Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-06 00:00:00

Позивачка звернулася до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Вимоги обґрунтовані тим, що позивачка є власником квартири [ADDRESS] згідно свідоцтва про право власності Серія [NUMBER] , виданого 10.09.2004 р. Виконавчим комітетом Одеської міської ради, зареєстрованого в КП ОМБТІ та РОН 28.12.2004 р. під номером 409 в книзі: 46к-41. В данній квартирі зареєстрований її син [PERSON] , [INFO] . Однак, відповідач тривалий час у вищевказаній квартирі не проживає. Місцезнаходження його не відоме. В добровільному порядку відповідач не знімається з реєстраційного обліку, а тому, як вважає позивач, він втратив право користування квартирою за адресою [ADDRESS] . Позивач надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, підтримала заявлені вимоги та просила їх задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, викликався належним чином. В силу вимог ч.7 ст.128 та ч.10 ст.130 ЦПК України та неповідомлення відповідачем адреси фактичного місцезнаходження, суд прийшов до висновку про можливість проведення розгляду справи у відсутності відповідача. Зі згоди позивача справа розглянута в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи в сукупності, суд прийшов до наступного. Відповідно до свідоцтва про право власності Серія [NUMBER] , виданого 10.09.2004 р. Виконавчим комітетом Одеської міської ради, [PERSON] є власником квартири за адресою [ADDRESS] . Згідно Відомостей № Г3-161817-ф/л про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку, наданих Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 23.01.2002 року за адресою [ADDRESS] . Відповідач у квартирі за адресою [ADDRESS] не проживає, що підтверджується актом про непроживання і його відсутність. Згідно з нормою ст.319 ЦК України, власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частина 1 ст. 321 ЦК України, визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначенні статтями 317, 383 ЦК України та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише на підставах, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження його майна. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім?ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.7 Закона України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Зі змісту постанови Верховного суду України від 16.01.2012р. вбачається, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71,72,116,156 ЖК УРСР, ст.405 ЦК України). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема зняття особи з реєстрації місця проживання, пред?явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою та про оголошення фізичної особи померлою. На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв?язок доказів в їх сукупності. Відповідачем до суду не було надано жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутнім у судових засіданнях відповідач також розпорядився на власний розсуд. Заявлений позивачем спосіб захисту своїх прав є обгрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved