Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-28 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідачів про захист прав споживачів, визнання недійсним договору, стягнення матеріальної та моральної шкоди, розірвання договорів кредитування та звільнення від сплати грошових коштів, посилаючись на те, що 16 червня 2013 року вона запросила представників фірми для встановлення трьох вікон та двох дверей. Того ж дня був укладений договір із ФОП «[PERSON]» на виготовлення та встановлення вказаних вікон та дверей на загальну суму 9627 грн. Оскільки вказаних коштів вона не мала, то вона та її чоловік [PERSON] уклали кожний договори споживчого кредитування із ПАТ «Акцент-Банк» на оплату виконання замовлення у ФОП «[PERSON]», а отримані гроші були перераховані на рахунок виконавця. Однак у передбачений строк умови договору [PERSON] не були виконані. Більш того до теперішнього часу умови договору відповідачем не було виконано, незважаючи на те, що позивачка неодноразово зверталась до ФОП «[PERSON]» з вимогою провести встановлення вікон та дверей. Після того, як минуло два місяці з укладення договору від 16 червня 2013 року, вона просила повернути відповідача гроші, перераховані банком на рахунок фірми виконавця, однак цього ним не було також виконано. Після цього вона та її чоловік перестали банку погашати кредит. Вважає, що фірма виконавця порушила умови виконання договору від 16 червня 2013 року на поставку та встановлення вікон і дверей, тому відповідач повинен відшкодувати їй завдані збитки. Також зазначала, що за відсутності підпису у договорі № 84 від 16 червня 2013 року ФОП «[PERSON]» зазначена угода повинна бути визнана недійсною. На підставі переліченого просила суд розірвати два споживчі кредити, укладені нею та її чоловіком із ПАТ «Акцент-Банк» 16 червня 2013 року, із звільненням її та її чоловіка від сплати грошових коштів на погашення отриманих кредитів. Також просила суд стягнути з відповідачів завдану їй моральну шкоду в сумі 100 000 грн. з ФОП «[PERSON]» та ФОП «[PERSON]», бо внаслідок протиправних дій ФОП «[PERSON]» вона була позбавлена того, на що розраховувала, досі не вирішили житлові питання, отримала стрес. Також внаслідок вказаних дій відповідача загострилась хвороба її чоловіка, що призвело до смерті [PERSON] Окрім цього просила суд стягнути з ФОП «[PERSON]» та ФОП «[PERSON]» матеріальні витрати на лікування [PERSON] в сумі 2815,81 грн. В судовому засіданні позивачка повністю підтримала заявлені нею позовні вимоги, які просила суд задовольнити. Надала пояснення аналогічні тим, що викладені в позовній заяві. Вказувала при цьому, що ФОП [PERSON] займався шахрайськими діями, шляхом омани заволодівши її грошовими коштами, бо договір не підписував, тому він не може бути визнаний дійсним, що було встановлено рішенням суду від 5 березня 2014 року. Не заперечувала, що представники [PERSON] привозили їй додому наприкінці серпня 2013 року одні вхідні двері, однак на той момент вона вже не збиралась їх отримувати, бо усі строки виконання договору від 16 червня 2013 року минули. До того ж вказувала, що вказані двері були виконані неякісно та не у тих розмірах, що потрібно. Додавала, що до сьогоднішнього часу відчуває стрес від протиправних дій відповідача. Відповідач, ФОП [PERSON], у судовому засіданні, не визнаючи вимоги [PERSON], вказував, що дійсно 16 червня 2014 року ним був укладений із позивачкою договір на виготовлення та встановлення вікон та дверей за адресою [PERSON], надавши суду оригінал договору від 16 червня 2013 року із підписами сторін угоди. Вказував також, що представники його фірми привозили за адресою позивачки одні вхідні двері на виконання угоди від 16 червня 2013 року, однак [PERSON] відмовилась отримувати двері. У подальшому фірма виготовила інші вхідні двері та три вікна, однак їх також отримувати позивачка відмовилась. Вважає, що ним були виконанні усі умови договору, тому саме [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків споживача. Зазначив при цьому, що виконане замовлення позивачки ним було 12 вересня 2013 року. Додав також, що оскільки він працює із ФОП [PERSON], в якого був рахунок в ПАТ «Акцент-Банк», тому домовився із [PERSON] перерахувати через вказаний банк на рахунок ФОП [PERSON] гроші в рахунок сплати вартості товару за договором від 16 червня 2013 року. Визнавав при цьому, що він у повному обсязі отримав усі грошові кошти, що були перераховані на рахунок ФОП [PERSON] банком, тому жодних претензій в частині оплати до [PERSON] не має. Додавав, що ФОП [PERSON] не має жодного відношення до виконання ним умов договору від 16 червня 2013 року. На підставі переліченого просив суд відмовити у задоволені позову повністю. Відповідач, ФОП [PERSON], до судового засідання не з'явився за невідомих суду причин повторно, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Представники ПАТ «Акцент-Банк» в суд також не з'явились за невідомих суду причин повторно, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи за позовом [PERSON] Заслухавши учасників процесу, що з'явились, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. На підставі п. 