Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-28 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із вказаним позовом, просила суд визнати недійсним односторонній правочин, укладений відповідачем у формі рішення та дій банку щодо підвищення відсоткової ставки за кредитним договором з 11,5 відсотків річних до 15,5 відсотків річних; застосувати наслідки недійсності правочину шляхом зарахування здійснених позивачкою платежів за підвищеною відповідачем процентною ставкою, що складають різницю між процентною ставкою у розмірі 11,5 відсотків річних та 15,5 відсотків річних в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором; стягнути судові витрати, що складаються зі сплаченого позивачкою судового збору та витрат на правову допомогу. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що відповідачем у порушення порядку, встановленого умовами кредитного договору, та приписів чинного законодавства було в односторонньому порядку підвищено відсоткову ставку за кредитним договором без передбаченого договором та законом повідомлення позивачки про прийняте рішення щодо підвищення процентної ставки та підписання додаткової угоди про внесення змін до кредитного договору в частині розмірів відсоткової ставки. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив поданий позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила у задоволенні позову відмовити. Свої заперечення представник банку-відповідача обґрунтувала тим, що, підвищуючи відсоткову ставку за кредитним договором із позивачкою, банк діяв в межах встановлених договором прав, а саме: правом на підвищення відсоткової ставки за кредитом, а позивачка при цьому погодилась зі змінами розміру відсоткової ставки, здійснюючи з 20 жовтня 2008 року погашення заборгованості за кредитом за підвищеною відсоткової ставкою. Третя особа - [PERSON] - про дату, час та місце судового засідання повідомлялась в установленому законом порядку, проте у судове засідання не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних причин. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі пояснень сторін та наданих ними доказів. 04 квітня 2008 року між [PERSON], як позичальником, та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»), як кредитором, укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 2008/13-1-08/167 (надалі за текстом - кредитний договір). Відповідно до п. 1.1. кредитного договору банк надав [PERSON] грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, визначених кредитним договором. З метою забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором між нею, банком та [PERSON], 04 квітня 2008 року укладені договір поруки № 06-09/755 та іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Трофімець В.В., зареєстрований в реєстрі за № 629. Відповідно до умов договору поруки [PERSON], як поручитель, зобов'язалася перед кредитором (відповідачем) у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником (позивачкою) зобов'язання щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених кредитним договором. За умовами пункту 1.1.1. кредитного договору встановлено, що надання кредиту здійснюється окремими частинами (траншами), зі сплатою 11,5 відсотків річних та комісій, в розмірі та в порядку, визначеному у додатку №2 до кредитного договору, що є невід'ємною його частиною, в межах максимального ліміту заборгованості в сумі 337 000,0 доларів США, з визначеним в кредитному договорі графіком зниження максимального ліміту заборгованості та кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 02 (другого) квітня 2023 року (включно), на умовах, визначених кредитним договором. Між сторонами 01 жовтня 2008 року укладено договір про внесення змін до кредитного договору № 2008/13-1-08/167 від 04 квітня 2008 року, яким збільшено максимальний ліміт заборгованості за кредитним договором до 400 000,0 доларів США. Згідно з протоколом засідання управляючого комітету роздрібного бізнесу № 380 від 24 вересня 2008 року прийнято рішення, яким зобов'язано регіональні філії та ОПЕРУ ГО банку провести роботу з підвищення процентних ставок за всіма кредитами фізичних осіб, окрім тих кредитів, по яких вся сума заборгованості перенесена на рахунки простроченої та сумнівної заборгованості. Відповідно до наданої відповідачем довідки на 10 квітня 2015 року №10.1-87/96-5398, починаючи з 20 жовтня 2008 року відсотки за кредитним договором № 2008/13-1-08/167 від 04 квітня 2008 року позичальнику [PERSON] нараховуються за ставкою 15,5 відсотків річних. За п. 2.7. кредитного договору у разі зміни кредитної політики в наслідок рішень законодавчої або виконавчої влади, Національного банку України, а також в разі настання іншої події, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів кредитора та яка не залежить від волі сторін, кредитор має право змінити (збільшити або зменшити) процентну ставку за користування кредитом, що визначена у п. 1.1. кредитного договору. При цьому, згідно з п. 2.7.1. кредитного договору, про намір змінити розмір процентів та/або комісій кредитор зобов'язаний повідомити позичальнику не пізніше, ніж за 10 календарних днів до дати початку їх введення, а також надати позичальнику для укладання проекти двох примірників відповідної додаткової угоди (договору про внесення змін) до кредитного договору. Пунктом 2.7.2. кредитного договору встановлено, що у разі, якщо позичальник погодиться з запропонованими кредитором змінами розміру процентів та/або комісій, він протягом 10 (десяти) календарних днів з дня отримання від кредитора двох примірників відповідної додаткової угоди (договору про внесення змін) до цього договору підписує їх, повертає їх кредитору для підписання з боку кредитора. Після їх підписання кредитор повертає один примірник додаткової угоди (договору про внесення змін) позичальнику. Цей договір вважається зміненим в частині розмірів процентів та/або комісій після підписання позичальником та кредитором і скріплення його печаткою відповідної додаткової угоди (договору). Зазначені зміни вводяться в дію з дати, вказаної у відповідній додатковій угоді (договорі). За змістом п. 2.7.3. кредитного договору у разі, якщо позичальник не погодився із запропонованими кредитором змінами розмірів процентів та/або комісій і не укладе протягом 10 календарних днів з дня отримання двох додаткових угод, кредитор має право в односторонньому порядку розірвати цей договір у порядку, передбаченому кредитним договором, та вимагати від позичальника дострокового погашення ним у повному обсязі заборгованості за кредитом, сплати процентів та комісій, а також можливої неустойки (штрафу, пені) відповідно до умов кредитного договору. Вимога кредитора щодо дострокового погашення вимог за кредитним договором підлягає задоволенню у тридцятиденний строк від дня її пред'явлення. Відповідно до пояснень представника ПАТ «Укрсоцбанк», наданих в судовому засіданні, встановлений у кредитному договорі й зазначений в цьому рішенні порядок зміни процентної ставки за користування кредитом дотриманий сторонами, зокрема й банком, договору не був. Вказане підтверджується витребуваними судом на вимогу позивача матеріалами кредитної справи позичальника [PERSON], оскільки серед наданих документів не міститься документів, що свідчили б про повідомлення позичальника про намір кредитора змінити розмір процентів, надіслання позичальнику двох примірників відповідної додаткової угоди (договору про внесення змін) та укладення такої угоди. За поясненнями представника відповідача, рішення управляючого комітету роздрібного бізнесу від 24 вересня 2008 року є, за своєю природою, реалізацію передбаченого в п. 2.7. кредитного договору права на зміну процентної ставки за користування кредитом, що визначена у п. 1.1. цього кредитного договору. Проте, такі доводи суд оцінює критично, оскільки з аналізу тексту зазначеного рішення управляючого комітету роздрібного бізнесу та змісту п. 2.7.1. кредитного договору вбачається, що відповідне рішення комітету стосується невизначеного кола осіб-позичальників та мало стати підґрунтям для повідомлення конкретного позичальника - [PERSON] про намір (пропозицію) збільшити відсоткову ставку за користування кредитом. Порядок реалізації права банку на зміну відсоткової ставки, встановленої в п. 2.7. договору, деталізовано в п. 2.7.2. кредитного договору. Цей обов'язків для сторін порядок полягає у підписанні окремої додаткової угоди (договору про внесення змін) з визначеною угодою сторін зміненою відсотковою ставкою й у надісланні (врученні) цієї угоди позичальнику. Таким чином, виходячи з того, що відсоткова ставка за користування кредитом встановлена кредитним договором № 2008/13-1-08/167 від 04 квітня 2008 року, приймаючи до уваги факт зміни банком ставки з 11,5 відсотків річних до 15,5 відсотків річних, що підтверджується довідкою на 10 квітня 2015 року №10.1-87/96-5398, суд дійшов висновку, що відсоткова ставка була змінена шляхом внесення змін до кредитного договору одностороннім рішенням та діями банку, які до того ж не набули окремого документального відображення та відсутні в матеріалах кредитної справи. Такі дії банку відповідача не можуть бути визначені й кваліфіковані судом інакше, як односторонній правочин щодо внесення змін до кредитного договору № 2008/13-1-08/167 від 04 квітня 2008 року, що не були погоджені з позичальником. Згідно зі ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. За загальним правилом ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Отже, під час вчинення зазначеного правочину - відповідачем порушено вимоги чинного законодавства та положення кредитного договору, що є обов'язковим для обох сторін в однаковій мірі. Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). З огляду на викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість та необхідність задоволення вимог позивачки щодо визнання недійсним одностороннього правочину, укладеного відповідачем у формі рішення та дій щодо підвищення відсоткової ставки за кредитним договором з 11,5 відсотків річних до 15,5 відсотків річних. Відповідно ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Враховуючи, що позивачка починаючи з 20 жовтня 2008 року здійснювала платежі за цим кредитом за зміненою банком процентною ставкою в результаті укладення недійсного правочину, суд вважає, що також підлягає задоволенню також позовна вимога про застосування наслідків недійсності укладеного відповідачем правочину шляхом зарахування здійснених ним платежів за підвищеною відповідачем процентною ставкою в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За правилом ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права уразі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема відшкодування шкоди. Відповідно до ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Щодо вимог позивачки про стягнення судових витрат, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на відсутність документального підтвердження витрат позивачки на правову допомогу суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні цих позовних вимог про їх стягнення з відповідача. Разом із цим, суд вважає документально підтвердженою вимогу про стягнення сплаченого позивачем судового збору та задовольняє її.

Outcome: partial