Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-08 00:00:00

позивачка звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що за час шлюбу з відповідачем протягом 2009-2013 років за спільні кошти ними придбано квартиру [ADDRESS], автомобіль «Мерседес Бенц Віто 109» д.н.з. [NUMBER], кухонний гарнітур, варочну поверхню Pyramida, духову шафу Pyramida, холодильник Electrolux, кондиціонер LG та телевізор LG. У зв'язку з виникненням спору щодо поділу спільного сумісного майна подружжя порушує питання про його поділ та просить визнати за нею право власності на 2/3 частини квартири, оскільки з нею проживає їхня малолітня дитина, а за відповідачем право власності на решту спільного сумісного майна. Третя особа [PERSON] звернулася до суду із зустрічною позовною заявою, посилаючись на те, що квартиру [ADDRESS] придбано в тому числі за її кошти, які вона позичила сину [PERSON], а тому порушує питання про визнання за нею права власності на частину вказаної квартири, що відповідає грошовому еквіваленту в сумі 344 тис. грн. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала з викладених в ньому підстав та наполягала на його задоволенні. Пояснила, що після укладання шлюбу вони з чоловіком проживали в квартирі [ADDRESS], яку придбала мати чоловіка (третя особа по справі) та в якій за спільні кошти вони зробили капітальний ремонт. Після народження дитини вказану квартиру третя особа продала. За виручені кошти та за кошти, які дала їй її матір в сумі близько 20 тис. доларів США разом з чоловіком придбали спірну квартиру. Оскільки з нею проживає дитина просить залишити їй більшу частину квартири. Проти задоволення зустрічного позову заперечила. Представник відповідача первісний позов визнала частково. Проти визнання за [PERSON] права власності на 1/3 частину спірної квартири, автомобіль та інше перераховане майно заперечила. Підтримала задоволення зустрічної позовної заяви. Третя особа [PERSON] проти задоволення первісної позовної заяви заперечила. Просила задовольнити зустрічний позов з викладених в ньому підстав. Оскільки вона давала на придбання квартири 344 000 грн. просить визнати за нею право власності на частину квартири, що дорівнює цій сумі. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Зі справи встановлено, що подружжя [PERSON] зареєстрували шлюб 24 квітня 2009 року. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 19 листопада 2009 року. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 15 лютого 2013 року шлюб між ними розірвано. На даний час між сторонами існує спір щодо порядку поділу спільного сумісного майна. Згідно договору купівлі-продажу від 14 квітня 2010 року третьою особою по справі [PERSON] придбано квартиру [ADDRESS]. Згідно договору купівлі-продажу 07 квітня 2012 року вказану квартиру продано за 151 тис. грн., які в подальшому згідно пояснень сторін витрачені на придбання спірної квартири. Зі справи встановлено, що за час шлюбу сторонами набуто спільне сумісне майно - квартира [ADDRESS] та автомобіль «Мерседенс Бенц Віто 109» д.н.з. [NUMBER]. Будь-які належні, достатні і допустимі докази про наявність іншого спільного сумісного майна подружжя зазначеного в позові суду не представлено, а тому воно не може бути враховано при поділі. Придбання квартири [ADDRESS] підтверджується договором купівлі-продажу від 11 квітня 2012 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі під №923. Згідно цього договору квартиру подружжя придбало за 340 000 грн. Договір оформлено на відповідача. Згідно технічного паспорту від 27 липня 2012 року за [PERSON] зареєстровано транспортний засіб-автомобіль «MERCEDES-BENZ VITO 109 CDI», д.н.з. [NUMBER], 2004 року випуску. Свідок [PERSON] - мати позивачки, в суді показала, що після народження дитини у подружжя виникла потреба у збільшення житлової площі, а тому вона, на прохання дочки, надала останній 23 тис. доларів США на придбання спірної квартири, які 10 квітня 2012 року зняла зі свого депозитного рахунку, що підтверджується випискою з депозитного рахунку в ПАТ КБ «Приват Банк». Відтак установлено, що спірну квартиру придбано за 340 000 грн., а кошти на її придбання надавалися як відповідачем (151 000 грн., які він отримав від своєї матері, після продажу квартири [ADDRESS]), так і позивачкою (23 тис. доларів США, які вона отримала від своєї матері, що зняла їх з депозитного рахунку). За таких обставин суд доходить висновку, що спірну квартиру придбано подружжям за спільні кошти для сім'ї, з метою спільного проживання. Доводи сторін про інші суми продажу і придбання квартир, зокрема посилання зустрічної позовної заяви про продаж квартири третьої особи за 344 000 грн. і надання цих коштів для придбання власної квартири подружжям, суд відхиляє, оскільки вони не ґрунтуються на змісті нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу нерухомого майна, а тому в силу вимог ст. ст. 218, 632, 639, 657 ЦК України не можуть бути прийняті до уваги. Подані суду розписки про отримання грошових коштів відповідачем не спростовують встановлених судом обставин про придбання подружжям у спільну сумісну власність вказаного вище майна. До того ж, незважаючи на походження коштів, вказане майно в силу вимог ст. 60 СК України є таким, що набуто за час шлюбу, а отже є спільним сумісним майном подружжя. Як передбачено ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до вимог ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. На підстав ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Встановлено, що спірні квартира та машина є неподільними речами, частки подружжя в яких є рівними. Сам по собі факт проживання дитини з позивачкою не є підставою для збільшення її частки в спільному майні в розумінні вимог ч. 3 ст. 70 СК України. Достатніх обставин для збільшення частки позивачки у квартирі згідно ч. 3 ст. 70 СК України в суді не доведено. Квартира та автомобіль є неподільними речами, а тому виділення автомобіля у власність одного з подружжя не відповідатиме принципу рівності часток, що призведе до порушення прав кожного з них. Таким чином суд визнає ідеальні частки в праві власності подружжя в цьому майні, по ? частині кожному з огляду на засади рівності часток та відсутність підстав для його поділу в натурі. За таких обставин первісна позовна заява підлягає частковому задоволенню. Що стосується зустрічної позовної заяви, то доводи третьої особи стосовно того, що на придбання квартири нею надано більшість коштів в сумі 344 000 грн., які вона отримала від продажу своєї квартири [ADDRESS] спростовується нотаріально посвідченим договором її купівлі - продажу від 07 квітня 2012 року, згідно якого вартість квартири складає 151 000 грн. Крім того, чинним законодавством України не передбачено можливості визнання права власності на майно, якщо особа давала кошти на його придбання іншій особі, так само як і визнання права власності на частку в спільному майні в грошовому еквіваленті. Набуття права власності на нерухоме майно з підстав викладених у зустрічному позові Законом не передбачено. Як встановлено по справі, спірну квартиру придбано на спільні кошти подружжя під час їх перебування в шлюбі, яка є їх спільною сумісною власністю, що виключає можливість визнання права власності на це майно за іншими особами. Таким чином зустрічний позов є необґрунтованим, таким, що на вимогах Закону не ґрунтується та задоволенню не підлягає, оскільки порушених прав третьої особи, що заявляє самостійні вимоги судом не встановлено. На підставі викладеного і

Outcome: partial