Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом і просить визнати за нею право власності на земельну ділянку, площею 2,91 га, кадастровий номер 5121085600:01:001:0209, що розташована на території Яськівської сільської ради Біляївського району Одеської області, цільове призначення ведення товарного сільськогосподарського виробництва, у порядку спадкування за заповітом після смерті бабусі [PERSON], померлої 02 жовтня 2015 року. Свої вимоги мотивує тим, що після смерті бабусі вона, як спадкоємець за заповітом, звернулася до державного нотаріуса Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області для оформлення права на спадщину, але листом № 664/02-14 від 04 березня 2016 року їй було відмовлено і рекомендовано звернутися до суду, оскільки у заповіті цільове призначення земельної ділянки зазначено як «ведення особистого селянського господарства», тоді як в державному акті на право власності на земельну ділянку цільове призначення земельної ділянки «ведення товарного сільськогосподарського виробництва». У звязку з викладеним вона звернулася з позовом до суду. До судового засідання позивачка не зявилася, але подала заяву, в якій вказала, що на задоволенні позовних вимог наполягає і просять справу розглянути у її відсутність. Відповідач до судового засідання не зявився, але подав до суду заяву, в якій вказав, що позов [PERSON] визнає і просить справу розглянути у його відсутність. Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні, 02 жовтня 2015 року померла [PERSON] бабуся позивачки, згідно свідоцтва про смерть (а.с.5). Після її смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 2,91 га, яка розташована на території Яськівської сільської ради Біляївського району Одеської області, цільове призначення ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ОД № 075003 (а.с.7). Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 18 травня 2016 року встановлено факт родинних відносин між [PERSON] та її бабусею [PERSON], померлою 02 жовтня 2015 року (а.с.8). Рішення набрало законної сили. З матеріалів справи вбачається, що 19 березня 2007 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла онуці [PERSON] належну їй на праві приватної власності земельну ділянку розміром 2,91 га, розташовану на території Яськівської сільської ради Біляївського району Одеської області наданої для ведення особистого господарства, посвідчений секретарем виконкому Яськівської сільської ради Біляївського району Одеської області, та зареєстрований в реєстрі за № 48 (а.с.4). Таким чином, відповідно до заповіту від 19 березня 2007 року, який не змінений і не відмінений, позивачка [PERSON] є спадкоємцем майна [PERSON], згідно ст. 1223 ЦК України. Статтею 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Позивачка, як спадкоємець за заповітом, звернулася до державного нотаріуса Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області для оформлення права на спадщину, але листом № 664/02-14 від 04 березня 2016 року їй було відмовлено і рекомендовано звернутися до суду, оскільки у заповіті цільове призначення земельної ділянки зазначено як «ведення особистого селянського господарства», тоді як в державному акті на право власності на земельну ділянку цільове призначення земельної ділянки «ведення товарного сільськогосподарського виробництва» (а.с.18). Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ОД № 075003, виданого на імя [PERSON] 23 липня 2001 на підставі розпорядження Біляївської райдержадміністрації Одеської області від 19 липня 2004 року № 535/2004, вона є власником земельної ділянки площею 2,91 га, яка розташована на території Яськівської сільської ради Біляївського району Одеської області, цільове призначення якої ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 60 (а.с.7). Відповідно до п.«г» ч.1 ст. 81 ЗК України громадяни набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Згідно положень ч.1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. У відповідності зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті. Статтею 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Як розяснено в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику в справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду з правилами позовного провадження. З урахуванням викладеного суд вважає, що оскільки право власності [PERSON] на земельну ділянку на момент її смерті ніким не оспорюється, суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити і визнати за позивачкою [PERSON] право власності на земельну ділянку, площею 2,91 га, що розташована на території Яськівської сільської ради Біляївського району Одеської області, цільове призначення ведення товарного сільськогосподарського виробництва, у порядку спадкування за заповітом після смерті бабусі [PERSON], померлої 02 жовтня 2015 року.

Outcome: approved