Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із дійсної заявою, в якій вказала, що 20.08.2013 року, між її донькою (з дозволу матері) та відповідачем було укладено договір про підготовку фахівця з вищою освітою. За умовами договору відповідач зобовязався здійснювати навчання надавати освітню послугу на денній формі навчання з метою отримання освітньо-кваліфікаційного рівня «Бакалавр» за спеціальністю «Біотехнологія». Позивачкою було частково сплачено суму за навчання доньки у сумі 2500 грн. Далі, в позовній заяві позивачка вказує, що відповідач порушив умови договору, а саме п.4.1, навязавши підписання додаткових договорів про платні послуги без її згоди на укладання такого договору із її неповнолітньою донькою, також позивачка зазначає, що мали місце вимоги надання матеріальної допомоги кафедрам, гуртожитку понад суми, встановленої договором та суми щомісячної плати за проживання. Після цього, в звязку із важким матеріальним становищем , так як позивачка виховує доньку одна, і так як не можливо було перейти на бюджетну форму навчання - 4 листопада 2013р. донька позивачки подала заяву на відрахування із навчального закладу і не користувалась послугами по навчанню. 5 листопада та 18 грудня 2013р. донька позивачки зверталась до бухгалтерії навчального закладу із проханням повернути залишок коштів, але їх було відмовлено в цьому. Позивачка зазначає, що з 6 листопада 2013 року її донька знаходилась вдома і не користувалась ніякими послугами ХЗВА, про що надає [PERSON] депутату. Посилаючись на вищезазначені обставини, позивачка вказує, що такі дії відповідача призвели до розвитку у її доньки та у неї стресового стану, що виразилось у появі почуття дискомфорту, приниження, пригніченості, відчаю і тому вона зазначає, що внаслідок порушення умов договору відповідачем заподіяно її доньці матеріальну шкоду у розмірі 2500 грн. та моральну шкоду, яку вона оцінює у 10\~000 грн. В поданій заяві позивачка зазначає, що відповідач неналежним чином проінформував їх про умови навчання та вартість послуг, навязав певні умови одержання послуг, не узгоджував свої дії з батьками і тому були порушені споживчі права її доньки. Позивачка зверталась до відповідача, а також до Держспоживінспекції України в Харківській області із претензіями споживача для вирішення питання, повязаного із вищезазначеними діями відповідача, але відповіді її не задовольнили, тому позивачка звертається до суду із дійсною заявою. За таких підстав, позивачка в даному позові просить зобовязати відповідача відшкодувати матеріальну шкоду у сумі 2500 грн. та моральну шкоду у сумі 10 000грн. В позовній заяві позивачка посилається на положення ст..22, 626, 651 ЦК України та на положення Закону України «Про захист прав споживачів ст..4, 15,19,21, як на підставу своїх вимог та звернення до суду. Позивачка, згідно поданої заяви, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити поданий позов, справу просила розглянути без її участі. Представник відповідача надав суду письмові заперечення проти позову позивачки, посилаючись на його необґрунтованість та просив відмовити позивачці у задоволенні її вимог. Представник відповідача, згідно поданої заяви, посилаючись на неспокійну ситуацію у державі, тривале знаходження представника відповідача на лікарняному, просив розглядати справу без участі представника. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що поданий позов не підлягає задоволенню, за наступних підстав. Так, згідно ст..10 п.3 та ст..60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Предметом позову являються договірні правовідносини між сторонами, які стосуються надання послуг з навчання. Позивачка має доньку [PERSON] [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.17). З копії договору № 351 від 20 серпня 2013 року на а.с.4 вбачається, що між донькою позивачки та навчальним закладом - Харківською державною зооветеринарною академією (відповідачем по справі) було укладено договір на надання освітньої послуги, а саме навчання по денній формі навчання з метою отримання освітньо-кваліфікаційного рівня «Бакалавр» за спеціальністю «Біотехнологія». Договір підписаний представником академії та донькою позивачки [PERSON], скріплений печаткою приймальної комісії академії. З копії договору № 648 від 09 вересня 2013 року на а.с.5 вбачається, що між донькою позивачки та навчальним закладом Харківською державною зооветеринарною академією (відповідачем по справі) було укладено договір на надання платної послуги на денній формі навчання з факультативного курсу «Молекулярна біотехнологія» . Згідно розділу 2 даного договору зазначену послугу відповідач зобовязався надавати поза обсягом навчальних програм, на замовлення фізичної або юридичної особи з метою отримання навчально-інформаційних знань з майбутньої спеціальності. Договір підписаний представником академії та донькою позивачки [PERSON], скріплений печаткою приймальної комісії академії. З копії заяви на а.с. 6 вбачається, що 18 грудня 2013 року донька позивачки звернулась до відповідача із заявою про повернення коштів за додаткову освітню послугу по договору № 352 від 20.08.2013р.в звязку з відрахуванням з 05.11.13 року. З копії претензії на а.с. 8 вбачається, що позивачка 24 грудня 2013р. зверталась до відповідача із претензією, як споживач про компенсацію матеріальної та моральної шкоди, посилаючись на те, що відповідач не повернув кошти, які були внесені нею за навчання доньки. З аналогічною заявою позивачка зверталась до інспекції з питань захисту прав споживачів у Харківській області (а.с.11) Згідно копії відповіді, яку надав відповідач позивачці (а.с.9-10) відповідач зазначає, що донька позивачки неналежним чином оформила заяву від 18.12.2013 року на повернення коштів, в якій просила повернути кошти по договору на платну послугу, надала копію договору № 648 від 09.09.2013р. і копію квитанції про оплату. Оскільки оплати по зазначеному договору виявлено не було, їй запропонували надати підтвердження внесеного платежу та вказати в заяві платіжні реквізити на які мають бути перераховані грошові кошти. З відповіді, яку надано було позивачці з інспекції з питань захисту прав споживачів у Харківській області (а.с.14-16) вбачається, що перевіркою встановлено, що між донькою позивачки та відповідачем дійсно було укладено договір № 351 від 20.08.2013 року на надання освітньої послуги по денній формі навчання з метою кваліфікаційного рівня «Бакалавр» за спеціальністю «Біотехнологія», загальна вартість освітньої послуги складає 20\~000,00 грн. Позивачкою було сплачено на рахунок відповідача за цим договором суму 2500 грн. Крім цього, між донькою позивачки та відповідачем дійсно було укладено договір № 648 від 09.09.2013 року на надання освітньої послуги по денній формі навчання з факультативного курсу «Молекулярна біотехнологія» поза обсяги навчального плану, загальна вартість платної послуги становить 2\~000 грн. Згідно пояснень в.о. ректора ХЗВА [PERSON] укладання даного договору доньці позивачки не навязувалось, однак вказана послуга залишилась без оплати. Ствердження позивачки щодо навязування доньці позивачки додаткових платних послу, вимог ХЗВА з надання матеріальної допомоги кафедрам, гуртожитку понад суму встановлену договором та суму щомісячної плати за проживання перевіркою не підтвердились. При цьому, зазначеною перевіркою встановлено, що у своїй заяві від 18.12.2013 року до в.о. ХЗВА [PERSON] про повернення коштів донька позивачки зазначила номер і дату саме того договору, згідно з яким було здійснено оплату у розмірі 2500 грн. і тому це повинно було стати підставою для повернення залишку коштів за ненадані послуги . Згідно із розрахунком, проведеним інспекцією залишок коштів за ненадану послугу по зазначеному договору становить 544,28 грн. Тому своїм приписом до акту перевірки № 00204 від 17.03.2014р інспекція зобовязала ХЗВА повернути [PERSON] кошти у розмірі 533,28 грн. на виконання п.2.5 договору від 20.08.2013р у термін до 30.04.2014 року. Згідно копії Наказу № 721 від 05.12.2013 року Харківської державної зооветеринарної академії [PERSON] відрахована з числа студентів академії за власним бажанням на підставі заяви [PERSON] та згоди служби у справах дітей Дергачівської районної держадміністрації Харківської області від 02.12.2013, подання декана. Заява [PERSON], згода служби у справах дітей Дергачівської районної держадміністрації Харківської області від 02.12.2013, подання декана, що зазначені у Наказі № 721 від 05.12.2013 року Харківської державної зооветеринарної академії в матеріалах справи відсутні, сторонами не надавались. Згідно копії квитанції на а.с.46 відповідачем повернуті кошти у сумі 553,28 грн. [PERSON] в звязку із відрахуванням . Акт депутата Білогорівської селищної ради, наданий позивачкою суд не бере до уваги, так як наданий документ має протиріччя, а саме: дата складання [PERSON] зазначена 20 січня 2013 року, а в тексті [PERSON] зазначено, що донька позивачки постійно проживає за адресою в [INFO] 2 з 06 листопада 2013р. по теперішній час. Зазначене протиріччя нічим не усунуто, позивачка надала заяву про розгляд справи у її відсутність, інших документів суду не надавала. Аналізуючи зазначені документи, суд вважає, що вимоги позивачки щодо зобовязання відповідача відшкодувати матеріальну шкоду у сумі 2500 грн. не підлягають задоволенню, так згідно договору № 351 від 20.08.2013 року, укладеного між донькою позивачки та відповідачем та вищезазначених документів, послуги з навчання надавались доньці позивачки з 01.09.2013р по 04.12.2013р., а залишок коштів за ненадані послуги було повернуто [PERSON], що також встановлено і підтверджено перевіркою, проведеною інспекцією з питань захисту прав споживачів у Харківській області (.а.с.16) . Таким чином відповідачем не були порушені умови договору № 351 від 20.08.2013 року, укладеного між донькою позивачки та відповідачем і тому зобовязання, покладені на відповідача з його боку виконані. Посилання ж позивачки на положення ст.626 та 652 ЦК України суд вважає безпідставним, так як зазначені положення законодавства передбачають поняття, види договору та підстави для зміни та розірвання договору, а таке питання не є предметом позову і не ставиться у вимоги позивачки. Ст. 22 ЦК регулює питання відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, але при розгляді даного позову встановлено, що ні збитків, ні майнової шкоди позивачці не спричинено і тому також посилання на зазначену законодавчу норму з боку позивачки є безпідставним. Посилання позивачки на норми ЗУ «Про захист прав споживачів» (ст..4,10,15,21) , суд також вважає безпідставним, так як позивачкою не доведено порушення з боку відповідача прав споживача або порушення умов договору про надання послуг, крім того відповідач не являється підприємцем і тому посилання на ст.19 зазначеного закону (стосовно заборони підприємницької практики) - є безпідставним. Щодо вимог позивача про стягнення із відповідача моральної шкоди, суд зазначає наступне. Згідно положень Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.05.1995 р. моральна шкода може полягати у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях у звязку із ушкодженням здоровя, у порушенні прав власності, у порушенні нормальних життєвих звязків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. В поданому позові, позивачка зазначила, що вищезазначені дії відповідача призвели до розвитку у її доньки та у неї стресового стану, що виразилось у появі почуття дискомфорту, приниження, пригніченості, відчаю і тому вона зазначає, що внаслідок порушення умов договору відповідачем заподіяно її доньці матеріальну шкоду у розмірі 2500 грн. та моральну шкоду, яку вона оцінює у 10\~000грн. Але, позивачка в обґрунтування вимог щодо морального характеру не надала ніяких доказів щодо зазначених моральних страждань. При цьому суд також звертає увагу на те, що у поданому позові наявні протиріччя, а саме: в позову позивачки вказує, що оплату навчання доньки у сумі 2500 грн. здійснювала вона, а у вимогах про заподіяння моральної шкоди позивачка зазначає, що шкода у сумі 2500 грн. заподіяна її доньці. В звязку із зазначеним, вимоги позивача щодо моральної шкоди суд вважає недоведеними, а так і необґрунтованими і тому такими, що не підлягають задоволенню. Вирішуючи позов таким чином, суд вважає необхідним у задоволенні позову відмовити. На підставі викладеного, положень Цивільного Кодексу України, положень ЗУ «Про захист прав споживачів», положень Постанов Пленумів Верховного Суду України № 9 від 06.11.92р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.05.1995р.,

Outcome: dismissed