Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-23 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить відшкодувати шкоду, завдану їй внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, стягнувши солідарно з відповідачів на її користь - матеріальну шкоду в розмірі 19184,88 грн., витрати на проведення товарознавчої експертизи в сумі 1000, 00 грн. та витрати по сплаті судового збору. Свій позов мотивувала тим, що 30.06.2017 близько о 12 годині 30 хвилин відповідач [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], в місті Мелітополі по вулиці Інтеркультурній, залишив транспортний засіб, не вжив всіх заходів, щоб уникнути самовільного руху, внаслідок чого скоїв наїзд на стоячий автомобіль [NUMBER], який від зіткнення скоїв наїзд на бордюрний камінь та стоячий автомобіль [NUMBER]. Внаслідок ДТП постраждалих немає, автомобілі було пошкоджено, заподіяно матеріальну шкоду. Власником автомобіля [NUMBER] є [PERSON]. Постановою суду [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Згідно висновку судового експерта-автотоварознавця, оцінювача [PERSON] № 279/07 від 14.07.2017 по визначенню матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу марки «ЗАЗ 110217», вартість відновлювального ремонту автомобіля, складає 19 184 грн. 88 коп. Наявність пошкоджень автомобіля позивача підтверджується фото-таблицями до висновку проведення автотоварознавчого дослідження та протоколом огляду транспортного засобу. Згідно ПРАВОВОГО ВИСНОВКУ Верховного Суду України у справі 6-2808 цс15 потерпілий має право на відшкодування шкоди її заподіювачем і це право є абсолютним, суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювана шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Від відповідачів [PERSON] та [PERSON] надійшли відзиви на позовну заяву, в яких вони зазначають, що заперечують щодо задоволення позовних вимог, оскільки відсутні підстави для стягнення з відповідачів відшкодування шкоди у розмірі 20184,88 грн. та витрат на сплату судового збору, оскільки 07.11.2017 [PERSON] отримала страхову виплату (відшкодування) від страховика у розмірі 6559, 81грн. Таким чином, звернувшись до страхової компанії [PERSON] реалізувала своє право на отримання відшкодування від страховика. Тобто, позивач, отримавши страхову виплату за договором обов'язкового страхування, тим самим погодилася з розміром шкоди, визначеним страховою компанією, виходячи з ринкової вартості застрахованого автомобіля до ДТП. Всі претензії щодо невиплати страхового відшкодування необхідно пред'являти саме до Страховика. Також зазначали, що спір, який розглядав ВС України у справі6-2808цс15, не можливо застосовувати до наших правовідносин. Так, у справі 6-2808цс15 розглядались виплати відшкодування шкоди, завданої смертю [PERSON] як годувальника. Також суд посилався на ст. 1194 ЦК України. Страхове відшкодування, тобто межі страхової виплати (ліміт відповідальності) у справі 6-2808цс15 були меншими, ніж шкода, яка була заподіяна потерпілому. Недостатність страхової виплати виникла у зв'язку з обмеженою сумою страхового відшкодування. Звідси і виникло право на стягнення шкоди з винної особи. Однак, у даній справі межа страхового відшкодування становить - 100 000 грн. Тобто страхове відшкодування повністю покриває збитки (за Звітом від потерпілої вони склали 19184,88 грн.). А відтак, ст. 1194 ЦК України до даного спору не має відношення, оскільки норми цієї статті передбачають стягнення шкоди з винної особи тільки у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування). Також не є належним та достатнім доказом у справі Звіт спеціаліста №279/07 про визначення вартості відновлюваного ремонту автомобіля ЗАЗ 110217 від 14.07.2017р, оскільки в порушення Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, технічний огляд пошкодженого автомобіля здійснювався за їх відсутності - [PERSON] та [PERSON] Крім того, з моменту ДТП та складання Звіту пройшло 15 -18 днів. За цей час Позивач мала можливість пошкодити ще більше свій автомобіль (нове ДТП; виникла нова несправність автомобіля не внаслідок ДТП, а внаслідок строку експлуатації (майже 15 років) та інше). Отже, є сумніви щодо даної експертизи: умисно не викликалися заінтересовані особи, звіт був зроблений не негайно, а з запізненням. Також є незрозумілим здійснення розрахунків робіт щодо нормо-часу ремонтно-відновлюваних та малярних робіт у м. Запоріжжі-Авто (СТО 15). ДТП було скоєно в м. Мелітополі. Всі сторони у справі проживають у м. Мелітополі. Однак Звіт був орієнтований на цінову політику щодо ремонту ТЗ за обласними цінами, а не районними, що в рази дешевше. Однак з Бюлетеня Автотоваровед 95 за июнь 2017 (наданий Страховиком до матеріалів справи, а.с.127), вбачається що розміри нормо-часу в. м. Запоріжжі АВТО-є найвищими по відношенню до інших показників вказаних у зазначеній таблиці. Спеціалістом було проігноровано навіть спеціальні показники «Запоріжжя Авто саме для Мелітополя». Навіть вони є нижчими, чим за цінами м. Запоріжжя. Також варто зазначити, що ціни Запоріжжя Авто вказані без врахування НДС. Отже, до зазначеної ціни необхідно додати ще 20 % від вказаної суми. Таким чином, вартість робіт за Звітом позивача складає 11038 грн. за 190 грн/год без врахуванн НДС. Відповідна калькуляція Страхової компанії «Юнівес» дорівнює 3030 грн. за 120 грн/год з урахуванням НДС. Отже, Звіт був розрахований за завищеними цінами. Також зі змісту Звіту вбачається, що ринкова вартість автомобіля складає 21994,00, при тому що вартість відновлюваного ремонту з врахуванням коеф.