Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-18 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому вказала, що 14 лютого 1998 року вона уклала шлюб з [PERSON], від якого [INFO] народила донька - [PERSON], яка проживає разом із нею і перебуває на повному її утриманні. 02.11.2007 року шлюб між сторонами було розірвано, але фактично шлюбні стосунки було припинено ще з червня 2007 року. Саме з того часу вона з відповідачем проживають окремо. Спорів стосовно міста проживання дитини не було, відповідач не заперечував, що дитина буде проживати з позивачкою. 16.09.2009 року рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя з [PERSON] стягнуто на користь позивачки аліменти на утримання доньки в розмірі 550,00 грн., щомісяця, однак відповідач не сплачує вказані аліменти, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка склала 8 766,00 грн. Крім того, ніякої іншої матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає, не піклується про фізичний і духовний розвиток дочки, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не дбає про оздоровлення. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, та з моменту розлучення рідко цікавився життям, не відвідував її вдома, у навчальному закладі ЗНВК «Основа», а з жовтня 2013 року зовсім зник з життя доньки. Крім того, у липні 2013 року [PERSON] виїхав за межі Запорізької області на інше місце проживання, і зателефонував їй тільки 12 квітня 2014 року, сказавши що приїхав тільки на декілька днів на похорони свого діда, а тому зустрітися з нею та надати якихось грошей він не може. Позивачка бажає задля оздоровлення, якого потребує донька, вивозити її до АР Крим на море, однак, у зав'язку з тим що відповідач постійно переховується від неї та виконавчої служби, вона позбавлена можливості в отриманні від відповідача письмового дозволу на тимчасовий виїзд доньки за межі країни. Своїми діями Відповідач протидіє нормальному фізичному та духовному розвитку дитини, її вихованню та самореалізації, а свої права використовує лише на шкоду дочці та її інтересам, аліменти систематично злісно не сплачує. Просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO] В судовому засіданні позивачка підтримала позов та просила його задовольнити. Додала, що увесь цей час, вже більш ніж сім років вона самостійно виховує дитину, створює їй належні умови виховання, купує одяг, взуття та інші речі, необхідні для нормального розвитку, забезпечує відвідування дитячих закладів, медичне лікування. З народження доньки й до теперішнього часу вона піклується про її здоров'я, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готує її до самостійного життя та повністю утримує. За весь час [PERSON] жодного разу не з'явився у школі, та протягом 2013 - 2014 років не з'являвся у ЗНВК «Основа» з відділенням для реабілітації дітей, хворих на цукровий діабет, де у 8-А класі навчається донька [PERSON]. Зазначила, що донька [PERSON] не отримує від батька жодного подарунку на день народження, Новий рік та інші свята. Дитина знаходиться на диспансерному обліку в дитячій поліклініці № 6 у кардіолога та у ЛОРа, за адресою: м. Запоріжжя, вул. Дудикіна, 6-А, з діагнозом ВПС, пролабс мітрального клапану, 1 ст., хронічний тонзиліт, в обґрунтування чого надала довідки з медичних установ. Також додала, що ще у липні 2013 року відповідач повідомив їх донці, що збирається виїхати з Запорізької області на інше місце проживання, про яке він не готовий повідомити, а з жовтня 2013 року дитина не бачила батька. [PERSON] додала, що відповідач по справі жодним чином не був позбавлений інформації стосовно міста перебування її та їхньої дитини, а з її боку ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дитини з ним та прийманні участі батька в вихованні, вищевикладені обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно дитини батьківські обов'язки, покладені на нього законом. Вважає за доцільне зауважити, що жодних перешкод відповідачу у спілкуванні з дитиною та виконанні батьківських обов'язків вона не чинила, навпаки, неодноразово намагалася зв'язатися з відповідачем, щоб він хоча б іноді провідував свою доньку, однак відповідач уникав і уникає спілкування з дитиною. В органи опіки і піклування, або ж в суд, із заявою про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, відповідач не звертався. Фактично він просто забув про існування доньки [PERSON], життям та вихованням якої наразі позивачка опікується самостійно без будь-якої допомоги з боку батька та його особистої участі. Таким чином, позивачка вважає, що батько свідомо нехтує своїми обов'язками. Крім того, відповідач не піклується про здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток доньки, не переймається її лікуванням, не готує її до самостійного життя, й у решті решт навіть не утримує її, участі у вихованні доньки, відповідач не бере. Всі питання щодо виховання та лікування вирішуються позивачкою самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному її утриманні. Також зазначила, що станом на теперішній час навіть після виклику до органу опіки та піклування для надання пояснень відповідачем щодо підстав позовних вимог про позбавлення його батьківських прав, [PERSON] не намагається поновити відношення з дочкою, з огляду на що необхідно зробити висновок, що відповідач своєю бездіяльністю, байдужістю до рідної дитини, не маючи при цьому жодних перешкод, ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню та піклуванню. Таке ухилення носить свідомий характер, воно тривале, засновано на не проявленні щонайменшої батьківської турботи. Вказані обставини підтверджуються поясненнями свідків - [PERSON] та [PERSON], які в судовому засіданні додали, що улітку 2013 року та 2014 року [PERSON] бажала відвезти доньку на море до Криму, для профілактики захворювань та для відпочинку, але відповідач постійно міняє своє місце мешкання, часто виїжджає за межі м. Запоріжжя та області, у зв'язку з чим позивачка не має змоги отримати від нього письмового дозволу на тимчасовий виїзд доньки [PERSON] у Крим. Тобто, своїми діями Відповідач протидіє нормальному фізичному та духовному розвитку дівчинки - її вихованню та самореалізації. [PERSON] використовує свої права лише на шкоду донці та її інтересам, аліменти систематично злісно не сплачує, таким чином відповідач не тільки не приймає участі у вихованні та утриманні дочки, не піклується про її здоров'я, а фактично навпаки протидіє нормальному фізичному та духовному розвитку , її вихованню. Впевнені, що така особа не тільки не може виховувати дочку, але навпаки негативно буде на неї впливати. Прокурор в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх, позбавивши [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO] Відповідач на неодноразові виклики в судове засідання не з'явився за невідомих суду причин. З заявою по розгляд справи за його відсутності та з запереченнями на позов до суду не звертався. Представник третьої особи в судовому засіданні підтримав висновок Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Ленінському району, згідно якого комісія з питань захисту прав дитини прийшла до висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Разом з тим, відповідачеві було рекомендовано відновити контакт з власною дитиною та приділяти більше уваги до її виховання та утримання, а також рекомендовано батькам звернутися до відповідних органів для врегулювання питання щодо надання дозволу батьком на виїзд дитини за межі України. Вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши надані докази, проаналізувавши їх у сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки, або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, .невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Відповідно до ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов'язані виховувати свою дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування про неї. Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України батько (мати) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він (вона) ухиляються від виконання обов'язків по вихованню дитини. Суд при прийнятті рішення приймає до уваги те, що,

Outcome: approved