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживчий кредит є коштами, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Згідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Факт укладення споживчого кредиту між [PERSON] та ПАТ «Акцент-Банк» підтверджується копією заяви позичальника від 16 червня 2013 року та умовами кредитування, за якими позивачка отримала на строк 12 місяців зі сплатою за користування кредитом відсотків та щомісячної винагороди банку кредит в сумі 4547,01 грн. на сплату вікон та дверей шляхом перерахування вказаних грошових коштів на рахунок ФОП [PERSON] (а. с. 9, 10). Факт укладення споживчого кредиту між [PERSON] та ПАТ «Акцент-Банк» підтверджується копією заяви позичальника від 16 червня 2013 року та умовами кредитування, за якими останній отримав на строк 24 місяці зі сплатою за користування кредитом відсотків та щомісячної винагороди банку кредит в сумі 4998,59 грн. на сплату вікон та дверей шляхом перерахування вказаних грошових коштів на рахунок ФОП [PERSON] (а. с. 11, 12). Факт проведення часткової оплати кредитів за обома споживчими кредитами від 16 червня 2013 року підтверджується копіями квитанцій, наданих [PERSON] (а. с. 20). Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Натомість у судовому засіданні не було надано доказів порушення договорів кредиту з боку ПАТ «Акцент-Банк» на виконання умов споживчого кредитування від 16 червня 2013 року [PERSON] та [PERSON] Таким чином суд встановив відсутність підстав для розірвання договору кредиту, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Акцент-Банк» 16 червня 2013 року. Суд також зазначає, що відповідно до свідоцтва про смерть, виданого виконкомом Мирненської селищної ради Тельманівського району Донецької області, актовий запис № 9 від [INFO], вбачається, що [PERSON] помер [INFO] (а. с. 17). Причиною смерті [PERSON] стала хронічна серцева недостатність, ішемічна хвороба, атеросклеротичний склероз з гіпертензією, що вбачається з довідки про причини смерті № 21 (а. с. 18). Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). На підставі ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відсутність спадкової справи після смерті [PERSON], який помер [INFO], в судовому засіданні була встановлена на підставі відповіді нотаріальної контори та відомостями зі Спадкового реєстру (а. с. 81, 82). На підставі переліченого суд дійшов висновку, що право вимоги про розірвання договору споживчого кредитування, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Акцент-Банк», позивачка немає, бо [PERSON] не довела у судовому засіданні, що вона є спадкоємцем після смерті [PERSON] або набула права на спадщину померлого. З урахуванням переліченого вимоги [PERSON] про розірвання договору кредиту, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Акцент-Банк» 16 червня 2013 року, а також укладеного між [PERSON] та ПАТ «Акцент-Банк» 16 червня 2013 року, не підлягають. Таким чином позовні вимоги [PERSON] про звільнення її від сплати грошових коштів на виконання обов'язків позичальника за договорами споживчого кредитування від 16 червня 2013 року, укладених з ПАТ «Акцент-Банк», задоволенню також не підлягають. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, якими є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. На підставі ч. 3 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. За рішенням Тельманівського районного суду Донецької області від 5 березня 2014 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ФОП [PERSON] про захист прав споживачів в частині розірвання договору № 84 від 16 червня 2013 року було відмовлено на підставі того, що [PERSON] не довела факт підписання договору від 16 червня 2013 року та факт перерахування на виконання його умов грошових коштів виконавцю (а. с. 87). Згідно до умов договору № 84 від 16 червня 2013 року між [PERSON], як замовником, та Фізичною особою-підприємцем, [PERSON], як виконавцем, офіс якого розміщений по [ADDRESS], був укладений договір на оплатне виготовлення та поставку ПВХ конструкцій, які вартують 9267 грн. Після сплати вартості замовлення виконавець зобов'язується передати у власність замовнику виготовлені вироби протягом 25 днів з дня укладення договору, а разі ж неналежної комплектації в строк - 35 днів. Зобовязання ж виконавця за цим договором вважаються виконаними в повному обсязі після підписання замовником акту прийому-передачі замовлених виробів. Договір діє при цьому з дня його підписання до повного виконання сторонами своїх зобов'язань при наявності печаті (а. с. 7-8, 59-60). Сторони по справі не заперечували, що 16 червня 2013 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] був