Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про надання дозволу на багаторазові тимчасові виїзди за кордон малолітньому сину [PERSON], [INFO], до настання його повноліття, в її супроводі, без згоди і супроводу батька [PERSON] та надання дозволу на оформлення проїзних документів для багаторазових короткострокових виїздів за кордон сина [PERSON], до настання його повноліття, без згоди батька [PERSON] Позивачка обгрунтовує позовні вимоги тим, що вона перебувала з відповідачем у шлюбі з 13.10.2001 р. до 26.12.2005 р. В шлюбі [INFO] р. народився син [PERSON], який згідно рішення суду проживає з позивачкою. Після розірвання шлюбу стосунки між сторонами не склалися. Відповідач категорично відмовляється спілкуватися та не приймає участі у вихованні дитини: не цікавиться його здоров'ям, фізичним та духовним розвитком, абсолютно байдужий до дитячих цінностей, потреб та інтересів. Єдина участь відповідача у житті сина є примусова сплата аліментів. З 2005 р. позивачка з сином неодноразово усно зверталися до відповідача з проханням надати сину дозвіл для перетину кордону України для оздоровлення, навчання, подорожі. Кожного разу відповідач без обгрунтованих пояснень категорично відмовляв. У 2012 р. позивачці з сином один раз вдалося випросити вказаний документ і син зміг побачити культурні пам'ятки Франції. В даний час син сторін навчається в спеціалізованій школі №15 м.Рівного з поглибленим вивченням іноземних мов, приймає участь в шкільних та позашкільних олімпіадах. Для кращого вивчення іноземних мов в школі постійно організовуються міжнародні поїздки для школярів. Протягом 2013-2014 навчального року син сторін неодноразово втрачав можливість приймати участь у міжнародних шкільних та позашкільних гурткових поїздках. Це негативно відобразилось не тільки на його духовному та розумовому розвитку, а й на емоційно-психологічному, тому, що його батько безпідставно позбавляє його права на свободу пересування, гарантованого Конституцією України. В квітні 2014 р. вона з сином знову усно звернулися до відповідача з проханням надати дозвіл, так як планували влітку поїхати з сім'єю та з його класом на оздоровлення в Болгарію. Відповідач впевнено пообіцяв сину надати таку можливість, проте взамін зажадав написати відмову від аліментів. Позивачка вважає, що така позиція відповідача є протиправною та антигуманною. Відповідач зловживає своїми батьківськими обов'язками, свідомо шкодить здоров'ю дитини, порушує права дитини на повний та гармонійний розвиток його особистості. 03.06.2014 р. позивачка письмово звернулася до відповідача з пропозицією надати згоду на тимчасовий виїзд сина за кордон. Але жодної відповіді вона не отримала. Тому позивачка просить надати дозвіл на багаторазові тимчасові виїзди за кордон малолітньому сину [PERSON], [INFO], до настання його повноліття, в її супроводі без згоди і супроводу батька [PERSON] та надання дозволу на оформлення проїзних документів для багаторазових короткострокових виїздів за кордон сина [PERSON], до настання його повноліття, без згоди батька [PERSON] Позивачка в судовому засіданні позов підтримала з підстав, наведених у позовній заяві. Вона просить задоволити позов. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав. В своїх письмових запереченнях на позов він вказав, що у зв'язку із розірванням шлюбу та супутніми з цими подіями відносини сторін є вкрай складними та напруженими. Позивачка постійно звинувачує відповідача у неналежному виконанні батьківських обов'язків, ухилянні від сплати аліментів, приховуванні доходів, направляє заяви та наклепи до різних органів. Відповідач вважає, що зазначений позов є продовженням цієї поведінки. Позивачка у позовній заяві не вказала конкретного часу перебування дитини за кордоном, у яку саме державу чи держави світу суду слід дозволити виїзд дитини без згоди батька, не зазначено конкретного місця відпочинку, де дитина перебуватиме. Відповідач зазначає, що він неодноразово добровільно надавав згоди на виїзд сина за кордон. При цьому позивачка обіцяла відпустити сина до нього на відпочинок у Карпати, але не дотримала свого слова. Тому відповідач просить відмовити в позові. Представник органу опіки і піклування [PERSON] вважає, що є підстави для задоволення позову. Суд заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази та оцінивши досліджені докази в сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно записів у свідоцтві про народження (а.с.8), записів у паспорті позивачки про реєстрацію шлюбу з [PERSON] (а.с.5), [PERSON], [INFO], є малолітнім сином сторін. Вказану обставину визнав у судовому засіданні відповідач. Записами у свідоцтві про розірвання шлюбу (а.с.10), встановлено що шлюб між сторонами розірвано 03.10.2007 р. Дитина сторін проживає з позивачкою. Вказана обставина стверджується записами у судовому рішенні ( а.с.9). Поясненнями відповідача встановлено, що він не дав згоди на виїзд сина за кордон. Відповідно до правил ч.2 ст.4 Закону «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно п.18 постанови КМ України від 31.03.1995 р. №231 «Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення», оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Згідно п.3 постанови КМ України від 27 січня 1995 р. №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Пункт четвертий названої постанови передбачає, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Правила ч.3 ст.313 ЦК України передбачають, що фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Судом встановлено, що сторони не перебувають у шлюбі з 2007 р. і дитина сторін проживає з позивачкою. Відповідно до наведеної норми, яка визначає порядок виготовлення проїзного документа дитини, такий документ може бути виготовлено на підставі заяви позивачки, з якою проживає дитина. На цій стадії не передбачено отримання згоди відповідача на оформлення проїзного документа дитини, шлюб з яким розірвано і який проживає окремо від дитини. Положення ст.141 СК України передбачають, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Судом також встановлено, що відповідач не дає згоди на виїзд за кордон своєї дитини. Відповідно до положень Правил перетинання державного кордону громадянами України, кожен виїзд за кордон громадянина, який не досяг шістнадцяти років, здійснюється за згодою батьків та в їх супроводі. Поясненнями відповідача встановлено, що позивачка у позовній заяві не вказала країну, куди має намір виїхати дитина сторін, і періоду, на який виїжджає дитина. Сторони мають рівні права і обов'язки щодо своєї дитини, тому заперечення відповідача проти виїзду дитини за кордон суд вважає обґрунтованими. Позивачка заявила вимогу надати дозвіл на багаторазові тимчасові виїзди за кордон малолітньому сину без згоди відповідача - батька дитини та надати дозвіл оформлювати проїзні документи для багаторазових короткострокових виїздів за кордон сина без згоди відповідача, до настання повноліття дитини. Вимоги позивачки суперечать наведеним нормам закону, які регулюють порядок виїзду за кордон дитини, яка не досягла шістнадцяти років, та порядок оформлення проїзного документа дитини. Тому в задоволенні позову слід відмовити. На підставі ст.313 ЦК України, ст.4 Закону «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», п.18 постанови КМ України від 31.03.1995 р. №231 «Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення», п.3, п.4 Правил перетинання державного кордону України та

Outcome: dismissed