фізичного зносу складає 19 184,88 грн. Зазначене є абсурдним, оскільки пошкодження автомобіля не є такими, що призвели до повного знешкодження автомобіля. Однак вартість ремонту майже дорівнює вартості цілого непошкодженого авто. Крім того, [PERSON] не є належним відповідачем у справі, оскільки автомобілем на відповідній правовій підставі керував саме [PERSON] В судове засідання сторони не з'явилися. Від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності та відсутності її представника. На задоволенні позовних вимог наполягає. Від представника відповідачів - адвоката [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі та участі відповідачів. Представник третьої особи в судове засідання не з»явився, про причини неявки суд не повідомив, на виконання ухвали суду про витребування доказів надіслав копії наступних документів: копію полісу № АК/0899352 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів; звіту № 544 про оцінку вартості матеріального збитку автомобіля [NUMBER]; стнрахового акту № ГО-8267/ЗП/1 від 06.11.2017; платіжного доручення № 21032 від 07.11.2017. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено наступне. За скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП [PERSON] постановою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21.07.2017по справі № 320/4715/17, притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу. Вказаною постановою встановлено, що 30.06.2017 року близько о 12 годині 30 хвилин, [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER] АХ/1 д/н [NUMBER], в місті Мелітополі по вулиці Інтеркультурній, залишив транспортний засіб, не вжив всіх заходів, щоб уникнути самовільного руху, внаслідок чого скоїв наїзд на стоячий автомобіль [NUMBER], який від зіткнення скоїв наїзд на бордюрний камінь та стоячий автомобіль [NUMBER]. Внаслідок ДТП постраждалих немає, автомобілі було пошкоджено, заподіяно матеріальну шкоду. Позивачкою в підтвердження своїх вимог надано звіт спеціаліста № 279/07 по визначенню вартості відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER] від 14.07.2017, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля [NUMBER] від 14.07.2017 на моменту проведення даного дослідження після ДТП, складає 19184,88 грн. /а.с. 10-13/. Відповідно до копії полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/0899352, відповідальність [PERSON]- власника автомобіля [NUMBER] АХ/1 д/н [NUMBER] була застрахована страховою компанією - Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Юнівес». /а.с. 114/. Звітом № 544 від 01.11.2017 про оцінку вартості матеріальної шкоди автомобіля [NUMBER], пошкодженого в результаті ДТП та проведеного 17.07.2017 на замовлення ПАТ «Страхова компанія «Юнівес», встановлено, що загальна вартість матеріальної шкоди, завданої володільцю автомобіля [NUMBER] складає 7559,81 грн. /а.с. 115-124/. Згідно копії страхового акту від 06.11.2017 № ГО-8267/ЗП/1 за договором страхування № АК/0899352 та копії платіжного доручення № 21032 від 07.11.2017 Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Юнівес» виплачено володільцю автомобіля [NUMBER] [PERSON] страхове відшкодування по ДТП від 30.06.2017 в сумі 6559,81 грн. /а.с. 136,137/. Статтею 1 Закону України «Про страхування» визначено поняття «страхування» - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Згідно статті 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про страхування» страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією). Статтею 980 ЦК України визначено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) Розрізняють добровільну та обов'язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України). Види обов'язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи. Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов'язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Відповідно до ст. 11954 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов»язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов'язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов'язку страхувальника, який завдав шкоди. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.07.2018 по справі № 755/18006/15-ц. Таким чином, суд погоджується з доводами відповідачів, які заперечували проти відшкодування вже виплаченого третьою особою позивачу страхового відшкодування, оскільки позивач, отримавши страхову виплату за договором обов'язкового страхування, тим самим погодилася з розміром шкоди, визначеним страховою компанією, виходячи з ринкової вартості застрахованого автомобіля до ДТП. Тобто, у позивача та третьої особи виникли договірні зобов'язання. Всі претензії щодо невиплати страхового відшкодування в повному обсязі повинні бути пред'явлені саме до Страховика. Однак позивач не вимагає додаткового відшкодування шкоди від Страхової компанії, що свідчить про досягнення між ними згоди про розмір страхового відшкодування (розрахований виходячи зі звіту № 544 від 01.11.2017 про оцінку вартості матеріальної шкоди автомобіля [NUMBER], а не висновку судового експерта-автотоварознавця, оцінювача [PERSON] № 279/07 від 14.07.2017, який додано до позову), а отже, договірні зобов'язання щодо відшкодування завданої шкоди є припиненими згідно зі ст. 599 ЦК України. Зазначене вказує на відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Разом з тим, частиною другою пункту 12.1 статті 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, позивачка має право звернутися до суду із вимогою про стягнення з відповідачів суми франшизи, що не була відшкодована їй страховиком згідно з договором страхування. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до п.6 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди,завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 № 4, особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Враховуючи, що саме [PERSON] на законній підставі використовувався автомобіль [NUMBER], позовні вимоги до [PERSON] взагалі є необґрунтованими, що вказують на відсутність підстав для задоволення позовних вимог до цього відповідача. З огляду на вищевикладене, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об'єктивному та всебічному з'ясуванні обставин справи, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. У відповідності до ст. 141 ЦПК України у зв'язку з відмовою в позові судовий збір покладається на позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed