Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

Позивачка звернулася до суд із позовом про визнання права власності на майно, а саме на 37/200 частини житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд № 3, що знаходиться по вул. Перемоги в с. Горішнє-Залуччя Снятинського району Івано-Франківської області. В обґрунтування свої вимог позивачка вказала, що на підставі рішення Снятинського районного суду від 30.07.1986 року [PERSON], [PERSON] та двом неповнолітнім дітям належало 3/4 частки житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що розташований в с. Горішнє-Залуччя, вул. Перемоги, №3, що в ідеальних долях становлять 37/50, тобто кожному із них належало по 37/200 частки вказаного будинковолодіння. Після смерті [PERSON], який помер 02.07.2015 року відкрилась спадщина, яка складається з вищезазначеної 37/200 частки будинковолодіння. Спадкоємцем за законом першої черги стала дружина померлого [PERSON], яка проживала з померлим на час відкриття спадщини та подала у встановлений законом шестимісячний термін заяву про прийняття спадщини за законом, а [PERSON], [PERSON] та [PERSON] подали до нотаріальної контори заяви про відмову від прийняття спадщини. Однак в звязку з тим, що рішення суду не було належним чином зареєстроване органами БТІ, позивачка не має можливості належним чином оформити спадщину, а тому просить суд визнати за [PERSON] право власності на 37/200 частини житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд № 3, що знаходиться по вул. Перемоги в с. Горішнє-Залуччя Снятинського району Івано-Франківської області. Представник позивачки адвокат [PERSON] подала до суду заяву, якою позовні вимоги підтримала повністю, просила позов задовольнити, справу просила розглядати у відсутності позивачки та її представника. Відповідачі подали до суду заяви, позовні вимоги визнали, проти позову не заперечили, просили справу розглядати без їх участі. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не проводилось. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що згідно рішення Снятинського районного суду від 30.07.1986р. [PERSON], [PERSON] та двом неповнолітнім дітям було виділено 3/4 частки будинковолодіння в с. Горішнє-Залуччя, вул. Перемоги, №3, що в ідеальних долях становить 37/50 частини будинковолодіння, відповідно кожному із них належало по 37/200 частини будинковолодіння. Відповідно до Свідоцтва про смерть [PERSON] помер 02.07.2015 р., після його смерті залишилася спадщина, яка складається із 37/200 частки будинковолодіння в с. Горішнє-Залуччя, вул. Перемоги, №3, спадкоємцями якої є [PERSON], яка подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини та [PERSON], [PERSON], [PERSON], які подали до нотаріальної контори заяви про відмову від спадщини, що підтверджується довідкою Першої Снятинської ДНК №233/02- 14 від 25.02.2016 року та копією відмови Генерального Консульства України в Неаполі від 12.11.2015 р. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, а на підставі ч.2 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зібрані по справі докази вказують, що позов [PERSON] є обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає до задоволення. На підставі наведеного суд вважає, що слід визнати за [PERSON] право власності на 37/200 частини житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд № 3, що знаходиться по вул. Перемоги в с. Горішнє-Залуччя, Снятинського району Івано-Франківської області. На підставі ст.ст. 15, 16, 328, 392, 1218, 1268 ЦК України,

Outcome: approved