Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом в якому зазначила, що проживає в [INFO]. Разом з нею в квартирі зареєстровані але не проживають відповідачі [PERSON], з 2004 року й [PERSON] разом зі своєю донькою [PERSON] з 2012 року. Відповідачі до квартири ніякого інтересу не проявляють і не сплачують комунальні послуги. Сплата вартості послуг за відповідачів, які не проживають, суттєво впливає на її бюджет, у звязку з чим просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням вищезазначеною квартирою. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримали, з посиланням на викладені в позові доводи та обґрунтування просить вимоги задовольнити, уточнивши що відповідачка [PERSON] не проживає в квартирі з 2013 року, але її донька [PERSON] не проживає в квартирі з весни 2016 року. Підтвердила, що відповідачка [PERSON] надавала їй гроші. Позивачка не заперечує, щоб її онука - донька відповідачки [PERSON] - [PERSON] не була визнана такою, що втратила право користування спірною квартирою. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала, зазначивши, що дійсно не проживає в спірній квартирі з 2013 року, але змушена була покинути квартиру з-за відношення до неї матері - позивачки по справі. В теперішній час вона проживає окремо. З-за того, що змушена виїздити за межі міста, позивачка до недавнього часу доглядала за її донькою - онукою позивачки [PERSON], але останнім часом відношення з позивачкою погіршилися. Також зазначила, що періодично надає позивачці грошові кошти в достатньо значному розмірі. Оскільки проживає разом з сім'єю в найманій квартирі, свого житла немає просить в задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] повідомлений про час і місце розгляду справи належним чином, до суду не з'явився, причини неявки не повідомив, своєї думки з приводу позовних вимог не висловив. Третя особа - відділ по Заводському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради надав витяг з протоколу комісії про захист прав дитини від 8.9.2016 року № 27 в якому висловлені заперечення щодо позовних вимог стосовно відповідачки та її неповнолітньої дитини у зв'язку з відсутністю в них іншого житла. Третя особа - Відділ реєстрації фізичних осіб по Заводському району міста Запоріжжя, представника до суду не направила, своєї думки з приводу позовних вимог судові не висловила. Свідки по справі: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підтвердили покази позивачки щодо непроживання в спірній квартирі відповідача [PERSON], значний протяг часу, а відповідачки [PERSON] та її доньки більш трьох років. Свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили доводи відповідачки [PERSON], щодо непроживання в спірній квартирі більш двох років з-за неможливості спільного проживання разом з позивачкою з-за її характеру, яка вигнала позивачку з квартири. Вислухавши пояснення, перевіривши докази, суд встановив певні юридичні факти та відповідні до них правовідносини. Згідно ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як встановлено в судовому засіданні й проти чого не заперечують сторони, позивачка і відповідачі зареєстровані в [INFO] (а.с.9). За поясненням сторін та свідків відповідачка [PERSON] не проживає в спірній квартирі більш трьох років - з 2013 року. Право на звернення з позовом у позивачки виникло, за змістом ст.71 ЖК України, у 2014 році, але вона звернулася з позовом лише у 2016 році. З чого суд робить висновок, що з моменту виникнення права звернення до суду у 2014 році й до звернення в суд 11.8.2016 року позивачку влаштовувала ситуація не проживання відповідачів в квартирі при наявності їх реєстрації в ній. Як зазначила відповідачка [PERSON] причиною за якою вони змушені були залишити спірну квартиру, стали постійні сварки з позивачкою. Стаття 47 Конституції України передбачає право кожного на житло й гарантує, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону й за рішенням суду. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.4.1985 року № 4 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сімї такими, що втратили право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), одною з причин поважності не проживання зазначена неправомірна поведінка інших членів сімї й суд з цих підстав може продовжити пропущений строк. Суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог позивачки щодо визнання [PERSON] та її малолітньої дитини з наступного. Судом встановлено, згідно пояснень сторін, що хоча й відповідачка не проживає в спірній квартирі, але надає позивачці грошові кошти в достатньому розмірі, тобто своєрідно приймає участь у сплаті комунальних послуг. Окрім того, в судовому засіданні не доведено, що відповідачка має будь-яке інше постійне житло, а не найману квартиру. Визнання відповідачки такою що втратить право користування жилим приміщенням - квартирою де зареєстрована відповідачки та її малолітня дитини суд вважатиме порушенням прав неповнолітньої дитини, що вважає неприпустимим. Щодо визнання [PERSON] таким. що втратив право користування жилим приміщенням, то в цій частині суд вважає позовні вимоги в цій частині обґрунтованими такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: partial