Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-13 00:00:00

позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути із Публічного акціонерного товариства «Універсалбанк» (04114, м. Київ вул. Автозаводська, 54/19, Код ЄДРПОУ: 21133352) на її користь суму 1568890,49 гри. перевищення вартості іпотеки (3894666,00 грн.) над розміром забезпечених вимог, в рахунок погашення яких звернуто стягнення на предмет іпотеки (2151456,34 грн.) у справі №450/1350/13. В обґрунтування позову зазначає, що 20.12.2007 року між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено Генеральний договір про надання кредитних послуг №BL1036. Відповідно до умов генерального кредитного договору, Банк зобов`язується надавати Позичальнику кредитні послуги у валютах, вказані в цьому договорі, в рамках ліміту встановленого в базовій валюті, що дорівнює 107 000,00 доларів США, (п. 6) 30.05.08 додаткової угодою укладеною між банком та Позичальником визначено цільове призначення (мета) кредиту - споживчі потреби. З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, укладено договір іпотеки, посвідчений Приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу. Відповідно до 1.1. договору іпотеки, Іпотекодавець передає в іпотеку наступне майно: А) житловий будинок загальною площею 1: 5 кв. м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] , та належить на праві власності [PERSON] ; Б) земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок, знаходиться за адресою [ADDRESS] , площа земельної ділянки 0,2500 га, кадастровий номер 4623683300:01:003:0235, з цільовим призначенням: будівництво та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що належить [PERSON] на праві власності. У 2013р. ПАТ «Універсалбанк» покликаючись на неналежне виконання [PERSON] зобов`язань за вищевказаним кредитним договором, звернувся до суду із позовом про звернення стягнення на підставі ст. 37 ЗУ «про іпотеку» на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього та стягнення залишку непогашеної за рахунок вартості іпотеки залишку заборгованості за кредитним договором. За результатами розгляду вказаного позову Апеляційним судом Львівської області від 11.12.2015р. у справі №450/1350/13, винесено остаточне рішення у справі, згідно якого вирішено (викладено резолютивну частину рішення місцевого суду у наступній редакції): звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: А) житловий будинок загальною площею 156 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить на праві власності [PERSON] ; Б) земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок, знаходиться за адресою [ADDRESS] , площа земельної ділянки 0,2500 га, яка належить [PERSON] ; на праві власності шляхом визнання за Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» (04114, м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19, код ЄДРПОУ 21133352) права власності на вказане нерухоме майно, за ціною 3 894 666,(7) гривень в рахунок погашення заборгованості за Генеральним договором про надання кредитних послуг № BL 1036 від 20 грудня 2007 року у розмірі 2 151 456,34 грн. Так, визначена за результатами судової експертизи та встановлена вищевказаному рішенні суду вартість предмета іпотеки, на який банком набуто право власності на підставі ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» становить 3894666,00 гривень (три мільйони вісімсот дев`яносто чотири тисячі шістсот шістдесят шість гривень). Водночас, встановлений цим же рішенням суду розмір забезпечених іпотекою вимог в рахунок погашення яких іпотекожержатель набуває право власності на предмет іпотеки становить 2161456,34 гри. Відтак, сума перевищення вартості іпотеки на розміром забезпечених вимог, в рахунок погашення яких звернуто на неї стягнення становить 1743211,66 грн. (389 666,00 грн. - (мінус) 2161456,34 грн.). На підставі ч. 9 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживача» та ч. З ст. 37 Закону України «Про іпотеку» відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу 90 відсотків від суми 1743211,66 грн., тобто суму у розмірі 1568890,49 грн. (90% х (помножити) 1743211,66 грн.), стягнення якої є предметом позову у даній справі. 08.01.2019 року провадження у справі відкрито. 04.02.2020 року справу призначено до судового розгляду. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі просить суд позов задоволити. Проти заочного розгляд справи не заперечив. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоч належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, а тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у його відсутності в заочному порядку, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України, проти чого представник позивача в своїй заяві не заперечив. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Згідно з ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 11.12.2015 року постановлено апеляційну скаргу представника [PERSON] - [PERSON] - задовольнити частково; заочне рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 червня 2013 року змінити; резолютивну частину рішення викласти у наступній редакції: звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: А) житловий будинок загальною площею 156 кв. м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] , та належить на праві власності [PERSON] ; Б) земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок, знаходиться за адресою [ADDRESS] , площа земельної ділянки 0,2500 га, кадастровий номер 4623683300:01:003:0235, яка належить [PERSON] на праві власності шляхом визнання за Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» (04114, м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19, код ЄДРПОУ 21133352) права власності на нерухоме майно, а саме: А) житловий будинок загальною площею 156 кв. м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] , та належить на праві власності [PERSON] ; Б) земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок, знаходиться за адресою [ADDRESS] , площа земельної ділянки 0,2500 га, кадастровий номер 4623683300:01:003:0235 за ціною 3 894 666 гривень в рахунок погашення заборгованості за Генеральним договором про надання кредитних послуг № ВL 1036 від 20 грудня 2007 року у розмірі 2 151 456,34 грн. (станом на 24.01.2013 року). Зупинити виконання рішення на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Згідно із ч. 9 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживача» якщо в результаті застосування умов договору, що обмежують права споживача, споживачеві завдано збитків, вони повинні відшкодовуватися винною особою у повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» у разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Звертаючись до суду із позовом позивач зазначає, що у відповідача виник обов`язок відшкодувати позивачу 90 відсотків від суми 1743211,66 грн., тобто суму у розмірі 1568890,49 грн. (90% х (помножити) 1743211,66 грн.), а саме 90% перевищення вартості предмета іпотеки. Рішення Апеляційного суду від 11.12.2015 року не оскаржувалось та набрало законної сили, разом з тим виконання такого за вказівкою у резолютивній частині рішення суду, зупинено на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про заставу», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Іпотекодавець чи позичальник не відноситься до категорії осіб, які є суб`єктами Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції». За своїм змістом Закон є процесуальним, оскільки встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться. Відмовляючи в задоволенні позову суд звертає увагу, не вдаючись до аналізу правової підстави звернення та наявності підстав для задоволення позовних вимог, без зазначення про безпідставність заявленої позовної вимоги, на те, що на момент винесення рішення у справі Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є чинним та дія такого не припинена. Таким чином звернення до суду із позовом для задоволення вимог [PERSON] є передчасним, оскільки не відпали визначені рішенням суду, яке набрало законної сили, підстави, зі спливом яких у позивача могло б виникнути право на звернення до суду із позовом у випадку не виконання його вимог ПАТ «Універсалбанк» у добровільному, позасудовому порядку. На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Таким чином, виходячи із суті та змісту заявлених позовних вимог, встановлених обставин справи, системного аналізу положень чинного законодавства, суд дійшов висновку, про встановлену судом передчасність звернення до суду із зазначеним позовом, а тому позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed