Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що уклала шлюб з [PERSON] 07 травня 2010 року у Франківському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 149. Однак, разом з відповідачем проживала однією сім`єю без офіційно зареєстрованого шлюбу з 2001 року. З відповідачем мають спільних дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Вказала, що спільне подружнє життя між сторонами не склалось, відносини погіршились. У сторін різні світогляди та різне бачення подальшого сімейного майбутнього. Сторони не ведуть спільне господарство та не проживають разом з лютого місяця 2016 року. Позивачка не має наміру миритись. Просить шлюб розірвати, так як він носить формальний характер та примирення неможливе. Позивачка в судове засідання не з`явилася, проте подала до суду заяву, в якій просила позов задоволити та розглядати справу без її участі, що суд вважає за можливе. Представник позивачки в судовому засіданні просила позов задоволити. Разом з тим, просила суд стягнути в відповідача понесені позивачкою витрати на правничу допомогу. Відповідач та його представник в судовому засіданні щодо розірвання шлюбу не заперечили. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. У відповідності до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Ст.\~56\~Сімейного кодексу\~України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.ст. 104-105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу України. Ст.\~109\~Сімейного кодексу\~України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст.ст.110,112 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 07 травня 2010 року. Судом беззаперечно встановлено, що між сторонами тривалий час немає взаєморозуміння, подружніх відносин вони не підтримують, спільного господарства не ведуть, позивачка не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини з відповідачем і збереження шлюбу суперечить її інтересам. Крім того, задовольняючи позов, суд виходить з того, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого із сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Отже, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, оскільки вони не підтримують сімейних відносин, позивачка втратила до відповідача хороші почуття і помиритися з ним не бажає, а тому цей шлюб слід розірвати. Згідно з ч.1\~ст.142 ЦПК України\~у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Судом встановлено, що позивачкою при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 840, 80 грн. Враховуючи вищенаведене, суд приходить переконання, що позивачці\~ [PERSON] необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що становить 420, 40 грн. Таким чином, відповідно до\~ст.141 Цивільного процесуального кодексу України,\~на відповідача слід покласти сплачені позивачем при подачі позову до суду документально підтверджені судові витрати, а саме 420, 40 грн судового збору. Щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу, суд приходить до таких висновків. П. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України передбачено, що \~позовна заява повинна містити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Відповідно до п.2 ч.2\~ст.137 ЦПК України\~розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Як встановлено ч.3\~ст.137 ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. З матеріалів позовної заяви судом встановлено, що позивачкою вказано попередній (орієнтовний) розрахунок суми понесених нею судових витрат у вигляді сплаченого судового збору у сумі 840 грн. 80 коп. Оскільки при поданні позовної заяви позивачем не було подано попереднього розрахунку понесених судових витрати на послуги адвоката, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу. На підставі ст.ст.12,\~89, 141, 264,\~265 ЦПК України,

Outcome: approved