Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що, вона є бабусею малолітнього [PERSON], [INFO], мати та батько якого по відношенню до дитини батьківської турботи не виявляють, ухиляються від утримання та виховання дитини, на підставі чого, діючи в інтересах малолітнього онука, просить суд позбавити відповідачів батьківських прав відносно їх сина - [PERSON], [INFO], призначивши її опікуном дитини та стягнути з відповідачів аліменти на її користь. В судовому засіданні позивачка підтримала позов у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідачі в судове засідання не з'явились, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомили, що дозволило суду визнати їх неявку в судове засідання з неповажних причин та, за письмовою згодою позивача, відповідно до ст.224 ЦПК України, провести заочний розгляд справи у їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до положення ст.171 СК України думку дитини не заслухано через вік останньої. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Заводської районної у м. Дніпродзержинську ради висловила думку про наявність підстав для позбавлення батьківських прав відповідачів та призначення позивача опікуном дитини. Залучений судом до участі у справі прокурор в судовому засіданні зазначив, що, позовні вимоги позивача вважає обґрунтованими, з урахуванням того, що дійсно, в ході розгляду справи встановлено факт ухилення відповідачів від виконання своїх батьківських обов'язків, що є підставою для позбавлення їх батьківських прав відносно їх сина - [PERSON], [INFO], та призначення позивача опікуном дитини. Вислухавши позивача, представника третьої особи, думку прокурора, та вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно ст.258 СК України, баба і дід мають право на самозахист внуків. Баба і дід мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних внуків до органу опіки та піклування або до суду без спеціальних на те повноважень. Відповідно до положення ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як встановлено судом в ході розгляду справи, згідно свідоцтва про народження, виданого Заводським відділом РАЦС Дніпродзержинського МУЮ Дніпропетровської області, відповідач [PERSON] є матір'ю, а відповідач [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON], [INFO]. Як вбачається з матеріалів справи, малолітній [PERSON], [INFO], зареєстрований та мешкає разом із бабусею в квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS]. Згідно характеристики, наданої Дошкільним навчальним закладом №3, малолітній [PERSON], [INFO], відвідував середню групу вказаного навчального закладу. При цьому, вихованням та утриманням дитини фактично займалась його бабуся. Мати дитини жодного разу до закладу не з'являлась, інтересу до розвитку дитини - не виявляла. Згідно характеристики, наданої Комунальним закладом «Спеціальний дошкільний навчальний заклад ясла-садок№40 «Вогник», малолітній [PERSON], [INFO], відвідує середню групу №3 даного навчального закладу. Всі питання щодо виховання дитини розв'язує бабуся, мати декілька разів приходила до садка. Батько у вихованні сина участі не приймає. Згідно Висновку, наданого 18.11.2014р. Виконавчим комітетом Заводської районної у м. Дніпродзержинську ради, вихованням та утриманням малолітнього [PERSON], [INFO], займається його бабуся - позивач [PERSON] Відповідно до ч.2, 3 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч.1 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства» N 2402-III від 26.04.2001р., сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ст.12 вищевказаного Закону, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними правовими актами, визначеними в Україні. Відповідно до положення ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно роз'яснень, наданих у п.16 Постанови Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Як вбачається з матеріалів справи, за час проживання малолітнього [PERSON], [INFO], разом із бабусею, батько дитини - відповідач [PERSON] батьківської турботи до дитини не виявляв, життям дитини не цікавився, забезпечення інтересів дитини та її вихованням - не здійснював. Згідно довідки, наданої КЗ «Дніпродзержинська міська лікарня №1»ДОР» за вих.№ 1765/03 від 06.10.2014р., відповідач [PERSON] перебуває на обліку у лікаря нарколога з 2011 року з діагнозом «Психічні та поведінкові розлади в результаті вживання опіатів синдром залежності». Як зазначено у вищевказаному Висновку Виконавчого комітету Заводської районної у м. Дніпродзержинську ради, орган опіки та піклування Виконавчого комітету Заводської районної у м. Дніпродзержинську ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав відповідачів відносно їх сина - [PERSON], [INFO]. Згідно роз'яснень, наданих у п.17 Постанови Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Фактів душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання, а також будь-яких, не залежних від відповідачів причин щодо їх ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків - в ході розгляду справи не встановлено. Враховуючи вищевикладене, суд, приходить до висновку, що, відповідачі, маючи реальну можливість виконувати покладені на них законом батьківські обов'язки щодо виховання дитини, тривалий час, усвідомлюючи значення своїх дій, нехтують своїми батьківськими обов'язками, а саме: не піклуються про фізичний, духовний та моральний розвиток дитини, не створюють належних умов для розвитку природних здібностей дитини, не проводять медичного догляду дитини, не готують дитину до самостійного життя. Таким чином, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що дійсно мали місце обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги в частині позбавлення відповідачів батьківських прав відносно їх малолітнього сина. Згідно ч.3 ст.60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Згідно ч.1 ст. 58 ЦК України, опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Відповідно до ст. 63 ЦК України, опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна чи піклувальника. При призначенні опікуна для малолітньої особи та при призначенні піклувальника для неповнолітньої особи враховується бажання підопічного. Згідно ст.64 ЦК України, опікуном або піклувальником не може бути фізична особа: 1) яка позбавлена батьківських прав, якщо ці права не були поновлені; 2) поведінка та інтереси якої суперечать інтересам фізичної особи, яка потребує опіки або піклування. Згідно ч.4 ст.167 СК України, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Як встановлено судом в ході розгляду справи, позивачка [PERSON] є бабусею малолітнього [PERSON], яка є власником 1/3 частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Згідно Акту обстеження умов проживання малолітнього [PERSON], складеного 04.03.2014р. працівниками Служби у справах дітей Виконавчого комітету Заводської районної у м. Дніпродзержинську ради, в квартирі за адресою: [ADDRESS] бабуся створила усі умови для проживання та виховання дитини. Як вбачається з матеріалів справи, матеріали справи не містять відомостей, які б давали підстави суду дійти висновку, що поведінка та інтереси позивача суперечать інтересам малолітнього онука. Згідно Висновку, наданого 18.11.2014р. Виконавчим комітетом Заводської районної у м. Дніпродзержинську ради, позивач [PERSON] отримує пенсію по інвалідності та мінімальну заробітну плату у розмірі 1218 грн. на місяць; на обліку у лікаря нарколога або психіатра не перебуває; до кримінальної відповідальності не притягувалась, з урахуванням чого Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Заводської районної у м. Дніпродзержинську ради вважає доцільним призначення позивача опікуном малолітнього [PERSON], [INFO]. Дослідивши вищенаведені обставини, суд дійшов висновку, що, позовні вимоги позивачки в частині призначення останньої опікуном малолітнього [PERSON] - є обгрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню. Згідно ч.2 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Враховуючи вищевикладене, та, приймаючи до уваги положення ст.182 СК України,

Outcome: approved