Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог з урахуванням уточнення посилається на те, що за рішенням виконавчого комітету Бабушкінської районної ради народних депутатів м.Дніпропетровська від 23.07.1993 року №682/5 її матері [PERSON] після смерті її чоловіка [PERSON] за договором найму жилих приміщень була надана двокімнатна квартира за адресою [ADDRESS]. У березні 2005 року за проханням матері вона переїхала з місця постійної реєстрації [ADDRESS] і поселилася у неї в квартирі, де проживає до цього часу. Причиною її переїзду до мами - це її хвороба серця, в зв»язку з чим за нею було потрібно доглядати. До вказаного часу вона проживала зі своєю донькою [PERSON] та онуками [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в кімнаті [ADDRESS], загальною площею 17,9 кв.м. Коли народилися онуки, порадившись з донькою та мамою, вирішили, що вона переїде на постійне місце проживання до мати [PERSON], до помешкання якої вона перевезла свої всі носильні речі, посуд. Під час проживання у квартирі матері вони з матір'ю вели спільне господарство, у них був спільний бюджет, вони разом купували продукти харчування та предмети домашнього вжитку, здійснювали поточний ремонт квартири, фактично проживали однією сім»єю, піклувалися один про одного, інших членів сім»ї у її мами не було. Позивач посилається на те, що мама померла [INFO] в зв»язку з серцево-судинною недостатністю постінфарктного склерозу і вона здійснила її поховання. Вона є єдиною спадкоємицею після смерті матері і встановлення факту її проживання з матір'ю однією сім»єю необхідно для прийняття спадщини після її смерті. Позивач також вказує на те, що за свого життя мама у вересні 2008 року відповідно до ст..7 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» почала приватизацію вказаної квартири, яку в подальшому хотіла їй подарувати, однак свідоцтво про право власності в зв»язку зі смертю отримати не встигла, оскільки орган приватизація своєчасно не виконав обов»язки, покладені на нього вказаним законом, більше року з часу звернення і до смерті матері свідоцтво про право власності на квартиру так і не було надано, як і не було вмотивованої відмови в приватизації. В зв»язку з цим [PERSON] вправі була вимагати визнання за нею права власності на квартиру, а тому правонаступник, яким являється позивач, успадковує право вимагати від органу приватизації визнання права власності за собою, яке він в подальшому успадковує від спадкодавця [PERSON] Після смерті матері вона продовжує проживати у вказаній квартирі, яка для неї є постійним місцем проживання, сплачує плату за користування житлом та комунальні послуги. Позивач просить встановити факт проживання її матері [PERSON], померлої [INFO], однією сім'єю та ведення спільного господарства з нею березня 2005 року по час її смерті за адресою квартира [ADDRESS]; визнати за нею право власності на вказану квартиру в порядку спадкування після смерті матері. В судовому засіданні позивачка з представником позовні вимоги підтримали та, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просили встановити факт проживання позивача із матір'ю [PERSON], померлою [INFO] однією сім'єю та ведення спільного господарства з березня 2005 року по час її смерті за адресою квартира [ADDRESS]; визнати за позивачкою право власності на вказану квартиру в порядку спадкування після смерті матері. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки до суду не повідомив, тому суд відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України з урахуванням згоди позивача вважає можливим провести заочний розгляд справи. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про день, місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду листа, в якому просив розглянути справу у відсутності представника. Вислухавши осіб, які з»явилися, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно із ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст.13 ЦК України Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Згідно до положень ст.19 ЦК України особа має право на самозахист свого цивільного права від порушень і протиправних посягань. Способи самозахисту можуть обиратися особою або встановлюватися договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до положень ст.3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту, з якими особа має право звернутися до суду закріплені ст.16 ЦК України. У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.57 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Як встановлено в судовому засіданні, позивачка [PERSON], [INFO], є донькою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER], свідоцтвом про укладення шлюбу [PERSON] серії [NUMBER]. Рішенням виконавчого комітету Бабушкінської районної ради народних депутатів м.Дніпропетровська від 23.07.1993 року № 682/5 [PERSON] після смерті її чоловіка [PERSON] було змінено умови договору найму на приміщення - квартиру [ADDRESS], яка складається з двох кімнат, загальною площею 53,3 кв.м., житловою площею 33,00 кв.м., у зв»язку з рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровска від 10.06.1993 року, склад родини - одна людина. У вказаній квартирі [PERSON] була зареєстрована та була її основним квартиронаймачем. В березні 2005 року за проханням матері позивачка переїхала проживати до квартири [ADDRESS] для догляду за нею в зв»язку з незадовільним станом її здоров»я, що підтверджується листом КЗ «Міська поліклініка №4» від 15.01.2010 року № 15. До переїзду до матері позивачка проживала разом зі своєю донькою [PERSON] та онуками [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в кімнаті [ADDRESS], загальною площею 17,9 кв.м., де і була зареєстрована. При переселенні до квартири матері позивачка перевезла до квартири всі свої носильні речі, посуд. Під час проживання у квартирі [ADDRESS] позивачка з матір'ю вели спільне господарство, у них був спільний бюджет, вони разом купували продукти харчування та предмети домашнього вжитку, здійснювали поточний ремонт квартири, фактично проживали однією сім»єю, піклувалися один про одного. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 13.11.2009 року відділом смерті Дніпропетроського міського управління юстиції. Проживання позивачки разом із матір'ю [PERSON] на час її смерті та відкриття спадщини підтверджується поясненнями в судовому засіданні свідками [PERSON], [PERSON], [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона разом працювала зі [PERSON], яка була хвора, перенесла інфаркт, інсульт. В зв»язку з її хворобою її донька [PERSON] в 2005 року переселилася до неї у квартиру [ADDRESS], де вони разом проживали до смерті [PERSON], яку поховала позивачка. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона за життя знала [PERSON], оскільки є її сусідкою, проживає разом з її квартирою на одній площадці, часто її відвідувала. Їй відомо, що в 2005 року [PERSON] захворіла і за її проханням до неї в квартиру переселилася на постійне проживання її донька [PERSON], яка доглядала за матір'ю до самої її смерті, купувала їй ліки, вони вели сумісне господарство, їх відвідували донька позивачки та її онуки. Після смерті матері [PERSON] її поховала . Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] постійно живе в квартирі матері [PERSON] з 2005 року, оскільки переїхала до неї за домовленістю з нею в зв»язку з її хворобою. До самої смерті [PERSON] доглядала мати, вони жили однією сім»єю, після смерті вона поховала мати. За таких обставин суд вважає встановленим факт постійного спільного проживання позивачки із [PERSON] в квартирі [ADDRESS] з 2005 року по день її смерті [INFO], будь-яких доказів в спростування наведеного відповідачем суду не надано. Судом також встановлено, що встановлення вказаного факту має для позивачки юридичне значення і необхідно для отримання позивачці спадщини після смерті матері [PERSON] У відповідності до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов»язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини згідно до ст.1218 ЦК України входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ст.1223 цього Кодексу право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови у її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. У відповідності до ч.3 цієї статті спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлено, що у вересні 2008 року [PERSON] звернулась до Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради з заявою про приватизацію квартири [ADDRESS], сплатила для цього обов»язковий збір та державне мито за приватизацію квартири, що підтверджується матеріалами справи. Разом з цим, встановлено, що Свідоцтво про право власності на житло на вказану квартиру - [PERSON] за життя отримати не встигла. Відповідно до листа КП «ДМБТІ» №9011 від 09.07.2012 року право власності на спірну квартиру не зареєстровано. Постановою Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 24.02.2011 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] в зв»язку з неподанням заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори у шестимісячний строк після смерті матері, та відсутністю сумісної реєстрації разом із спадкоємцем за однією адресою. Відповідно до листа Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 26.10.2013 року № 5337 спадкова справа після смерті [PERSON] не заведена. Зважаючи на те, що в судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] на час смерті спадкодавця - своєї матері [PERSON] та на час відкриття спадщини постійно проживала із спадкодавцем [PERSON] в квартирі [ADDRESS], у встановлений ст.1270 цього Кодексу строк вона не заявляла про відмову у спадщини, тому вона у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину. Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», що діяв на час виникнення правовідносин, приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Відповідно до ч.3 цієї статті передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Згідно до ч.5 цієї статті передача квартир (будинків) у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Згідно до ч.8 вказаної статті Закону вартість послуг за оформлення документів на право власності на квартири (будинки) оплачується громадянами за розцінками, що встановлюються місцевими органами державної виконавчої влади. Відповідно до ч.10 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених пунктом 2 статті 2 цього Закону. Згідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22.12.1995 року (зі змінами), якщо квартира не була передана у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено при наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири у власність наймачеві. Таким чином, встановлено, що [PERSON] звернулася до органу приватизації з належно оформленою заявою про приватизацію спірної квартири, що підтверджується матеріалами справи та не було спростовано відповідачем, однак ця заява не була розглянута в установлений вказаним Законом строк, будь-які докази, які б свідчили, що [PERSON] було відмовлено у здійснені приватизації займаної нею квартири суду не надані, тобто за життя [PERSON] правомірно набула право на приватизацію вказаної квартири. Зважаючи на те, що до позивачки як до спадкоємця першої черги після смерті матері [PERSON] перейшли усі права та обов»язки, що належали померлій на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті, позовні вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності на квартиру [ADDRESS] підлягають задоволенню. Та обставина, що [PERSON] за життя не отримала відповідного свідоцтва про право власності на житло не є підставою для відмови позивачу у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на вказану квартиру. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати по справі - сплачений судовий збір у розмірі 229,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved