Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-11 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із вказаним позовом та просить встановити факт постійного проживання разом зі спадкодавцем [PERSON], на час відкриття спадщини 22 травня 2009 року та визнати за нею право власності на ? частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті сина [PERSON], померлого [INFO]. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 09.04.1999 року виданого Центром (відділом) приватизації державного житлового фонду виконавчого комітету Харківської міської ради позивачці - [PERSON], її чоловіку - [PERSON] Сергійовичу, а також дітям - [PERSON] та [PERSON], на праві спільної сумісної власності належала квартира [ADDRESS]. [INFO] помер син позивачки [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на 1/4 частина квартири [ADDRESS]. Спадкоємцями за законом першої черги після смерті сина були позивачка, його мати та його батько [PERSON]. Своєї родини, дружини, дітей він не мав. Заповіту він також не складав, оскільки помер раптово у дорожньо- транспортній пригоді у віці 27 років. [INFO]. помер чоловік позивачки [PERSON]. Спадщину після його смерті у вигляді ? частини квартири позивачка вже оформила нотаріально, про що 06.03.2018 р. отримала свідоцтво про право на спадщину за законом. Однак, коли позивачка звернулася до нотаріальної контори для оформлення спадщини після смерті сина з'ясувалося, що спадщину після його смерті ніхто не прийняв, оскільки ніхто з не подав заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Також ніхто не був зареєстрований разом з померлим на день смерті, оскільки [INFO]., за 12 днів до смерті, у сина закінчилася тимчасова реєстрація у квартирі [ADDRESS], де на той час проживала уся родина, у тому числі і спадкодавець. З постійного реєстраційного обліку у вказаній квартирі син позивачки був знятий 04.12.2008 року, при цьому син постійно проживав у квартирі з родиною, нікуди не переїжджав, та усі його речі знаходились у квартирі, де мешкала родина. У зв'язку з викладеним позивачка звернула до суду з позовом про встановлення факту проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання права власності на ? частину квартири в порядку спадкування за законом. Позивачка позовні вимоги підтримала, просила слухати справу у її відсутність та задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, надав суду заяву про слухання справи без участі відповідача, проти задоволення позовних вимог не заперечував та пояснив, що його брат [PERSON] проживав разом з родиною по день смерті. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідив матеріали справи, вважає, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло реєстраційний [NUMBER], виданого 09.04.1999 року Центром (відділом) приватизації державного житлового фонду виконавчого комітету Харківської міської ради належала [PERSON] , [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві спільної сумісної власності. [INFO] помер син позивачки [PERSON] в результаті ДТП на автодорозі Харків-Симферополь, відповідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER], виданого Відділом РАЦС Красноградського районного управління юстиції Харківської області 04.06.2009 року, актовий запис № 150. Після його смерті відкрилась спадщина на 1/4 частина квартири [ADDRESS]. Спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] були його батьки - [PERSON] та [PERSON], відповідно копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого 18.03.2009 року Московський відділом РАЦС Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1135. 06.03.2015 року помер чоловік позивачки [PERSON], відповідно свідоцтва про смерть [NUMBER] виданого 01.04.2015 року Адміністрацією Червоножовтневого селищного поселення Белгородського району, Белгородської області, актовий запис № 12. Спадщину після його смерті у вигляді ? частини спірної квартири позивачка оформила нотаріально, про що отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Одинадцятою Харківською державною нотаріальною конторою 06.03.2018 року, реєстровий №5-219. Відповідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії виданої Одинадцятою Харківською державною нотаріальною конторою від 14.02.20018 року № 942/02-31 у видачі свідоцтва на ім'я [PERSON] про право на спадщину за законом на ? частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування після померлого [INFO] [PERSON] відмовлено, у зв'язку з тим, що [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] не прийняла, заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини на протязі строку встановленого для прийняття спадщини не подала та зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не проживала і не була зареєстрована. Згідно Інструкції про вчинення нотаріальних дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004р. № 20/5, діючої на час відкриття спадщини, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом із спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом і спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом із спадкодавцем. Згідно Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання, доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. Отже, у випадку, якщо спадкоємець фактично постійно проживав із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, проте у його паспорті відсутня відмітка про реєстрацію місця проживання разом із спадкодавцем, а також відсутні докази, визначені Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що суди розглядають справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Згідно з роз'ясненнями, які містяться в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику в справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Факт постійного проживання [PERSON] з сином [PERSON] за адресою: [ADDRESS] на час відкриття спадщини підтверджується: довідкою УФМС по м. Москва від 21.04.2018 року відповідно до якої [PERSON], [INFO] з 29.11.2004 року по 04.12.2008 року був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] разом з: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Відповідно копії картки обліку по квартирі [ADDRESS] виданої ГБУ «МФЦ міста Москви » МФЦ району Бескудянковський 21.04.2018 року [PERSON] був тимчасово зареєстрований з 27.02.2009 року за адресою: [ADDRESS] та вибув 10.05.2009 року. Згідно ст. 70 Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23.06.2005 за № 2709-ІУ з урахуванням положень статей 71,72 Закону України «Про міжнародне приватне право» спадкові відносини регулюються правом держави, у якій спадкодавець мав останнє місце проживання, якщо спадкодавцем не обрано в заповіті право держави, громадянином якої він був. Згідно ст. 71 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України. Статтею 48 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах провадження по справах про спадкування нерухомого майна компетентні вести установи Договірної Сторони, на території якої знаходиться майно. Отже, спадкові відносини по спадкуванню майна, а саме ? частки квартири [ADDRESS], яке залишилось після смерті [PERSON] регулюються законодавством України. Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. У випадку, якщо спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, він має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини Таким чином, суд приходить до висновку, що факт проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] до дня смерті останнього знайшов своє підтвердження в судовому засіданні та дозволяє їй реалізувати право на спадкове майно, що залишилось після смерті сина [PERSON] та отримати свідоцтво про право на спадщину за законом. У відповідності до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові за № 5 від 07.02.2014року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» констатує факт того, що відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3,ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Враховуючи, що згідно зі ст. 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. Згідно зі ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. На підставі вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Частиною 6 ст. 263 ЦПК України передбачено, якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, враховуючи, що позовні вимоги [PERSON] знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, відповідачем визнано позов в повному обсязі , суд вважає, що в даному випадку наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. На підставі викладеного, п. 9 ч. 1, п. п. 15.5 п. 15 ст. 1 розділу ХІІІ Перехідних положень, ст. ст. 10, 12, 81, 95, 141, 223, 247, 258-259, 263-265 ЦПК України, ст. ст.1217, 1261, 1268, 1270 ЦК України, суд,-

Outcome: approved