Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що вона з 09.06.2007 р. по 18.01.2017 р. перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Від даного шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу дитина проживає разом з нею і знаходиться на її утриманні. Позивачка не зверталася з позовом про стягнення аліментів, але відповідач практично не допомагає дитині. Бажаючи забезпечити повноцінний розвиток та життя дитині, щоб дитина спілкувалася з усіма своїми родичами, зокрема і з дідусем, котрий проживає в Російській Федерації у м. Іркутськ, позивачка 31.08.2017 р. надіслала відповідачу листа з проханням надати дозвіл на виїзд сина до Російської Федерації строком на 11 днів. Проте відповідач відмовив у наданні дозволу. Тому позивачка просить надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], за кордон до Російської Федерації, а саме міста Іркутськ, без дозволу (згоди) та супроводу батька дитини [PERSON], на період з 01.10.2017 р. по 01.10.2018 р. в супроводі матері [PERSON]. Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Додатково позивачка пояснила, що працює в Пенсійному фонді, графік відпусток на 2018 р. ще не затверджено, тому просить надати дозвіл на виїзд дитини за кордон без дозволу та супроводу батька саме на рік, щоб узгодити його зі своєю відпусткою. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти них, пояснив, що позивачка не дає йому бачитися з дитиною, крім того він боїться, що позивачка вивезе сина до свого батька, який є працівником ФСБ, на постійне проживання, однак доказів, в підтвердження цих обставин, суду не надав. Представник третьої особи, Служби у справах дітей Сумської міської ради, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, надав суду заяву в якій справу просить розглядати без його участі згідно з чинним законодавством. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає необхідним позов задовольнити частково. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 09.06.2007 р. по 18.01.2017 р. (а.с.5-6) Від даного шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. (а.с.4) Після розірвання шлюбу дитина проживає разом з позивачкою і знаходиться на її утриманні. [PERSON] не зверталася з позовом до суду про стягнення аліментів. Відповідач матеріальної допомоги дитині практично не надає, у вихованні дитини участі не приймає, навчанням сина не цікавиться, шкільні заходи не відвідує. Згідно ст. 141 СК України, - батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно до ч.1 ст.257 СК України, баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України, - батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Порядок виїзду за кордон дітей без згоди другого з подружжя (чоловіка) визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХII, постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України », Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами). Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей. За відсутності згоди одного а батьків, виїзд неповнолітнього громадянами України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Також, відповідно до положення ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними. Відповідно до п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України виїзд за межі країни дітей, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків. Крім того, в дозволі вказується державу прямування і тривалість поїздки. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 із змінами та доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не потрібна у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється по одному з наступних документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, в який, згідно Правил, записано дитину, яка прямує в його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлений на підставі рішення суду. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України №789 від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. У відповідності до положень ст.ст. 7, 155 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснитися всупереч інтересам дитини. Оскільки позивачкою [PERSON] доведено відповідність поїздки за кордон інтересам дитини, а саме для їх відпочинку та спілкування з рідним дідусем, тому позов, в цій частині, підлягає задоволенню. Однак період дії дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон без дозволу (згоди) та супроводу батька дитини, який зазначає позивачка в своєму позову, є значним, а доказів, в підтвердження потреби саме в такому періоді дії дозволу позивачкою суду не надано, тому суд вважає за необхідне встановити його строком шість місяців, а саме з 01.01.2018 р. по 01.07.2017 р., вважаючи, що саме такого строку дії дозволу буде достатньо для прогнозування позивачки часу своєї відпустки та часу, необхідного для поїздки до м. Іркутськ Російської Федерації.

Outcome: partial