укладений договір на виготовлення та поставку вікон та дверей. Вказаний факт також в судовому засіданні було підтверджено оригіналом договору від 16 червня 2013 року, наданому [PERSON], в якому містяться підписи обох сторін та мається печать виконавця. Листами-зобов'язаннями від 16 червня 2013 року, наданими суду ФОП [PERSON], було підтверджено, що грошові кошти в загальному розмірі 9267,57 грн. були перераховані за кредитними договорами, укладеними між ПАТ «Акцент-Банк» та [PERSON] й [PERSON], на оплату замовлення [PERSON] від 16 червня 2013 року № 84 (а. с. 65, 66). При цьому факт отримання грошових коштів від [PERSON] відповідачем, ФОП [PERSON], на виконання умов договору від 16 червня 2013 року ним визнавалось у суді. Таким чином суд вважає, що у судовому засіданні було достатньо підтверджено укладення договору № 84 від 16 червня 2013 року між [PERSON] та ФОП [PERSON], тому не бере у цій частині в розрахунок рішення Тельманівського районного суду Донецької області від 5 березня 2014 року. На підставі наведеного вимоги [PERSON] про визнання договору від 16 червня 2013 року недійним не підлягають задоволенню. На підтвердження факту доставлення однієї двері [PERSON] на виконання вказаного договору представниками ФОП [PERSON] мається копія акту прийому-передачі від 13 серпня 2013 року (а. с. 67). На підставі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Оскільки відміток про неналежну комплектацію замовлення за договором від 16 червня 2013 року суду не було надано, то суд виходить з того, що виконання умов договору повинно бути здійснено виконавцем протягом 25 днів з дня підписання договору, як це зазначено у 3.2 вказаного договору. Натомість в судовому засіданні відповідач ФОП [PERSON] не довів, що ним було виконано умови зазначеного договору в передбачені угодою строки та в повному обсязі. Суд при цьому зазначає, що протягом 25 днів з дня укладення договору відповідач повинен був передати замовлення позивачці, оскільки нею було проведено повну оплату замовлення в сумі 9267 грн. Таким чином суд встановив, що умови договору від 16 червня 2013 року ФОП [PERSON] не були виконані, оскільки замовлення не було поставлено позивачці протягом 25 днів та станом на момент ухвалення рішення момент, оскільки відсутні відповідні акти прийому-передачі замовлення [PERSON] На підставі ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт та вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Згідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної шкоди. Відповідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка, крім іншого, полягає в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї. На підставі ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Суд враховує, що умови договору відповідачем не були виконані, що зумовило порушення життєвого укладу позивачки та негативно вплинуло на психологічний стан [PERSON], бо призвело до необхідності її прилаштування до вказаних несприятливих умов. Також суд враховує, що позивачка є пенсіонеркою, та що в період невиконання умов договору ФОП [PERSON] погіршився стан здоров'я чоловіка позивачки, [PERSON] Таким чином суд вважає необхідним задовольнити вимоги [PERSON] про стягнення моральної шкоди внаслідок неправомірної поведінки ФОП [PERSON] частково, в розмірі 5000 грн., що відповідатиме принципу розумності та справедливості. На підставі наведеного суд вважає необхідним стягнути з ФОП [PERSON] на користь позивачки у рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 грн. При цьому в судовому засіданні не було встановлено будь-яких підстав для задоволення вимог [PERSON] про стягнення моральної шкоди з ФОП [PERSON], тому в цій частині вимоги позивачки також повинні бути залишені без задоволення. Згідно до довідки від 3 березня 2014 року вбачається, що [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні з 14 жовтня 2013 року по 8 листопада 2013 року, а також з 10 лютого 2014 року по 17 лютого 2014 року внаслідок захворювання на атеросклеротичний кардіосклерозом з гіпертензією (а. с. 15). Також [PERSON] суду надані були квитанції про сплату ліків на загальну вартістю 2815,81 грн. (а. с. 23-29, 52-58). Однак суд не вбачає підстав для стягнення вказаних грошових коштів з відповідачів, ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON], на користь [PERSON], бо остання не довела, що вона є спадкоємицею померлого [PERSON], та що у смерті останнього винними є відповідачі, або що їх дії сприяли загибелі [PERSON] Таким чином в цій частині вимоги [PERSON] до ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] не підлягають задоволенню, як необґрунтовані. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача, ФОП [PERSON], на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн., від сплати якого позивачку за законом звільнено щодо заявлених нею вимог про захист прав споживача.

Outcome: partial