Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що з 27.05.2013 року по 06.08.2015 року вона працювала на посаді юрисконсульта представництва у ПАТ «Креатив Груп». У день звільнення з позивачкою не був проведений повний розрахунок та не було повідомлено про нараховані суми перед звільненням, а заборгованість по зарплаті становила більше ніж на два місяці. 10.09.2015 року відповідач частково сплатив заборгованість по заробітній платі за червень та липень 2015 року у сумі 14 479 гривень 20 копійок. 24.09.2015 року ПАТ «Креатив Груп» було проведено виплату решти заборгованості, а саме за 4 дні серпня 2015 року в сумі 1 447 гривень 45 копійок. Позивачка вважає, що відповідач згідно з ст.117 КЗпП України має сплатити їй середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 07.08.2015 року по 24.09.2015 року в сумі 11 447 гривень 80 копійок. [PERSON] просить стягнути з ПАТ «Креатив Груп» на свою користь середній заробіток в сумі 11 447 гривень 80 копійок. В судовому засіданні 05.02.2016 року позивачка позов підтримала з тих же підстав і просила задовольнити, в подальшому позивачка в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] працювала в ПАТ «Креатив Груп» на посаді юрисконсульта з 27.05.2013 року по 06.08.2015 року, що вбачається з копії трудової книжки позивачки (а.с.11-12). В день звільнення з позивачкою повний розрахунок проведений не був. З поточної виписки за контрактом від 19.11.2015 року (а.с.13) вбачається, що ПАТ «Креатив Груп» позивачці було остаточно перераховано зарплату 24.09.2015 року в розмірі 1 447 гривень 45 копійок. Отже, повний розрахунок з [PERSON] був проведений 24.09.2015 року. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Положеннями ст. 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. В постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 03.07. 2013 року у справі №6-64цс13 зазначено, що аналіз норм статей 116, 117 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Нетривалий час роботи працівника на підприємстві й незначна частка заборгованості підприємства перед працівником у виплаті заробітної плати також не є підставою для звільнення роботодавця від зазначеної вище відповідальності. Як зазначила в судовому засіданні позивачка, в день звільнення вона знаходилася на роботі, але розрахунок з нею проведений не був. Оскільки повний розрахунок з позивачкою проведений був лише 24.09.2015 року, має місце затримка розрахунку з 07.08.2015 року до 23.09.2015 року, тобто 33 робочих дні. Пунктом 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100 (далі - Порядок), передбачається, що у випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Відповідно до п. 5 розд. IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100 (далі - Порядок), основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується шляхом ділення на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз. 3 п. 8 Порядку). Про застосування вказаного порядку розрахунку середнього заробітку зазначено і у листі Верховного Суду України від 01.07.2012 року «Висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, за I півріччя 2012 року». [PERSON] була звільнена 06.08.2015 року. Як пояснила в судовому засіданні позивачка та вбачається з поточної виписки за контрактом від 19.11.2015 року (а.с.13), у червні 2015 року та липні 2015 року [PERSON] отримала зарплату в розмірі по 7 239 гривень 60 копійок, а тому середньоденна заробітна плата становить 336 гривень 73 копійки /(7 239,60 грн. + 7239,60 грн.) : 43 дні = 336,73 грн./. Затримка розрахунку мала місце протягом 33 робочих днів, т.т. з 07.08.2015 року по 23.09.2015 року. За період з 07.08.2015 року по 23.09.2015 року середній заробіток за час затримки розрахунку становить в загальній сумі 11 112 гривень 09 копійок (за серпень 2015 року - 5 387,68 грн. /336,73 грн. х 16 днів = 5 387,68 грн./, за вересень 2015 року - 5 724,41 грн. /336,73 грн. х 17 днів = 5 724,41 грн./, а всього 11 112,09 грн. /5 387,68 грн. + 5 724,41 грн. = 11 112,09 грн./). Отже, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 11 112 гривень 09 копійок. Відповідач не надав суду доказів того, що відповідачка в день звільнення не працювала, а також не спростував здійснення остаточного розрахунку з [PERSON] 24.09.2015 року. Також представником відповідача не спростовані твердження позивачки про отримання нею зарплати у червні та липні 2015 року в розмірі по 7 239 гривень 60 копійок. З огляду на викладене, суд вважає, що позов в судовому засіданні доведений частково, а тому підлягає частковому задоволенню. Стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір. На підставі наведеного, ст.ст.116, 117 КЗпП України,

Outcome: partial