Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, вона успадкувала житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований по [ADDRESS]. В кінці жовтня 2013 року вона уклала усну угоду з відповідачкою про продаж вищевказаного житлового будинку за 105000 (сто п'ять тисяч) грн., що станом на кінець жовтня 2013 року еквівалентно 9500 (дев'ять тисяч п'ятсот) євро. З 01.11.2013 року до травня 2014 року гроші за житловий будинок відповідачка повинна буда віддавати в гривнях, а з травня 2014 року по 250 (двісті п'ятдесят) євро в місяць до повної виплати вартості будинку протягом 36 місяців. У квітні 2014 року відповідачка відмовилася від вищевказаної усної угоди про купівлю житлового будинку, але звільняти займане житло не має наміру. Тому вона звернулася до суду і просить виселити [PERSON] та [PERSON] з належного їй житлового будинку [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення та покласти судові витрати на відповідачів. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали заявлені позовні вимоги . Відповідачі позов не визнали, пояснивши, що дійсно в жовтні чи листопаді 2013 року вони усно домовилась з позивачкою про покупку спірного будинку за 105000 (сто п'ять тисяч) грн. в розстрочку. Щомісячно вони виплачували позивачці частину боргу, всього сплативши за цей період 12000 грн., що підтверджується розписками. З листопада 2013 року позивачка дозволила їм поселитися в будинку по [ADDRESS], де вони зараз і проживають зі своєю сім'єю та провели частковий ремонт. З квітня 2014 року позивачка просила виплачувати борг в європейській валюті, але в зв'язку зі стрімким ростом курсу іноземної валюти - евро - вони не мають можливості на теперішній час гасити борг по новому курсу, оскільки вартість будинку на даний час збільшується до 180000 грн. і цей курс іноземної валюти може ще підвищуватись, а позивачка не погоджується на сплату боргу по курсу валюти на час укладення договору. Тому вони не можуть купити будинок, що належить позивачці і готові виселитися з будинку за умови повернення їм грошей, які вони вже сплатила за будинок. Вислухавши сторони, свідків та вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного: Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі доказів сторін. Відповідно до положень статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.03.2013 року ( а.с.7-13) та довідки Лебединської міської ради № 817 від 16.05.2014 року (а.с.14), позивачка [PERSON] є власником житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS], але на даний час в ньому ніхто не зареєстрований, [PERSON] проживає [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до ст..346 ЦК України право власності припиняється у разі: відчуження власником свого майна, відмова власника від права власності, припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі, знищення майна, викупу культурної спадщини, викупу земельної ділянки у зв'язку з суспільною необхідністю, звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника, реквізиції, конфіскації, припинення юридичної особи чи смерті власника, або в інших випадках, встановлених законом. Жодної з підстав, вказаних в цій статті, немає. Згідно зі ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно зі ст.. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно зі ст. 334 ЦК України якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Судом не встановлено, і відповідачем не надано будь-яких допустимих та належних доказів щодо набуття відповідачами у встановлений законом спосіб права власності або права на користування спірним житловим будинком, який в теперішній час належить позивачці [PERSON], а проживання відповідачів без будь-яких правових підстав у спірному будинку порушує право власності позивачки щодо володіння, користування та розпорядження будинком. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст..387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Оскільки відповідачі належним чином не оформили свої правові відносини по договору купівлі-продажу спірного будинку та не мають такого наміру, а з дозволу позивачки проживали у ньому як тимчасові жильці, суд вважає порушеними права позивачки, як власника спірного будинку. Враховуючи, що дані правовідносини не врегульовані цивільним Кодексом , іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини, суд вважає можливим застосувати ст..8 ЦК України та за аналогією закону застосувати до цих правовідносин ч.3 ст..98 Житлового Кодексу України, якою передбачено, що тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що права позивачки порушені та підлягають захисту, а позов задоволенню. Приймаючи таке рішення, судом не приймається у якості доказу розписки від 01.11.2013 року, 22.11.2013 року, 14.12.2013 року, 16.01.2014 року, 17.02.2014 року 12.033.2014 року про отримання [PERSON] 12000 грн. в рахунок продажу будинку (а.с.15-19), оскільки, зазначені документи не є правовстановлюючими документами на право власності або на право користування спірним будинком, а вимоги щодо визнання дійсним усного договору про купівлю-продаж будинку відповідачами не ставились. Разом з тим, відповідачі не позбавлені права на звернення до суду з позовом про повернення позивачкою сплачених ними коштів відповідно до наданих нею розписок. Судові витрати підлягають стягненню з відповідачів відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved