Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом. В ході розгляду справи позовні вимоги були неодноразово уточнені. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що [INFO] помер батько неповнолітньої [PERSON] - [PERSON], внаслідок чого відкрилася спадщина на частку у квартирі [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] між спадкоємцями виник спір щодо обсягу часток у спадковому майні. Вважає, що спадкоємцями першої черги є позивач та [PERSON] - мати [PERSON] Особливістю виниклого спору є та обставина, що визначена квартира належить померлому діду - [PERSON], батьку [PERSON]. Після смерті [PERSON] з заявою про прийняття спадщини ніхто із спадкоємців до нотаріальної контори не звернувся. Позивачка вважає, що [PERSON] необхідно визнати таким, що фактично прийняв спадщину, оскільки він проживав та був зареєстрований у спадковому майні на момент смерті свого батька - [PERSON]. Фактично, прийняте спадкове майно належить спадкоємцю з моменту його відкриття. Вищевизначена частка [PERSON] повинна була розподілитися між спадкоємцями першої черги, до якої відноситься позивач - дочка [PERSON] та [PERSON] (мати її батька) у рівних частках. Після ознайомлення зі спадковою справою їй стало відомо, що крім визначених раніше у позові осіб, що мають право на спадкування, виявилася ще одна особа - дитина від першого шлюбу [PERSON], яка на момент відкриття спадщини знаходилася в державі Ізраїль, та наявною декларацією висловила про своє право розпорядитися своїм правом спадкування після смерті свого батька [PERSON] на користь дядька [PERSON]. В позовній заяві, уточнених позовних заявах та в ході судового засідання позивачка просила: визнати [PERSON] таким, що фактично прийняв спадщину, що залишилася після смерті його батька [PERSON] у квартирі [ADDRESS]; визнати право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] в цілому, що залишилася після смерті батька [PERSON], померлого [INFO], в порядку спадкування за законом. Представники позивача в судове засідання з'явилися, уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд їх задовольнити. В подальшому відповідно до заяви представник просила розглядати справу у її відсутності та задовольнити позов. Представник відповідачів, відповідач [PERSON] в судове засідання з'явилися. Позовні вимоги визнали частково. Представник третьої особи: Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до листів просили суд розглядати справу у їх відсутності та ухвалити рішення на розсуд суду. Представник третьої особи КП ДМБТІ в судове засідання не з'явився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. Суд, заслухавши представників позивача, представника відповідачів, відповідача, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належала [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 06 жовтня 1990 року та зареєстрованого в реєстрі за № 3-5067 ( т.1 а.с. 7). [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] з 06.12.1960 року. Від шлюбу мали двох синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Шлюб між ними було розірвано 24.04.1990 року. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету Індустріальної районної у місті ради м. Дніпропетровська [PERSON] помер [INFO]. Спадкоємцями першої черги після його смерті були його сини: [PERSON] і [PERSON]. Спадкова справа після смерті [INFO] [PERSON] не заводилась, свідоцтво про право на спадщину не видавалось, що підтверджується листом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 29.09.2010 року № 1055 ( т. 1 а.с.43). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції [PERSON] помер [INFO]. Спадкоємцями першої черги після його смерті є: донька - [PERSON], мати - [PERSON] та донька від першого шлюбу - [PERSON]. Згідно листа, наданого головою Житлово-будівельного кооперативу № 104 в квартирі [ADDRESS] був зареєстрований [PERSON] 02 квітня 1999 року, [PERSON] зареєстрована з 18 вересня 2001 року, [PERSON] зареєстрована з 27 грудня 2002 року та [PERSON] зареєстрована з 27 грудня 2002 року. Відповідно до спадкової справи №2-14, заведеної Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 05.10.2010 року після смерті [PERSON], померлого [INFO] (т.1 а.с. 52-63) з заявою про прийняття спадщини після його смерті звернулася [PERSON] як законний представник неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Мати [PERSON] - [PERSON] 05.10.2010 року подала до нотаріальної контори заяву про відмову від права на прийняття належної їй частки у спадщині, яка залишилася після його смерті на користь брата померлого - [PERSON]. Донька [PERSON] 07.09.2010 року подала заяву про відмову від права на прийняття належної їй частки у спадщині, яка залишилася після смерті батька на користь брата померлого - [PERSON]. [PERSON] 05.10.2010 року подав заяву до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті брата [PERSON]. Постановою державного нотаріуса Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори О. Драпата від 17 січня 2011 року відмовлено [PERSON], представнику малолітньої [PERSON], 1998 року у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого [PERSON] у зв'язку з тим, що не подано відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Аналізуючи спірні правовідносини, суд приходить до наступного. За умовами п.4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України, він застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки спірні правовідносини виникли до 1 січня 2004 року, враховуючи вищевикладене, для їх врегулювання застосуванню підлягають норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. Системний аналіз положень Розділу VІІ «Спадкове право» ЦК УРСР в редакції 1963 року свідчить, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.524 ЦК УРСР (чинного на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК України (в редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Статтею 548 ЦК України (в редакції 1963 року) передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно із нормами ст. 549 ЦК України (в ред. 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Виходячи зі змісту наведеної норми закону прийняття спадщини може підтверджуватися діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать, що в шестимісячний строк із дня відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном. Таким чином, за ст.549 ЦК УРСР спадкоємець вважається таким, що фактично прийняв спадщину, якщо він довів, що він вступив в управління або користування спадковим майном. Окрім того, Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджена наказом Міністерства юстиції України №18/5 від 14 червня 1994 р., яка діяла на час відкриття спадщини, передбачала, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. В судовому засіданні встановлено, що Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2014 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], третя особа: [PERSON], Шоста дніпропетровська нотаріальна контора про визнання права власності на ? частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті батька - [PERSON], який помер [INFO] та в задоволенні позовних вимог щодо зміни черги спадкування за законом після смерті брата [PERSON] померлого [INFO], відмовлено. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2014 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2014 року змінено в частині відмови у задоволенні позову про визнання права власності на ? частину квартири в порядку спадкування після смерті батька. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання права власності на ? частину квартири в порядку спадкування після смерті [PERSON], суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду доказів прийняття спадщини після [PERSON] щодо фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Однак, з таким висновком суд апеляційної інстанції не погодився, оскільки судом першої інстанції не застосовано закон, який підлягав застосуванню. На час відкриття спадщини (01.09.1999 р.) не діяв Цивільний кодекс України 2004 року, тому правовідносини, які виникли між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України 1963 року. Позовні вимоги про встановлення факту прийняття спадщини після смерті [PERSON], позивач не заявляв. За таких обставин, у зв'язку з тим, що судом не застосовано закон, який підлягає застосуванню, а саме ст. 549 ЦК УРСР, яка діяла на час відкриття спадщини, рішення суду в цій частині було змінено на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦК України, а мотиви, якими суд встановив відсутність підстав для відмови у задоволенні позову про визнання права власності на ? частину квартири в порядку спадкування після смерті батька - [PERSON] були виключені з мотивувальної частини рішення. В іншій частині рішення суду першої інстанції було залишено без змін. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2015 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], третя особа: Шоста державна нотаріальна контора про встановлення факту прийняття спадщини відмовлено. Рішення набрало чинності. В ході розгляду справи встановлено, що після смерті [PERSON] із заявою про прийняття спадщини ніхто із спадкоємців не звертався до нотаріальної контори, спадкова справа не заводилась. У квартирі [ADDRESS] станом на [INFO] були зареєстровані [PERSON] та [PERSON] Позивач [PERSON] з 08 лютого 1994 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Враховуючи наведене, позивач в контексті вимог ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) не є таким, що прийняв спадщину після смерті батька [PERSON], а відтак його вимоги є необґрунтованими та відповідно не підлягають задоволенню. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлені ці обставини. Отже, в ході розгляду справи встановлено, що після смерті [PERSON], який помер [INFO] із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори ніхто із спадкоємців не звертався, спадкова справа не заводилась. У квартирі [ADDRESS] станом на [INFO] були зареєстровані [PERSON] та [PERSON], який фактично прийняв спадщину, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині визнання [PERSON] таким, що фактично прийняв спадщину після смерті свого батька [PERSON] знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню. Позивачем заявлено вимоги про визнання за неповнолітньою [PERSON] права власності на квартиру, що залишилася після смерті батька [PERSON] в порядку спадкування за законом. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Виходячи із вищевикладеного та оцінюючи докази в їх сукупності, оскільки неповнолітня [PERSON] є єдиною спадкоємицею першої черги після смерті свого батька [PERSON] та прийняла спадщину після його смерті, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їй відмовлено, то суд вважає, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, законні та підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України із відповідача [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати у розмірі 1643 грн.40 коп.

Outcome: approved