1/6 частину аліментів з всіх видів доходів та наполягав на розгляді справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач до судового засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням. Надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] являється батьком [PERSON], [INFO] (а.с.2). Згідно довідки № 865 від 22.07.2014 року виданої КСДНЗ № 151 [PERSON], свідомо не приймає участі у виховані доньки [PERSON] не спілкується з вихователями, не забирає дитину додому, не бере участі в батьківських зборах.(а.с.5). Відповідач не є інвалідом, не втратив працездатність, працює та має стабільний заробіток, тому зобов'язаний утримувати свою неповнолітню дитину, однак своїх обов'язки не виконує. Обов'язок утримувати дітей до повноліття передбачено ст. 180 СК України. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину , визначається судом. Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Враховуючи викладене, суд вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у вигляді 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття на користь матері, і стягнення здійснювати починаючи з дня звернення до суду з даним позовом. В силу ст.. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір 243 грн. 60 коп. оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору на момент звернення о суду На підставі викладеного і

Outcome: approved