Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що нею 02.10.1985 році в складі-магазині міста Суми був придбаний залізно-розбірний гараж розмірами: довжина - 5490 мм., ширина - 3200 мм., висота - 2305 мм., вага - 1030 кг. Відповідно до артикуля ХН-086-02-9 вартість даного гаражу складала 700 рублів. Відповідно до Рішення Виконавчого комітету Сумської міської ради народних депутатів № 723 від 16.12.1993 року, згідно з Декретом Кабінету міністрів України від 25.12.1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», позивачці було передано в приватну власність земельну ділянку під номером 16 для гаражного будівництва в межах норм, громадянам - членам гаражних кооперативів. На виконання Рішення Виконавчого комітету Сумської міської ради народних депутатів № 723 від 16.12.1993 року в 1994 році на земельній ділянці під номером 16, позивачкою був збудований автомобільний гараж №16, з підвалом. Згідно з технічним паспортом на гараж, розробленого Комунальним підприємством «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» Сумської міської ради від 01.06.2016 року, споруда гаражу має наступну будівельну характеристику: 1) фундамент - цегляний щебінь; 2) стіни - сталь листова; 3) підлога - цемент. Відповідно до додатку 2.4 технічного паспорту на гараж №16, інвентаризаційна вартість даного гаражу складає 24061 грн. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна за № 59506466 від 20.05.2016 р., земельна ділянка з кадастровим № 5910136600:15:008:0002, площею 0,0028 га., позивачкою приватизована для будівництва індивідуального гаражу № 16. Приватизована земельна ділянка із збудованим гаражем №16 знаходиться за адресою: Сумська область, м. Суми, «Газовик» Обєднання автовласників», громадська організація, земельна ділянка № 16. Згідно з довідки № 56 від 07.06.2016 року позивачка є членом Громадської організації «Обєднання автовласників «Газовик» та власником гаражу №16. З огляду на те, що позивачка придбала названий гараж за власні кошти, користуюся ним в особистих цілях протягом тривалого терміну (понад 30 років) має намір у подальшому на власний розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися гаражем, як особистим нерухомим майном. 02.08.2016 р. за вих.№ 14.01-12/2566 на звернення позивачки від 18.07.2016 року за вх. № М- 2079,03.02.01.01, позивачка, від Відповідача, отримала письмову відповідь у якій чітко визначено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво. Крім того, з метою визнання право власності на гараж, позивачка в вересня 2016 року звернулася до [PERSON] Державної архітектурно-будівельної інспекції в Сумській області з письмовою заявою щодо прийняття в експлуатацію сомочинно-збудований гараж на земельній ділянці № 16 на території ГО «Обєднання автовласників «Газовик». В звязку з тим, що структурні підрозділи Сумської міської ради письмове звернення позивачки не виконали, фактично не надали їй очікуваної допомоги, крім притягнення до адміністративної відповідальності за самовільний збудований гараж, [PERSON] змушена звернутися до місцевого суду щодо захисту своїх прав та просить визнати за [PERSON] право власності на капітальний гараж №16, площею 23,20 кв. метрів, розташованого на приватизованій земельній ділянці за адресою: м. Суми, вул. Косівщинська, 96, «Газовик» Обєднання автовласників, громадська організація, зобовязати [PERSON] державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради прийняти від позивача декларацію щодо самочинно збудованого гаражу №16, площею 23,20 кв. метрів на земельній ділянці за адресою: м. Суми, вул. Косівщинська, 96, «Газовик» Об'єднання автовласників, громадська організація. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі з вищенаведених підстав, просила їх задовольнити. Представник відповідача, Виконавчого комітету Сумської міської ради, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, надав письмові заперечення на позовну заяву в якому зазначив, що Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що він звертався до [PERSON] «Центр надання адміністративних послуг» Сумської міської ради з метою оформлення права власності на нерухоме майно - гараж, однак йому було рекомендовано звернутися до місцевого суду з позовною заявою щодо визнання права власності. Однак, в матеріалах доданих до позовної заяви, відсутні документи, що підтверджують факт звернення позивача з заявою, встановленого зразка, про реєстрацію права власності на нерухоме майно до відповідного органу і відповідної відмови уповноваженого органу, встановленого зразка. Крім того, відповідно до частини 1 стаття 376 Цивільного кодексу України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Цивільним кодексом України встановлено загальне правило за яким особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК України). Пленум Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 12 Постанови від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» розяснив, що у справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ПК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦЮ. тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина пята статті 376 ЦЮ. При цьому вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобовязані встановлювати усі обставини справи. Під істотним порушенням будівельних норм і правил слід розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність (пункт 22 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України «про правовий режим самочинного будівництва») В свою чергу Цивільний кодекс України встановлює правило за яким, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.