Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. Свої вимоги мотивує тим, що від шлюбу з відповідачем вони мають дочку [PERSON], [INFO]. Шлюб між ними розірваний. В даний час їхня дочка навчається на ІІІ курсі Роменського коледжу СНАУ денної форми навчання відділення «Фінанси і кредит» за рахунок коштів фізичних осіб. Термін закінчення навчання 30 червня 2018 року. Доньці потрібні кошти на оплату навчання, щоденних поїздок в громадському транспорті. Для забезпечення навчального процесу необхідно купувати приладдя, канцтовари, оргтехніку. Також їй необхідно одягатися, харчуватися. Вона отримує мінімальну заробітну плату, а тому не має змоги повністю забезпечувати потреби дитини. Відповідач працює в ТЗоВ «Таланпром» на посаді транспортувальника, має досить високу та стабільну заробітну плату, а тому має змогу надавати матеріальну допомогу дитині, яка продовжує навчання. Тому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно з дня предявлення позову до суду і до 30 червня 2018 року. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, надала заяву про розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги підтримує і просить задовольнити. Відповідач [PERSON] надав заяву про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги визнає повністю, згоден сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилася, про розгляд справи повідомлено належним чином, про причини неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Суд, дослідивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і в зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. У пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба в зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч.1, ч. 2 ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно зі ст. 11 ч. 2 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Повноваження сторін на вчинення дій по визнанню позову судом перевірені. Відповідач не обмежений в цивільній процесуальній дієздатності, а тому розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, включаючи і право на визнання позову. Таким чином, визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб і є всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову слід прийняти і задовольнити позов. З відповідача на користь держави підлягає стягненню 640,00 гривень судового збору.

Outcome: approved