Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-19 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, сина [PERSON], [INFO], в розмірі однієї чверті з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В позові зазначила, що відповідач є батьком дитини, однак матеріальної допомоги на утримання сина не надає, а згідно чинного законодавства повинен приймати участь в утриманні дитини. В судове засідання позивачка не з'явилась, надіслала до суду заяву в якій просила справу розглянути без її участі, позов підтримала та просила задовольнити, не заперечила заочному розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином судовою повісткою, про причини неявки суд не повідомив та не надіслав заяви про розгляд цивільної справи без його участі. З-за таких обставин, суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України. У відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши письмові докази вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положення ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що сторони по справі є батьками малолітньої дитини, сина [PERSON] [INFO]. Сторони перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 04.01.2017 року. Дані обставини підтверджуються дослідженими письмовими доказами. Визначаючи розмір аліментів, які слід стягувати з відповідача, суд, згідно положень ч. 1 ст. 182 СК України, враховує таке. Звернувшись в суд з даним позовом, позивачкою заявлено вимогу про стягнення з відповідача аліментів в розмірі однієї чверті всіх видів заробітку (доходу) на утримання однієї дитини. Відповідач перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Рокитнівському районі Рівненської області, отримує пенсію по інвалідності, а тому стягнення аліментів з нього слід проводити у частці від доходу. Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню, суд виходить із того, що аліменти - кошти на утримання дитини. Розмір коштів на утримання має відповідати певному рівню, достатньому для утримання та забезпечення нормальної життєдіяльності особи. Мінімальний розмір такого рівня визначений законодавчо - прожитковий мінімум і встановлюється законом про бюджет кожного року. Відповідно до положень ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи викладене, суд вважає, що аліменти, які слід стягнути з відповідача на дитину, необхідно визначити в розмірі однієї чверті частки від доходу відповідача, але не менше встановленого законом мінімального розміру, оскільки відповідач спроможний сплачувати аліменти на дитину у встановленому судом розмірі, який суд вважає обґрунтованим та таким, який визначений згідно принципів справедливості та розумності, враховуючи матеріальне становище сторін, обставини справи і інтереси дитини. Позивачка звільнена від сплати судового збору, тому та у відповідності до ч. 2 ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved