Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом, у якому просить визнати недійсним договір дарування квартири площею 42,5 кв.м, яка знаходиться в [ADDRESS], укладений 23.01.2009 року між [PERSON] і [PERSON] та скасувати державну реєстрацію права власності на вказану квартиру. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 23.01.2009 року нею було укладено нотаріально посвідчений договір дарування вказаної квартири з [PERSON] Вказаний договір дарування є удаваним правочином, тобто був вчинений для приховання договору довічного утримання. Так, вона є людиною похилого віку, [INFO], пенсіонерка, має ряд хронічних захворювань. Приблизно в кінці 2008 року відповідачка почала наполягати на відчужені квартири, яка належить їй на праві особистої власності на умовах надання їй з її боку послуг по забезпеченню її довічним доглядом, харчуванням і утриманням її квартири в належному стані. Після підписання договору дарування, відповідачка прийнятих нею зобов»язань не виконувала, їй не допомагала, не утримувала. Після укладення договору дарування вона продовжує проживати у зазначеній квартирі, самостійно сплачувати комунальні послуги, а тому просить на підставі ст. 235 ЦК України позов задовольнити. У судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали повністю та просили його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Також позивачка доповнила, що договір підписала, оскільки розраховула на допомогу, так як необхідно було їй робити операцію, вона думала, що після укладення договору донька буде її утримувати. Не знала про наслідки укладення договору дарування. Відповідачка та її представник у судовому засіданні позов не визнали, просили у такому відмовити, оскільки між сторонами дійсно був укладений договір дарування, а не довічного утримання. При підписані договору дарування позивачка розуміла зміст цього договору, була згідна подарувати відповідачці квартиру, а тому просять у позові відмовити. Завідуюча Свалявської держнотконтори [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що сторони принесли до нотаріальної контори всі необхідні документи для відчуження квартири, у позивачки було бажання подарувати квартиру. Представник КУП «Свалявське РБТІ» у судове засідання не з»явився, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового засідання. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що позивачка є її знайомою, остання заповіт склала на користь відповідачки, щоб та її доглядала, а донька обіцяла їй допомагати, а коли позивачка подарувала їй квартиру, то відповідачка виїхала в Чехію і їй не допомагала. Позивачка їй казала, що її обдурили, в договорі не написали про її утримання. У судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що позивачка їй сказала, що віддасть кватиру доньці, а та буде її доглядати. Однак на даний час відповідачка їй не допомагає, позивачка грошей зовсім не має через витрати на лікування, їй носять їжу чужі люди. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що є сусідкою позивачки. Позивачка уклала договір дарування, бо залишилася одна, не могла утримувати квартиру, думала, що донька буде допомагати. Крім цього, позивачці необхідно було робити операцію. У судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що позивачка плаче, що не має коштів на лікування, відповідачка їй не допомагає, на що розраховувала позивачка. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що є донькою відповідачки та онукою позивачки. Бабуся казала мамі, що я тобі даю квартиру, у них були добрі відносини, щодо утримання розмов не було, мама казала, що буде бабусі допомагати. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Тобто, за удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст. 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. А тому такий правочин може бути визнаний судом недійсним лише у тому разі, коли буде встановлено, що правочин, який сторони насправді вчинили, не відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину. У судовому засіданні встановлено, що 23 січня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування, згідно якого [PERSON] подарувала [PERSON] квартиру, що знаходиться в [ADDRESS] Також судом встановлено, що на час укладення договору дарування [PERSON] була особою пенсійного віку (а.с. 10 том 1), інвадом третьої групи (а.с. 48 том 1) та потребувала лікування та догляду, про що свідчить медична документація (а.с. 49 - 52, 234, 235 том 1, а. с. 97-102, 105, 109-112 том 2 ), розмір пенсії [PERSON] у січні 2013 року становив 1094,68 грн., спірна квартира є єдиним для позивачки житлом. Так, з пояснень сторін у справі вбачається, що між позивачкою та її донькою, відповідачкою по справі, до укладення договору дарування, тривалий час існували близькі, родинні стосунки. Позивачка бажала, щоб квартира після її смерті перейшла у власність її доньці, про що свідчить складений 09.11.2004 року позивачкою заповіт, згідно якого [PERSON] на випадок своєї смерті заповіла квартиру [ADDRESS] [PERSON] (а.с. 54 том 1). Також з пояснень свідків, допитаних у судовому засіданні вбачається, що позивачка розраховувала на допомогу з боку доньки [PERSON] Крім цього встановлено, що позивачка після укладення спірного договору продовжує проживати у зазначеній квартирі, сплачувати комунальні послуги на її утримання (а. с. 9, 211-229 том 1), а відповідачка продовжувала проживати в гуртожитку Свалявського технічного коледжу НУХТ в [ADDRESS] (а.с. 53 том 1). Враховуючи наведене, суд вважає, що договір дарування квартири на користь [PERSON] укладений з метою здійснення останньою догляду за позивачкою, купівлею ліків та продуктів харчування.

Outcome: partial