( Пункт 5 статті 376 Цивільного кодексу України) Частинами 2 та 3 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України зазначено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно зі статтею 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше, як на підставі доказів сторін. При цьому жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що будівництво здійснено без істотних порушень будівельних норм і правил, а також, що самочинно збудоване майно не порушує прав та охоронюваних законом інтересів інших осіб, позивачем не надано. З урахуванням даних обставин Виконавчий комітет Сумської міської ради заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідач [PERSON] державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, не забезпечив явку свого представника в судове засідання, заперечень проти позову не надав. Судом встановлено, що нею 02.10.1985 році в складі-магазині міста Суми був придбаний залізно-розбірний гараж розмірами: довжина - 5490 мм., ширина - 3200 мм., висота - 2305 мм., вага - 1030 кг. Відповідно до артикуля ХН-086-02-9 вартість даного гаражу складала 700 рублів. Відповідно до Рішення Виконавчого комітету Сумської міської ради народних депутатів № 723 від 16.12.1993 року, згідно з Декретом Кабінету міністрів України від 25.12.1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», позивачці було передано в приватну власність земельну ділянку під номером 16 для гаражного будівництва в межах норм, громадянам - членам гаражних кооперативів. На виконання Рішення Виконавчого комітету Сумської міської ради народних депутатів № 723 від 16.12.1993 року в 1994 році на земельній ділянці під номером 16, позивачкою був збудований автомобільний гараж №16, з підвалом. Згідно з технічним паспортом на гараж, розробленого Комунальним підприємством «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» Сумської міської ради від 01.06.2016 року, споруда гаражу має наступну будівельну характеристику: 1) фундамент - цегляний щебінь; 2) стіни - сталь листова; 3) підлога - цемент. Відповідно до додатку 2.4 технічного паспорту на гараж №16, інвентаризаційна вартість даного гаражу складає 24061 грн. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна за № 59506466 від 20.05.2016 р., земельна ділянка з кадастровим № 5910136600:15:008:0002, площею 0,0028 га., позивачкою приватизована для будівництва індивідуального гаражу № 16. Приватизована земельна ділянка із збудованим гаражем №16 знаходиться за адресою: Сумська область, м. Суми, «Газовик» Обєднання автовласників», громадська організація, земельна ділянка № 16. Згідно з довідки № 56 від 07.06.2016 року позивачка є членом Громадської організації «Обєднання автовласників «Газовик» та власником гаражу №16. З огляду на те, що позивачка придбала названий гараж за власні кошти, користуюся ним в особистих цілях протягом тривалого терміну (понад 30 років) має намір у подальшому на власний розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися гаражем, як особистим нерухомим майном. З метою визнання права власності на гараж в травні 2016 рок позивачка звернулася до [PERSON] «Центр надання адміністративних послуг» Сумської міської ради ( м. Суми. вул.Горького, 21) з усним проханням щодо надання їй допомоги в приватизації гаражу № 16 по вул. Косівщинська, 96. Однак, працівники Сумської міської ради в усній формі порекомендували позивачці звернутися до місцевого суду щодо визнання права власності на самочинно збудовану споруду. Виконуючи рекомендації працівників СМР позивачка 14.06.2016 р. звернулася до Ковпаківського районного суду міста Суми з позовною заявою про визнання права власності на гараж. Рішенням Ковпаківського районного суду у справі № 592/5665/16-ц, провадження №2/592/1825/16 від 13.07.2016 року у задоволені позовних вимог [PERSON] відмовлено оскільки до суду не були надані докази, щодо звернення останньої до уповноваженого органу для реєстрації права власності. Крім того у матеріалах позовної заяви були відсутні документи, які б підтвердили факт звернення позивачки до Сумської міської ради. З метою усунення виявлених судом суттєвих недоліків позивачка, на підставі Закону України «Про звернення громадян» 18.07.2016 року за вх. № М-2079,03.02.01.01, звернулася до Голови Сумської ради з письмовою заявою з приводу визнання права власності на гараж. 02.08.2016 р. за вих.№ 14.01-12/2566 на звернення позивачки від 18.07.2016 року за вх. № М- 2079,03.02.01.01, позивачка, від Відповідача, отримала письмову відповідь у якій чітко визначено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво. Крім того, з метою визнання право власності на гараж, позивачка в вересня 2016 року звернулася до [PERSON] Державної архітектурно-будівельної інспекції в Сумській області з письмовою заявою щодо прийняття в експлуатацію сомочинно-збудований гараж на земельній ділянці № 16 на території ГО «Обєднання автовласників «Газовик». 06.10.2016 р. за вих. № 40-1018/3483-16 від [PERSON] Державної архітектурно-будівельної інспекції в Сумській області [PERSON] отримала відповідь що її заява прийнята Управлянням в роботу. 07.10.2016 р. позивачка від УДАБІ отримала припис № 605 про усунення порушень вимог законодавства, акт № 605 про перевірку дотримання вимог законодавства та протокол №605 про притягнення її до адміністративної відповідальності за незаконне будівництво гаражу №16 10.10.2016 р. 10.10.2016 р. УДАБІ на [PERSON] було складена постанову №245 по справі про адміністративне правопорушення. Відповідно до постанови № 245 від 10.10.2016 р. [PERSON] було сплачено штраф в розмірі 510 грн. В звязку з тим, що структурні підрозділи Сумської міської ради письмове звернення позивачки не виконали, фактично не надали їй очікуваної допомоги, крім притягнення до адміністративної відповідальності за самовільний збудований гараж, [PERSON] була змушена повторно звернутися до місцевого суду щодо захисту своїх прав. Суд вважає, що між сторонами склались правовідносини, що регулюються нормами цивільного законодавства стосовно набуття права власності на нерухоме майно. Судом достовірно встановлено, що гараж збудований на приватизованій позивачкою земельній ділянці, наданій їй для гаражного будівництва ( а.с. 12-16) . Збудований на вказаній земельній ділянці металевий гараж є згідно висновку «ЦНДІПпромбуд» капітальною спорудою, оскільки розташований на фундаменті ( а.с. 60). Позивач до звернення до суду пройшов всі необхідні стадії для введення в експлуатацію металевого гаражу, яким до вказаних дій користувався більше 20 років. Державний орган уповноважений на вирішення питань в сфері будівництва ДАБІ позивачці пропонувала для вирішення питання введення гаражу в експлуатацію подати лише відповідні документи, при цьому будь-яких порушень будівельних норм, порушення прав інших осіб не зазначала ( а.с. 42). Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку що позов підлягає задоволенню частково, а саме визнання за позивачкою права власності на спірний гараж.

Outcome: partial