Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-30 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом. В судовому засіданні вона та її представниця позов підтримали і, уточнивши обставини справи, пояснили суду, що позивачці на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-КВ № 074969 від 08 листопада 2001 року належить земельна ділянка площею 3,110 га, що розташована на території Великововнянської сільської ради Таращанського району Київської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вона з відповідачем уклала договір про оренду вказаної земельної ділянки від 2008 року строком на 15 років. Даний договір не містить обов'язкових умов, а саме: - неповно описаний об'єкт оренди, в п.1.1. договору вказано лише розмір земельної ділянки 3,110 га, але не вказано кадастровий номер земельної ділянки та місце її розташування; - в п.2.3. зазначено, що орендна плата виплачується щорічно до закінчення поточного року; розмір орендної плати - 3% від грошової оцінки земельної ділянки; форми орендної плати - грошова або натуральна; - проте в договорі не зазначено порядок індексації орендної плати, не конкретизовані строки, порядок внесення орендної плати, порядок перегляду орендної плати та відповідальність за її несплату; - не вказані умови використання земельної ділянки, яка передається в оренду; - не вказані умови збереження стану земельної ділянки, яка є об'єктом оренди; - не визначена сторона договору, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; - в договорі взагалі не визначена відповідальність сторін; - не зазначені умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. До того ж, до даного договору оренди не додані: - план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; - акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); - проект відведення земельної ділянки у разі його розроблення згідно із законом. Перелічені вище умови згідно ч.1 ст.15 Закону України «Про оренду землі» є істотними, а їх відсутність в договорі є підставою для визнання його недійсним відповідно до закону. Вона зверталася до відповідача з вимогою про внесення змін до спірного договору оренди та приведення його у відповідність до вимог закону із внесенням умови про виплату орендної плати у грошовій формі шляхом перерахування на її банківський рахунок. Проте він залишив її звернення без реагування. Крім цього, згідно з довідкою відділу Держземагентства у Таращанському районі Київської області від 11 листопада 2013 р. № 3741 вартість належної їй земельної ділянки станом на 01.01.2011 р. становила 59980 грн. 80 коп., на 01.01.2012 р. - 98302 грн. 28 коп., на 01.01.2013 р. - 98302 грн. 28 коп. У неї виникли сумніви щодо правильності нарахування виплати орендної плати за ці роки, яка проводилася продукцією сільськогосподарського виробництва, вартість та якісні характеристики якої невідомі, оскільки відповідач відмовляється надавати відповідні відомості. Тому просять суд визнати недійсним вказаний вище договір оренди земельної ділянки від 2008 року та стягнути з відповідача на її (позивачки) користь судові витрати, при цьому, не пояснивши чи дійсно порушуються її права у зв'язку з відсутністю в даному договорі оренди зазначених умов, їх істотності, і в чому саме полягає порушення її законних прав. Представник відповідача в судовому засіданні, позов не визнав і пояснив суду, що 12 жовтня 2012 року між сторонами у справі було укладено договір оренди земельної ділянки належної позивачці строком на 15 років. Вище зазначений договір оренди земельної ділянки був зареєстрований в Управлінні Держкомзему у Таращанському районі, запис у Державному реєстрі земель за №32244000/4002002. Примірник цього договору в той же день отримала позивачка. В цілому не заперечуючи твердження позивачки щодо відсутності в спірному договорі певних істотних умов та додатків до нього, передбачених ст. 15 ЗУ «Про оренду землі», зазначив, що відповідачем при його укладанні 12.10.2012 року та подальшій реєстрації було дотримано дійсні на той час вимоги вказаного Закону, оскільки без їх дотримання не можлива була б його державна реєстрація. Крім того, відповідач з часу укладення даного договору оренди земельної ділянки добросовісно виконує всі його умови, орендна плата виплачується в повному обсязі та у встановлений ним строк, претензій з приводу його недійсності чи виконання не надходило. До того ж, позивачкою пропущено строк позовної давності, який просить суд застосувати при розгляді даної справи. Представник третьої особи відділу Державного земельного агентства у Таращанському районі Київської області щодо заявленого позову покладався на розсуд суду. Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності та, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 12.10.2012 року сторони уклали договір оренди земельної ділянки належної позивачці на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-КВ № 074969 від 08 листопада 2001 року, площею 3,110 га, що розташована на території Великововнянської сільської ради Таращанського району Київської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строком на 15 років. Її прізвище у вказаному вище Державному акті «Скоблено» згідно копії Свідоцтва про одруження виданого виконкомом Великововнянської сільської ради Таращанського району Київської області 26 лютого 2002 року було змінено на нинішнє «Кравець». Даний договір оренди земельної ділянки цього ж дня був зареєстрований в Управлінні Держкомзему у Таращанському районі Київської області, запис у Державному реєстрі земель за №32244000/4002002. Позивачка та її представниця в судовому засіданні просили суд визнати недійсним спірний договір оренди земельної ділянки з підстав відсутності в ньому перелічених ними істотних умов відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» а саме: - неповно описаний об'єкт оренди, в п.1.1. договору вказано лише розмір земельної ділянки 3,110 га, але не вказано кадастровий номер земельної ділянки та місце її розташування; - в п.2.3. зазначено, що орендна плата виплачується щорічно до закінчення поточного року; розмір орендної плати - 3% від грошової оцінки земельної ділянки; форми орендної плати - грошова або натуральна; - проте в договорі не зазначено порядок індексації орендної плати, не конкретизовані строки, порядок внесення орендної плати, порядок перегляду орендної плати та відповідальність за її несплату; - не вказані умови використання земельної ділянки, яка передається в оренду; - не вказані умови збереження стану земельної ділянки, яка є об'єктом оренди; - не визначена сторона договору, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; - в договорі взагалі не визначена відповідальність сторін; - не зазначені умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, та не доданих до нього: - плану або схеми земельної ділянки, яка передається в оренду; - акту визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); - проекту відведення земельної ділянки у разі його розроблення згідно із законом. Представник відповідача, не визнаючи позов, погоджуючись з твердження позивачки щодо відсутності в спірному договорі певних істотних умов та додатків до нього, передбачених ст. 15 ЗУ «Про оренду землі», зазначив, що відповідачем при його укладанні та подальшій реєстрації було дотримано дійсні на той час вимоги вказаного Закону, оскільки без їх дотримання не можлива була б його державна реєстрація. Крім того, вказував, що відповідач з часу укладення даного договору оренди земельної ділянки добросовісно виконує всі його умови, орендна плата виплачується в повному обсязі та у встановлений ним строк, претензій з приводу його недійсності чи виконання не надходило та просив суд застосувати строк позовної давності, який позивачкою, на його думку, пропущений. Вказані обставини встановлено з матеріалів справи, вивчених в судовому засіданні. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Згідно ч.2 ст. 15 вказаного вище Закону відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. У ч. 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Поряд із зазначеним вище, констатуючи встановлену судом відсутність у спірному договорі оренди земельної ділянки перелічених позивачкою та її представницею певних істотних його умов та додатків до нього, ними н е д о в е д е н о суду чи дійсно порушувалися її (позивачки) права у зв'язку з відсутністю в даному договорі оренди зазначених умов, їх істотності, і в чому саме полягає порушення її законних прав, що породило б відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України її право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Саме така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року в справі № 6-94 цс 13, прийнятій за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах і я к а відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із даним рішенням Верховного Суду України. Крім цього, судом не може братись до уваги посилання представника відповідача про пропущення позивачкою строку подачі заяви до суду - позовної давності, оскільки з часу укладання спірного договору до дня звернення нею до суду пройшло лише близько одного року і двох місяців. Таким чином, суд прийшов до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову.

Outcome: dismissed