Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-04 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 12.08.2011 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових послуг» та ТОВ «Досконалий Друк, Дизайн, Дистрибуція» було укладено договір №6-КЛ про надання фінансового кредиту, термін дії якого до 31.12.2011 року. В якості забезпечення зобов'язань ТОВ «Досконалий Друк, Дизайн, Дистрибуція» перед ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових послуг» між останнім та [PERSON] було укладено договір поруки №7/1-П від 23.09.2011року. Також 28.09.2011 року між [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових послуг» було укладено іпотечний договір. ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових послуг» відступило свої права на користь ТОВ «Фінансова компанія «Дельфін», що підтверджується договорами від 17.09.2012 року відступлення права за договором поруки та відступлення права за іпотечним договором. Крім цього, 27.12.2011 року між ТОВ «Досконалий Друк, Дизайн, Дистрибуція» та позичальником ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових послуг» було укладено додаткову угоду №1 до договору №6-КЛ від 12.08.2011 року, якою, зокрема, було змінено термін дії договору №6-КЛ до 30.06.2012 року. Позивачка вважає, що вказана обставина стала підставою для припинення її зобов'язань перед основним боржником в силу зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності. На думку [PERSON], відповідно втратив чинність і іпотечний договір від 28.09.2011 року, який був укладений на підставі вищевказаного договору поруки №7/1-П між [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових послуг». Незважаючи на вказану обставину, встановлену рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09.12.2013 року, ТОВ «Фінансова компанія «Дельфін» всупереч законодавству та умовам іпотечного договору зняло з реєстрації [PERSON] та інших мешканців квартири [ADDRESS], в тому числі осіб похилого віку та неповнолітню дитину. 15.10.2013 року ТОВ «Фінансова компанія «Дельфін» уклало фіктивний договір продажу квартири з ТОВ «Агенція «Укрконсалтинг». Позивачка зазначає, що про фіктивність вказаного договору свідчить те, що покупець не здійснював огляд квартири, оскільки ні продавець ні покупець ніколи не мали ні ключів, ані доступу до квартири. Крім того, квартира не є вільною від речей та від зареєстрованих (прописаних) в ній осіб, про що свідчить поданий відповідачем позов про виселення. Вказане свідчить про невідповідність дійсності пунктів 1.4, 3.1, 3.3, 4.3, 5.2 договору продажу та акту прийому-передачі, в якому в пункті 2 зазначено про перевірку стану квартири на момент передачі та про передачу ключів від квартири. Факт безперервного проживання [PERSON] та [PERSON] в квартирі підтверджується копіями квитанцій про оплату комунальних послуг та іншими документами. Сторони договору продажу докладно прописали в ньому наслідки оспорювання та розірвання вказаного договору в пунктах 4.2. та 4.5., що, на думку позивачки, також свідчить про наявність обґрунтованих сумнівів сторін у дійсності договору продажу. Позивачка зазначає, що в порушення умов іпотечного договору іпотекодержатель застосував одночасно два способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Крім того, іпотечний договір не містив відповідного застереження, яке могло бути правовстановлюючим документом та підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки, як цього вимагає пункт 6.3.2. іпотечного договору. [PERSON] вважає, що оспорюваний правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, оскільки покупець приміщення не мав уяви про стан квартири, що придбавалася, зазначив у договорі та акті неправдиві відомості, які спростовані його позовною заявою від 11.02.2014 року. Позивач просить визнати фіктивним та недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] в Подільському районі м. Києва від 15.10.2013 року, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Дельфін» та ТОВ «Агенція «Укрконсалтинг», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Побединською В.