Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-18 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, згідно якого просить стягнути з [PERSON] борг по договору позики в сумі 800 000 грн., три проценти річних з простроченої суми в розмірі 53063 грн., інфляційне збільшення суми боргу - 88800 грн. та сплачений судовий збір - 3654 грн., посилаючись на те, що між сторонами 14 квітня 2011 року був укладений та нотаріально посвідчений договір позики, за умовами якого позивачка передала а відповідач прийняв кошти в сумі 800 000 грн., що еквівалентно за згодою сторін 100 000 доларів США та відповідач зобов'язався їх повернути не пізніше 14 квітня 2012 року. Однак дотепер умови вказаного Договору [PERSON] не виконані, у добровільному порядку борг ним не повернутий, тобто зобов'язання відповідачем не виконано. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала і просила суд їх задовольнити у повному обсязі, заперечень проти прийняття заочного рішення не мала. Відповідач до суду не з'явився, хоча належним чином через оголошення у офіційному виданні засобу масової інформації був сповіщений про час і місце розгляду справи, причину неявки не повідомив, а також заяви про перенесення слухання справи чи заперечень проти позову не надав. Зі згоди [PERSON] суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши позивачку і перевіривши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з виходячи наступних підстав. Згідно із ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 того ж Кодексу. По матеріалам справи встановлено, що 14 квітня 2011 року між [PERSON], з однієї сторони, та [PERSON], з другої сторони, був укладений договір позики, згідно з умовами якого позивачка передала відповідачу гроші в сумі 800 000 грн., що за згодою сторін еквівалентно 100 000 доларам США, а [PERSON] зобов'язався повернути цю суму коштів у строк до 14 квітня 2012 року. Цей договір був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] і зареєстрований в реєстрі № 738. Згідно п.2 вказаного Договору необхідним та достатнім доказом виконання (невиконання) позичальником зобов'язань є акт прийому-передачі, підписаний сторонами (а.с.6-7). Згідно пункту 3 Договору позики зазначені у цьому договорі валютні цінності були отримані відповідачем-позичальником від позикодавця-позивачки ще до підписання даного договору. Отже з цього випливає, що сторонами був підписаний договір, який свідчить про передачу відповідачу позивачкою грошей у визначеній вище сумі. Цей договір відповідачем не був оспорюваний, що підтверджує невиконання відповідачем зобов'язання по поверненню боргу. Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно із ч.2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавець є юридична особа - незалежно від сум ( ч.1 ст. 1047 ЦК України). Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. Згідно із ч.4 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику - грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, яке проведено належним чином. Як виходить із змісту ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Позивачка [PERSON] звернулась до суду з вимогами про стягнення з відповідача суми боргу по договору позики, при цьому надавши на підтвердження своїх законних вимог Договір позики. У документах відсутні відмітки про поверненні боргу або його частини, чи його витребування у кредитора. Наявність у позивачки боргового документу підтверджує невиконання свого зобов'язання відповідачем. У даному випадку, обставини виникнення між сторонами боргового зобов'язання, які наведені позивачкою [PERSON] в обґрунтування своїх вимог, іншою стороною будь-яким чином не спростовані. Будь-яких доказів виконання зобов'язання суду не надано. Правочин, що мав місце між сторонами спору, приводить суд до висновку про наявність між ними спору позикових зобов'язань, тому суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборговану грошову суму, виходячи із правил, що регулюють правовідносини за договором позики. Правила статей 610, 611 і 612 ЦК України передбачають, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки та відшкодування збитків і моральної шкоди. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, що встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За розрахунком позивачки, наданим до суду, за період з 15 квітня 2012 року (початок строку невиконання зобов'язань за договором) по 30 червня 2014 року інфляційне збільшення суми боргу складає 88 800 грн. та три проценти річних з простроченої суми - 53063 грн. (а.с.5). Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Оскільки позов підлягає задоволенню, підтверджені судові витрати, понесені позивачкою, складають 3654,00 грн. судового збору (а.с.1), які належить стягнути з відповідача на користь позивачки.

Outcome: approved