Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-21 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із зазначеною позовною заявою, обґрунтовуючи вимоги тим, що перебуваючи в шлюбі з відповідачем, [INFO] народила доньку - [PERSON] , яку відповідач визнав своєю дитиною. Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 20 грудня 2018 року з відповідача стягуються аліменти на її користь на утримання дитини в розмірі ј від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин, а саме: з липня 2018 року донька проживає разом з нею та перебуває на її повному утриманні. Відповідач жодної участі у вихованні дитини не приймає. З липня 2018 року по січень 2019 року мав заборгованість по сплаті аліментів. Відповідач не виконує належним чином свої батьківські обов`язки. Окрім примусового стягнення аліментів, участі в додаткових витратах, пов`язаних із утриманням і вихованням дитини не приймає. Позивачка вказує на потребу у додаткових витратах на дитину, зокрема нею придбано дитячий прогулянковий візочок, вартість якого становить 3650,00 грн. Також, згідно рекомендацій дитячого педіатра, невролога та завідуючого неврологічним відділенням, донька повинна носити виключно ортопедичне взуття, що зумовлене відповідним діагнозом. Внаслідок вказаного, позивачкою було придбано доньці ортопедичне взуття у спеціалізованому магазині на загальну суму 1997,00 грн. Крім того, впродовж місяця після прийняття дитиною чергової вакцини, її імунітет знизився й вона почала хворіти у зв`язку із чим проходила лікування в Херсонській дитячій обласній клінічній лікарні. Сума витрат на лікування та утримання дитини за час перебування у лікарні, складає 2596,38 грн. Загальна сума додаткових витрат становить - 8243,38 грн., з яких 4121,69 грн., виходячи з рівності прав та обов`язків батьків, позивачка просила стягнути з відповідача та понесені нею судові витрати. 18 грудня 2020 року позивачкою збільшено позовні вимоги, в якій посилаючись на понесення додаткових витрат на утримання дитини у зв`язку із продовженням хвороби на її лікування в сумі 2131,50 грн., здійснення оплати дитячого садочка «Сонечко» в сумі 1067,50 грн., просила стягнути з відповідача додаткові витрати в розмірі 5721,19 грн. (а.с. 39). Цивільну справу направлено до Скадовського районного суду Херсонської області за підсудністю на підставі постанови Херсонського апеляційного суду від 06 лютого 2020 року, якою ухвалу Каланчацького районного суду Херсонської області від 28 листопада 2019 року скасовано (а.с. 92-93). Ухвалою суду від 21 лютого 2020 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження (а.с. 99-100). 25 травня 2020 року представником позивачки подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій посилаючись на понесення позивачкою додаткових витрат на утримання спільної з відповідачем дитини у зв`язку із продовженням хвороби на її лікування в сумі 3673,40 грн., необхідністю придбання велосипеда-візочка з додатковою ручкою для дорослих вартістю 2850,00 грн., дитячого стільця та стола вартістю 759,90 грн., просила стягнути з відповідача додаткові витрати в розмірі 10 193,93 грн. (а.с. 123-125). Ухвалою суду від 16 червня 2020 року постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с. 162-163). 12 жовтня 2020 року до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог від 09 жовтня 2020 року, в якій представник позивачки посилаючись на необхідність у зменшенні позовних вимог обумовлену арифметичною помилкою при підрахуванні витрат, просила стягнути з відповідача додаткові витрати в розмірі 8830,84 грн., з яких: 4121,69 грн. - половина витрат на дитячий візочок, ортопедичне взуття, ліки; 1067,50 грн. - оплата дитячого садочка; 3641,65 грн. - половина витрат на придбання велосипеду, стільця зі столом, ліків (а.с. 168-169, 175-177). Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав наведених у позовній заяві з урахуванням зави про уточнення позовних вимог від 09 жовтня 2020 року. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав їх недоведеності та необгрунтованості. Вважала, що сплачені відповідачем аліменти в повній мірі покривають витрати необхідні для утримання дитини. Також зауважила про неспівмірність витрат понесених позивачкою на правничу допомогу у співвідношенні до наданих її представником послуг. Заслухавши доводи та заперечення учасників цивільного процесу, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно з частиною 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України). Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1). Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частина 3). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частини 1, 2 статті 12 ЦПК України). Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, на підставі принципу змагальності сторони учасники справи з метою ухвалення рішення на свою користь зобов`язані повідомити суду істотні для справи обставини, надати суду докази, які підтверджують, або спростовують ці факти, а також вчиняти процесуальні дії, спрямовані на те, щоб переконати суд у необхідності ухвалення бажаного для них рішення. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно з положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частиною 1 статті 77 та частиною 2 статті 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Положеннями статті 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно норм статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. З матеріалів справи та встановлених судом обставин убачається наступне. Від шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із позивачкою, що підтверджується копією свідоцтва про народження від 06 лютого 2018 року серії [NUMBER] , актовий запис № 27, довідкою від 29.10.2019 (а.с. 8, 128). Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 30 травня 2019 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 9). Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 20 грудня 2018 року з відповідача стягнуто аліменти на користь [PERSON] , на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј від усіх видів заробітку (доходу) батька, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку з подальшою індексацією (а.с. 10). Статтею 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності зі статтею 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. Вказане положення стосується особливих обставин, перелік яких, що не є вичерпним надається у статті 185 СК України. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і при стягненні аліментів відповідно до статей 181, 182 СК України. Батьки беруть участь у додаткових витратах на дитину рівною мірою, сторона, що звертається з вимогою про відшкодування вже зроблених додаткових витрат, має надати суду докази фактично понесених або майбутніх витрат, їхній розрахунок й обґрунтування. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримує один з батьків на утримання дитини. Розмір додаткових витрат на дитину має бути обґрунтованим відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, придбання спеціального взуття чи одягу виписками з історії хвороби дитини, рекомендаціями, рецептами лікарів, довідками, чеками, квитанціями тощо). З долучених позивачкою та її представником медичних документів вбачається, що [PERSON] , [INFO] встановлено діагноз пов`язаний з руховим порушенням, лікарями рекомендовано у зв`язку із цим проходження масажу, лікувальну фізкультуру, соляно-хвойні ванночки (а.с. 15, 20). Таким чином, позивач не навела особливих обставин, які б свідчили про наявність підстав для стягнення з відповідача додаткових витрат, які викликані необхідністю придбання спеціального взуття, дитячого візочку, велосипеду, стільця із столом, оскільки за наявними в матеріалах справи медичними документами відсутні дані щодо рекомендацій лікарів про необхідність їх придбання, обумовлену фізичними особливостями дитини. За таких обставин, суд вважає, що придбання вказаних речей як і здійснення оплати за дитячий садочок, що підтверджені товарними чеками та накладними (а.с. 11-12, 48, 156, 157), не є додатковими витратами в розумінні статті 185 СК України, а є поточними, передбачуваними, тому мають покриватися за рахунок аліментів, що стягуються з відповідача на користь позивачки у розмірі, визначеному рішенням суду, у зв`язку із чим відмовляє у задоволенні зазначених вимог. В судовому засіданні з`ясовано та визнано представником позивачки, що у відповідача відсутня заборгованість по сплаті аліментів, сукупний розмір яких за період з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року складає 93 969,27 грн. (а.с. 131-132). Випискою із медичної карти стаціонарного хворого №253524 підтверджено, що [PERSON] , [INFO] , знаходилася на стаціонарному лікуванні в Херсонській дитячій обласній клінічній лікарні з 07 листопада 2019 року по 15 листопада 2019 року з відповідним діагнозом та за проведеним лікування потребувала прийому лікарських препаратів (а.с. 22). У зв`язку із фізіологічними особливостями дитини 23 листопада 2019 року, [PERSON] , [INFO] була оглянута дитячим лікарем, яким рекомендовано відповідне лікування, в тому числі шляхом приймання лікарських препаратів (а.с. 141-147). Також, у грудні 2019 року дитині лікарем педіатром призначено лікування із необхідністю приймання лікарських препаратів до 20.12.2019 (а.с. 43). Позивачкою та її представником на підтвердження додаткових витрат понесених на лікування дитини долучено копії квитанцій та чеків, з яких суд вважає належними доказами на підтвердження витрат на придбання лікарських засобів, наступні квитанції: від 13.11.2019 на суму 199,70 грн., від 11.11.2019 на суму 157,40 грн., від 10.11.2019 на суму 124,10 грн., від 09.11.2019 на суму 110,91 грн., від 07.11.2019 в частині суми в розмірі 235,12 грн., від 08.11.2019 в частині суми в розмірі 237,83 грн., від 12.11.2019 в частині суми в розмірі 124,06 грн., від 10.11.2019 в частині суми в розмірі 80,78 грн. (а.с. 23-25), від 14.12.2019 в частині суми в розмірі 345,00 грн., від 23.11.2019 на суму 559,35 грн., від 27.11.2019 на суму 32,60 грн. (а.с. 45-46). Придбання зазначених у вище перелічених квитанціях та чеках препаратів відповідає періодам лікування дитини та рекомендаціями лікарів щодо придбання відповідних лікарських засобів. Разом із тим, суд не приймає як докази на підтвердження витрат на лікування дитини наступні квитанції, чеки та видаткові накладні: від 01.11.2019 на суму 168,00 грн., від 08.11.2019 на суму 318,50 грн., від 11.11.2019 на суму 86,20 грн., від 09.11.2019 на суму 247,37 грн., від 10.11.2019 на суму 37,10 грн., від 27.11.2019 на суму 397,05 грн., від 07.12.2019 на суму 392,35 грн., від 29.01.2020 на суму 469,70 грн., від 28.12.2019 на суму 352,35 грн., від 21.02.2020 на суму 400,37 грн., від 21.02.2020 на суму 504,39 грн., від 24.02.2020 на суму 523,80 грн., від 25.01.2020 на суму 280,30 грн. (а.с. 23, 25, 45, 148-155), оскільки здійснені поза межами періодів лікування дитини та не підтверджені рекомендаціями в наявних медичних документах. До того ж, вказаними та вищезазначеними чеками та квитанціями в тому числі частково підтверджені витрати на придбання товарів, які суд не вважає додатковими витратами на утримання дитини, покриття яких має здійснюватися за рахунок аліментів стягнутих на утримання дитини. Отже, на підставі долучених до матеріалів справи доказів, суд вважає, що позивачкою підтверджено понесення нею витрат на лікування дитини в розмірі 2206,85 грн., половина яких підлягає стягненню з відповідача, що становить 1103,43 грн. Відповідно до частин 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом судової справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Частинами 1, 3, 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За змістом частин 5 та 6 вказаної статті, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Як вбачається з матеріалів справи, позивачкою згідно акту про прийняття-передачі наданих послуг від 08 вересня 2020 року сплачено представнику гонорар в межах даної справи в розмірі 6000 грн. (а.с. 178), з яких, з урахуванням вимог співмірності розміру судових витрат зі складністю справи та наданих адвокатом послуг, часу витраченого ним в судових засіданнях, а також виходячи з принципу обґрунтованості та пропорційності розміру задоволених позовних вимог, 750 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки. Відповідно до положень статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 95,97 грн. (розрахунок: 768,40 (розмір судового збору встановлений на день подачі позову) х 12,49 % (задоволена частина позову 1103,43 х 100 : 8830,84 (ціна позову) = 12,49 %) = 95,97 грн.). На підставі статей 141, 180-182, 185СК України та

Outcome: partial