О. і зареєстрований в реєстрі за №907, а також застосувати наслідки недійсності правочину. В судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги з тих же підстав, просив позов задовольнити. В подальшому до суду надійшла заява від представника позивачки про розгляд справи за відсутності позивачки та її представника. Представник відповідача ТОВ «Агенція «Укрконсалтинг» в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в задоволенні позову, в подальшому надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Представники ТОВ «Фінансова компанія «Дельфін», ТОВ «Досконалий Друк, Дизайн, Дистрибуція» та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Побединська В.О. в судове засідання не з'явились, про день та час розгляду справи повідомлені. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 12.08.2011 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових послуг» та ТОВ «Досконалий Друк, Дизайн, Дистрибуція» було укладено договір №6-КЛ про надання фінансового кредиту (т.1 а.с.6-9), відповідно до п.1.1 якого кредитодавець надає позичальникові в тимчасове користування на умовах забезпеченості, зворотності, строковості, платності та цільового використання кредитні ресурси у вигляді грошових коштів в межах суми кредитного ліміту із щомісячною сплатою відсотків за користування кредитними ресурсами в розмірі 28%. Відповідно до п.1.2 для надання кредитних ресурсів кредитодавець відкриває позичальникові відновлювальну кредитну лінію з кредитним лімітом в 725 000 гривень. Термін дії договору по 31.12.2011 року (п.7.1). 27.12.2011 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових послуг» та ТОВ «Досконалий Друк, Дизайн, Дистрибуція» було укладено додаткову угоду №1 до договору про надання фінансового кредиту №6-КЛ від 12.08.2011 року (т.1 а.с.16), якою строк дії договору встановлений до 30.06.2012 року. 23.09.2011 року в якості забезпечення зобов'язань за вищевказаним договором між позивачкою [PERSON], [PERSON], [PERSON], які виступили як поручителі, та ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових послуг» (кредитор) і ТОВ «Досконалий Друк, Дизайн, Дистрибуція» (боржник) укладено договір поруки №7/1-П, згідно з яким поручителі поручаються перед кредитором за виконання боржником його зобов'язань позичальника, що випливають з договору про надання фінансового кредиту від 12.08.2011 року №6-КЛ (т.1 а.с.9-10). 28.09.2011 року між [PERSON] (іпотекодавець) та ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових послуг» (іпотекодержатель) було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горбенко Ю.Е. (т.1 а.с.11-13). Цей договір забезпечує всі вимоги іпотекодержателя, як кредитодавця, за вищевказаним договором про надання фінансового кредиту №6-КЛ від 12.08.2011 року. Предметом іпотеки є квартира №99 загальною площею 61,3 кв.м., яка знаходиться на шостому поверсі в будинку №15 по вул. Василя Порика в м. Києві. 17.09.2012 року за договором про відступлення права за договором поруки ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових послуг» відступило ТОВ «Фінансова Компанія «Дельфін» право вимоги за договором поруки №7/1-П від 23.09.2011 року, укладеним в т.ч. з [PERSON] в забезпечення виконання зобов'язань ТОВ «Досконалий Друк, Дизайн, Дистрибуція» за договором №6-КЛ про надання фінансового кредиту від 12.08.2011 року (т.1 а.с.14). В пункті 1.1. договору зазначено, що право вимоги за кредитним договором відступлене ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових послуг» новому кредитору ТОВ «Фінансова Компанія «Дельфін» на підставі угоди про відступлення права вимоги від 29.03.2012 року. В цей же день - 17.09.2012 року ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових послуг» відступило новому кредитору ТОВ «Фінансова Компанія «Дельфін» права за іпотечним договором від 28.09.2011 року, який був укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових послуг» та [PERSON] (т.1 а.с.15). 15.10.2013 року між ТОВ «Фінансова Компанія «Дельфін» та ТОВ «Агенція «Укрконсалтинг» було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (т.1 а.с.45-46). Квартира була придбана ТОВ «Агенція «Укрконсалтинг» за 564 700 гривень, які перераховані продавцю згідно з платіжним дорученням №96 від 15.10.2013 року (т.1 а.с.47). В цей же день право власності ТОВ «Агенція «Укрконсалтинг» зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (т.1а.с.87-88-копія витягу з реєстру). В пункті 1.3 договору купівлі-продажу зазначено, що квартира, що відчужується, належить ТОВ «Фінансова Компанія «Дельфін» на праві приватної власності на підставі іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горбенко Ю.Є. 28.09.2011 року за реєстровим номером 1211 та договору відступлення права за іпотечним договором, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Побединською В.О. 17.09.2012 року за реєстровим номером 490. Право власності зареєстровано реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві 19.09.2013 року, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 22467880000, номер запису про право власності - 361140, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №9664457. Також 15.10.2013 року між ТОВ «Фінансова Компанія «Дельфін» та ТОВ «Агенція «Укрконсалтинг» було підписано акт прийому-передачі вказаної квартири (т.1 а.с.89). Позивачка, обґрунтовуючи свої вимоги, зазначає, що через укладення додаткової угоди №1 до договору №6-КЛ від 12.08.2011 року її зобов'язання перед основним боржником припинилися в силу зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності. На думку [PERSON], відповідно втратив чинність і іпотечний договір від 28.09.2011 року. Також позивачка вказує, що іпотечний договір не містив відповідного застереження, яке могло бути підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки. Разом з тим, позивачка не оспорює реєстрацію права власності за ТОВ «Фінансова Компанія «Дельфін» на підставі іпотечного договору від 28.09.2011 року та договору відступлення права за іпотечним договором від 17.09.2012 року реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві 19.09.2013 року, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 22467880000, номер запису про право власності - 361140. [PERSON] стверджує, що 15.10.2013 року ТОВ «Фінансова компанія «Дельфін» уклало фіктивний договір купівлі-продажу спірної квартири з ТОВ «Агенція «Укрконсалтинг». Про фіктивність вказаного договору, на думку позивачки, свідчить те, що покупець не здійснював огляд квартири, оскільки ні продавець ні покупець ніколи не мали ні ключів, ані доступу до квартири. Крім того, квартира не є вільною від речей та від зареєстрованих (прописаних) в ній осіб, про що свідчить поданий відповідачем позов про виселення. Вказане свідчить про невідповідність дійсності пунктів 1.4, 3.1, 3.3, 4.3, 5.2 договору продажу та акту прийому-передачі, в якому в пункті 2 зазначено про перевірку стану квартири на момент передачі та про передачу ключів від квартири. [PERSON] вважає, що оспорюваний правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, оскільки покупець приміщення не мав уяви про стан квартири, що придбавалася, зазначив у договорі та акті неправдиві відомості. Положеннями ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. В пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснюється, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. В судовому засіданні встановлено, що ТОВ «Агенція «Укрконсалтинг» сплатило ТОВ «Фінансова компанія «Дельфін» грошові кошти в розмірі 564 700 гривень за купівлю спірної квартири (т.1 а.с.47-копія платіжного доручення) та зареєструвало право власності на придбану квартиру в день укладення договору купівлі-продажу (т.1 а.с.87-копія витягу з реєстру). Після укладення договору купівлі-продажу ТОВ «Агенція «Укрконсалтинг» стало займатися питанням виселення мешканців спірної квартири, направило вимогу про добровільне звільнення квартири (т.1 а.с.90), а в лютому 2014 року подало до Подільського районного суду м. Києва позов про виселення позивачки та [PERSON], що фактично не заперечує і сама [PERSON] Вказані обставини не можуть свідчити про те, що договір купівлі-продажу спірної квартири укладений без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. [PERSON] не надала суду жодних доказів на підтвердження своїх позовних вимог, в тому числі наявності умислу всіх сторін правочину на укладення фіктивного договору. Твердження позивачки про фіктивність та недійсність договору є безпідставними та надуманими. Крім того, позивачка не є стороною договору купівлі-продажу, і її права укладенням договору ніяким чином не порушуються. Вважаючи, що майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, позивачка, як власник майна, має право на підставі статті 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів. Таке роз'яснення надано в п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». З огляду на викладене, суд вважає, що позов в судовому засіданні не доведений і не підлягає задоволенню. На підставі наведеного, ст.ст. 203, 215, 234 ЦК України,

Outcome: dismissed