Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-21 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому зазначила, що у період із 01.09.2010 року по 08.02.2016 року перебувала у трудових відносинах з Приватним акціонерним товариством «Червонозаводський учбовий спортивно-технічний центр», працювала на посадах юрисконсульта, менеджера з адміністративної діяльності, та на підставі ст.. 38 КЗпП України була звільнена за власним бажанням. Під час роботи, за період 2011 по 2016 років, вона жодного разу не перебувала у щорічній відпустці. При звільненні з нею не було проведено остаточний розрахунок, тому позивачка просить стягнути з відповідача на свою користь грошову компенсацію зав невикористані відпустки за вказаний період в суді 9\~435,06 грн., середню заробітну плату за час затримки проведення остаточного розрахунку за період з 08.02.2016 року по 08.05.2016 року - 7\~772,46 грн. а також понесені нею витрати по оплаті оформлення довіреності на представника 200 грн., а всього 17\~407,52 грн. Під час судового розгляду представник позивачки підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги визнав частково, в частині виплати грошової компенсації за невикористані відпустки за 2012-2014 роки. При цьому представник відповідача свою позицію обґрунтував тим, що у 2011 році позивачка використала щорічну відпустку та їй була виплачена заробітна плата за час відпустки. Грошову компенсацію за невикористану відпустку за 2015 рік позивачка отримала разом з заробітною платою за січень 2016 року при проведенні остаточного розрахунку. В судовому засіданні яке відбулось 19.08.2016 року сторони заявили клопотання про відкладання розгляду справи для укладання мирової угоди. В судове засідання 22.08.2016 року сторони не з»явились, про час розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином, представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, представник відповідача не з»явився з невідомих причин, про причини неявки суду не повідомив, хоча своєчасно та належним чином був повідомлений про час судового розгляду ( а.с. 67). Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що у період із у період із 01.09.2010 року по 08.02.2016 року [PERSON] перебувала у трудових відносинах з Приватним акціонерним товариством «Червонозаводський учбовий спортивно-технічний центр», працювала на посадах юрисконсульта, менеджера з адміністративної діяльності, та на підставі ст.. 38 КЗпП України була звільнена за власним бажанням, що підтверджується копією трудової книжки, копією заяви про звільнення, наказу про прийняття на роботу та звільнення ( а.с. 5, 34, 56,35). Позивачка зазначає, що під час роботи, за період 2011 року по 2016 рік, вона жодного разу не перебувала у щорічній відпустці. Представник відповідача визнав, що з 2012 року по день звільнення позивачці щорічні відпустки не надавались, але грошова компенсація за невикористану відпустку була при проведенні остаточного розрахунку виплачена лише за відпустку 2015 року. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно наказу про звільнення з [PERSON] при звільненні мали провести кінцевий розрахунок по оплаті праці, з компенсаційними виплатами за 2015 рік. Таким чином, в день звільнення в порушення ст. 116 КЗпП України, з позивачем остаточний розрахунок проведено не було, грошову компенсацію за невикористані відпустки 2011-1014 років не виплачена, що підтвердив представник відповідача. Ухвалою суду від 15.07.2016 року за клопотанням представника позивача, на підтвердження позовних вимог [PERSON] у відповідача були витребувані докази, але дані про розмір заробітної плати позивачки за 2011-2016 роки, розмір грошової компенсації за невикористані відпустки за вказаний період, дані про виплату вказаної компенсації, суду надані не в повному обсязі. З метою обчислення розміру компенсації за невикористані відпустки, представником позивача суду надані відомості з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів та утриманих податків ( а.с. 8), які містять дані про заробітну плату [PERSON] поквартально з січня 2011 року по грудень 2015 року. Виходячи з зазначених даних, розмір компенсації за невикористані відпустки складає: за 2011 рік 1281,93 грн., за 2012 рік 1916,33 коп., за 2013 рік 2352,68 грн. за 2014 рік 1488,26 грн., за 2015 рік 1543,71 грн., за 2016 рік 852,16 грн., всього 9435,06 грн. Таким чином, судом встановлено, що в день звільнення з [PERSON] остаточний розрахунок проведено не було. Суд стягує з відповідача на користь останньої компенсацію за невикористані відпустки за період з 2011 по 2014 роки в сумі 7891,35 грн. Показання представника відповідача про те що, під час розрахунку з позивачкою у лютому 2016 року їй було виплачено заробітну плату за 8 днів лютого 2016 року та компенсацію за невикористану відпустку за 2015 рік, підтверджуються копією відомості на виплату грошей № 3 ( а.с. 33) та відповідною довідкою ( а.с. 54). Доводи представника відповідача що [PERSON] у 2011 році щорічна відпустка була використана та їй була виплачена заробітна плата за період вказаної відпустки, в судовому засіданні не доведені. Надана суду копія наказу № 13/07-11 від 1.07.2011 року про надання щорічної відпустки [PERSON] з 1.07.2011 року ( а.с. 55), не містить підпису позивачки, копії графіків відпусток ( а.с. 58-63) взагалі не підтверджують їх надання. Представник відповідача пояснив в суді, що не може надати докази на підтвердження зазначеного, тому вказані доводи не можуть бути прийняті судом до уваги. Статтею ст. 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При таких обставинах суд вважає правильним задовольнити вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за весь час затримки остаточного розрахунку, починаючи з дня звільнення по 08.05.2016 року, яз зазначено у позовних вимогах. За даний період затримка проведення остаточного розрахунку складає 3 місяці. Виходячи з довідки про заробітну плату позивачки( а.с.32), розміру середнього заробітку позивачки складає 2095,88 грн. ( 2075,59 + 2116,17 : 2)., Таким чином, середня заробітна плата позивачки за час затримки проведення остаточного розрахунку становить 6287,64 грн., яку суд також стягує з відповідача на користь [PERSON] Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Виходячи з наведеного, суд стягує з відповідача на користь позивача 200 грн. витрачені позивачкою на оформлення нотаріально завіреної довіреності на представництво її інтересів в суді ( а.с.10). Судовий збір у справі на користь держави підлягає стягненню з відповідача у розмірі 551,20 грн. На підставі ст.ст. 10, 11, 60, 88,\~212 ЦПК України, ст.ст. 116, 117 КЗпП України, районний суд

Outcome: partial