Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою про визнання [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, зокрема, будинком №124 по вулиці Казанцева у місті Маріуполі Донецької області, у звязку з тим, що останній не проживає за вищевказаною адресою з серпня 2015 року без поважної причини. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що вона є власником ? частки будинку №124 по вулиці Казанцева у місті Маріуполі, на підставі договору дарування від 01.12.1998 року. У вказаному будинку зареєстрований [PERSON], однак, з серпня 2015 року відповідач виїхав з даного будинку та не проживає. З того часу, відповідач комунальні послуги не сплачує, особистих речей у квартирі не має. Така ситуація створює перешкоди у користуванні позивачем належним їй обєктом нерухомості, ускладнює реалізацію її прав, як співвласника квартири. У звязку з цим, була вимушена звернутися до суду для вирішення спірного питання. Позивачка надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. З огляду на те, що в матеріалах справи досить даних про права і взаємини сторін, справа розглянута за відсутністю відповідача. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, у звязку із розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені такі факти та відповідні їм відносини. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування будинку від 01 грудня 1998 року, посвідченого державним нотаріусом Першої маріупольської державної нотаріальної контори №1-2875, [PERSON] та [PERSON] є власниками будинку №124 по вулиці Казанцева у місті Маріуполі. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №41591965 від 01.08.2015 року, будинок №124 по вулиці Казанцева у місті Маріуполі, у спільній сумісній власності належить [PERSON] та [PERSON]. Згідно листа Відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради, [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [INFO]. Згідно домової книги будинку №124 по вулиці Казанцева у місті Маріуполі, [PERSON], [INFO], зареєстрований у будинку з 15.05.2002 року. Згідно із довідкою №131791 від 09.08.2017 року виданою Комітетом самоорганізації населення «Новоселівка», [PERSON], зареєстрований у [INFO], але не проживає з 2007 року. Згідно акту від 08.08.2017 року складеного Комітетом самоорганізації населення «Новоселівка», [PERSON], [INFO], не проживає у [INFO] з 2007 року, що підтверджують сусіди. Згідно із заявою [PERSON], який є співвласником будинку №124 по вулиці Казанцева у місті Маріуполі, останній не заперечує проти визнання втративши право користування житловим приміщенням [PERSON]. Статтями 317, 319, 321 і 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним право користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців та у відповідності до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться у судовому порядку. Статтею 405 Цивільного Кодексу України передбачено, що член сімї власника житла втрачає право користування жилим приміщенням у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад 1 рік. Відповідач не проживає у [INFO] понад 2 роки, а відповідно втратив право користування житлом, у звязку з чим, суд вважає обґрунтованими твердження позивача про порушення її прав, як співвласника спірного житла, з боку відповідача, за захистом яких вона звернулася до суду. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved