Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-17 00:00:00

Позивачка звернулася в суд із заявою про встановлення факту проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та про розподіл майна між спадкоємцями. На підставу своїх вимог посилається на те, що позивачка проживала з [PERSON], як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство, були пов'язані спільним побутом, проживаючи спільно у належній позивачці квартирі. 06.07.2007 року ними був придбаний автомобіль ВАЗ 21154, кузов [NUMBER], 2007 року випуску, договір купівлі-продажу якого уклав [PERSON] На придбання даного автомобіля було отримано кредит у Філії Тальнівського відділення №2973 ВАТ «Ощадбанк» в сумі 27000 грн., який позивачка з [PERSON] погашали разом за спільні кошти впродовж п'яти років до 07.07.2012 року. [INFO] [PERSON] раптово помер у віці 53 років, після його смерті відкрилась спадщина. Спадкоємцем першої черги є мати померлого [PERSON], до спадкової маси увійшов вищевказаний автомобіль. Позивачка просить встановити факт спільного проживання однією сім'єю з [PERSON], визнати автомобіля ВАЗ 21154 об'єктом спільної сумісної власності подружжя та визнати за нею право власності на ? частину даного автомобіля. В судовому засіданні заявниця заяву підтримала повністю, просила її задовольнити посилаючись на підстави викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з 1992 року [PERSON] та [PERSON] проживали разом, як чоловік та дружина, під час спільного проживання придбали автомобіль ВАЗ, яким спільно користувалися. Свідок [PERSON] у судовому засіданні вказав, що його брат [PERSON] дійсно проживав з [PERSON] з 1991-1992 року, яка здійснила його поховання. Автомобіль ВАЗ 21154 дійсно купували разом в кредит, який сплачували зі спільних коштів та яким спільно користувалися. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що [PERSON] проживала разом з [PERSON] з 1992 року однією сім'єю, вона ж здійснила його поховання. Автомобіль ВАЗ купували в кредит, який разом сплачували. Суд, заслухавши заявника та відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER] виданого 30.08.1995 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 11.01.1994 за актовим записом №2. Відповідно до довідки виданої головою житлово-будівельного кооперативу будинку [ADDRESS] [PERSON] постійно проживав разом однією сім'єю з [PERSON], вели спільно господарство з 1992 року до дня його смерті [INFO] року. Відповідно до довідки виданої виконавчим комітетом Тальнівської міської ради, до складу сім'ї [PERSON] входять: співжитель [PERSON], син [PERSON]. Відповідно до записів вчинених в Домовій книзі для прописки (реєстрації) громадян, які проживають у [ADDRESS], [PERSON], [INFO] зареєстрований за даною адресою з 09.01.1997 року по 15.10.2003 року. Також, факт проживання однією сім'єю підтверджується наданою до суду фототаблицею. Згідно з договором №06/07 купівлі-продажу транспортного засобу укладеного 06.07.2007 року в м. Черкаси, [PERSON] придбав автомобіль марки ВАЗ-21154, кузов [NUMBER]. Даний автомобіль придбано в кредит, який отримано в банку «УкрСиббанк». Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] виданого 06.07.2017 року, [PERSON] помер [INFO] року в м. Тальне, Черкаської області. Відповідно до листа завідувача Тальнівської державної нотаріальної контори від 27.06.2018 року за № 864/01-16, спадкова справа після смерті [PERSON], померлого [INFO] року заведена в Тальнівській державній нотаріальній конторі 21.10.2017 року за №374/2017; спадкоємцем померлого згідно поданої заяви є його мати [PERSON]. Відповідно до Висновку про вартість колісного транспортного засобу від 28.02.2018 року, ринкова вартість КТЗ, а саме легкового автомобіля марки ВАЗ 211540, рік виготовлення 2007, кузов № [NUMBER], пробіг (км) 101838, термін експлуатації 11 років, становить 79956 грн. 00 коп. Заявниця має бажання оформити своє право власності на майно спільно набуте з [PERSON], але за відсутності підтвердження факту проживання однією сім'єю, вона не має такої можливості. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що визначено ст. 4 ЦПК України. У відповідності до вимог ст.ст. 293, 315, 318 ЦПК України, роз'яснень, що маються у п.п. 1, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року „Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, суд розглядає справи про встановлення факту за наявності певних умов: згідно з законом факт породжує юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту; заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. За приписами ч. 2 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. За вищевикладених обставин судом достовірно встановлено, що [PERSON] та [PERSON] постійно проживали однією сім'єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу в період з січня 1994 року по 5 липня 2017 року, встановлення даного факту необхідно заявниці для оформлення права власності на майно набуте спільно з [PERSON] за час спільного з ним проживання в даний період. Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Відповідно до ч. 4 ст. 368 ЦК України, майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідно до ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. За приписами ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до п.п. 22, 23, 25, 30 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання автомобіля ВАЗ 21154 кузов [NUMBER] об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є обґрунтованими, оскільки даний автомобіль придбаний [PERSON] та [PERSON] під час постійного проживання однією сім'єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу в період з січня 1994 року по 5 липня 2017 року, а саме за договором купівлі-продажу укладеного 06.07.2007, тому даний автомобіль можливо визнати об'єктом права спільної сумісної власності та виділити позивачу ? частку у праві спільної сумісної власності. Оскільки, позивач бажає виділу його частки в натурі, а відповідач, який є спадкоємцем померлого [PERSON], погодився на грошову компенсацію вартості його частки, враховуючи, що право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на автомобіль ВАЗ 21154 кузов [NUMBER] з одночасним присудженням відповідачу компенсації 50% його вартості, що становить 23912 грн. 50 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved