Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом 20.08.2015 р., мотивує його тим, що 06.01.2006 р. між нею та відповідачем у Мишинській сільській раді Коломийського району зареєстровано шлюб. Упродовж їхнього з відповідачем спільного проживання складалися належні сімейні відносини, які вони намагалися будувати на основі взаємоповаги. Однак, згодом, між ними все частіше виникали непорозуміння, відповідач зловживав спиртними напоями, вчиняв вдома скандали, провокував на конфлікти, фізично ображав її. Із заявою до правоохоронних органів вона не зверталась, оскільки надіялась, що відповідач змінить свої ставлення зо неї та сімейних цінностей. Але, після тривалих конфліктів з відповідачем, вона вимушена була проживати окремо у будинку своїх батьків за адресою: вул. [PERSON]. 42, с. Королівка, Коломийського району. За час спільного проживання у шлюбі із відповідачем придбали майно: меблевий набір (спальня) «Глорія» станом на 2011 рік вартістю 4500 гри.) та новий холодильник «Норд» (станом на 2011 рік вартістю 2000 грн. Оскільки, відповідач не мав доходів для купівлі спальні вона оформила кредит, відповідно сама його виплачувала. Також за свої кошти придбала холодильник. Враховуючи вказане, а також те, що відповідач ніякої матеріальної участі у виплаті спальні та холодильника не брав, вона вважає, що спальня та холодильник повинні належати їй, хоча всі документи залишились у відповідача вдома за адресою: вул. .Садівнича, 10, с. Мишин, Коломийського району, де вони раніше спільно проживали. Також, на підтвердження оформлення нею кредиту про придбання меблів у неї залишився договір банківського обслуговування № ВLаЖГА 00062215 від 15.08.2011 p.. укладеного між нею та ПАТ «ВіЕйБі Банк» відповідно до якого вона взяла кредит у сумі 7500 грн. Окрім вказаного у неї є квитанції при щомісячну сплату вищевказаного кредиту на загальну суму 12 351.38 грн. Відповідно до квитанцій, платником кредиту є вона. Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, то один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу)). Вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 статті 61 Сімейного кодексу України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може були будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Ст.163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права па володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, а згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що с об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п. 1 ст. 70 ЦК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може були спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Статтями ст., ст. 70, 71 СК України встановлено, що у разі поділу манна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його па шкоду інтересам сім'ї. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними із натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може б у ти вирішений судом. При ньому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керувалися обставинами , що мають істотне значення, якими можуть були, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів. спрямованих па розпорядження спільним майном, наявність . відсутність вчинення одним з подружжя дій. що порушують права другого з подружжя. суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільною сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні події - виходячи \дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункт) 22 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. N 1). Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності. Пленум Верховного Суду України в Постанові № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначив у п.22, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Отже, поділ спільної сумісної власності подружжя здійснюється в натурі. При цьому у п. 25 вищезазначеної Постанови зазначено, в разі якщо неподільні речі не можуть бути реально поділені між подружжям відповідного до їх частот, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Після певного періоду проживання окремо, не зважаючи на трудову участь у проведенні ремонтних робіт домоволодіння, те вони проживали, покращенні побутових умов, проведених також за її кошти, вона запропонувала відповідачу мирним шляхом улагодити конфлікт та повернути належні їй лише меблі та холодильник, оскільки виплату за них здійснювала виключно вона. Спочатку відповідач погоджувався. Однак, потім передумав, стверджував, що нічого вона не отримає, що вона ще до нього повернеться, тому немає необхідності забирати вказані речі. Однак, повертатись до відповідача та продовжувати проживати із ним як подружжя вона не бажає. Оскільки між нею і відповідачем є спір щодо спільної сумісної власності подружжя, зокрема, відносно меблів (спальні) та холодильника, позасудовим шляхом вирішити ситуацію неможливо, то ці обставини дають їй підстави для звернення до суду за захистом свою права, як це передбачено ч. 1 от. 71 СК України. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею судові витрати. Просить суд визнати за нею право власності на майно, що заходиться у відповідача , а саме: меблевий набір (спальня) «Глорія», вартістю 3500 грн., холодильник «Норд», вартістю 1300 грн., на загальну суму 4800 грн. та судові витрати по справі. Відповідач визнав позов і просить суд слухати справу у його відсутності. Зясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд вважає, що позов слід задовольнити з таких підстав. Встановлено, що 06.01.2006 р. між позивачкою та відповідачем у Мишинській сільській раді Коломийського району зареєстровано шлюб, що підтверджує повторне свідоцтво про шлюб серії 1-НМ №137048 від 03.10.2014 p., виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по Коломийському району Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області./а.с.21/. Після тривалих конфліктів з відповідачем, позивачка вимушена була проживати окремо у будинку своїх батьків за адресою: вул. [PERSON]. 42. с. Королівка, Коломийського району. За час спільного проживання у шлюбі із відповідачем придбали майно: меблевий набір (спальня) «Глорія» станом на 2011 рік вартістю 4500 грн. та новий холодильник «Норд» станом на 2011 рік вартістю 2000 грн. Оскільки, відповідач не мав доходів для купівлі спальні позивачка оформила кредит, відповідно сама його виплачувала. Також за свої кошти придбала холодильник. Враховуючи вказане, а також те, що відповідач ніякої матеріальної участі у виплаті спальні та холодильника не брав, погодився з позовом, то суд вважає, що спальня та холодильник повинні належати їй, хоча всі документи залишились у відповідача. Також, на підтвердження оформлення позивачкою кредиту про придбання меблів у позивачки наявний договір банківського обслуговування № ВLаЖГА 00062215 від 15.08.2011 p., укладеного між нею та ПАТ «ВіЕйБі Банк» відповідно до якого вона взяла кредит у сумі 7500 грн. Окрім вказаного надала суду квитанції про щомісячну сплату вищевказаного кредиту на загальну суму 12 351,38 грн. Відповідно до квитанцій, платником кредиту є вона./а.с.8-19/. Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, то один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Пленум Верховного Суду України в Постанові № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначив у п.22, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Отже, поділ спільної сумісної власності подружжя здійснюється в натурі. При цьому у п. 25 вищезазначеної Постанови зазначено, в разі якщо неподільні речі не можуть бути реально поділені між подружжям відповідного до їх частот, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Таким чином, суд вважає позов доведеним і в його задоволенні слід задовольнити повністю. На підставі ст.,ст. 1270, 1272 ЦК України, постанови Пленуму Верховного Суду України № 27 від 30.05.2008р. Про судову практику у справах про спадкування та

Outcome: approved