Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом в якому просила стягнути з [PERSON] на її користь суму боргу в розмірі 100 000 грн. В обґрунтування позову посилалася на те, що 01.10.2013 року [PERSON] позичив у неї грошові кошти в сумі 100 000 грн., на підтвердження чого останнім було складено та надано їй розписку, обумовивши при цьому строк повернення боргу до 30.01.2014 року. По закінчення зазначеного строку відповідач суму позики їй не повернув та ухиляється від її повернення й до цього часу. На її прохання про добровільне повернення боргу [PERSON] не відповідає і не реагує. Зокрема, 10.02.2014 року нею було направлено відповідачу лист із вимогою повернути борг, однак жодної реакції з боку боржника не було. У зв'язку з тим, що відповідач не бажає врегулювати спір мирним шляхом, добровільно повернути їй грошові кошти, вона змушена звернутися до суду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з заявлених у позові підстав. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнала. Пояснила, що дійсно 01.10.2013 року [PERSON] позичив гроші у позивачки і повинен був їх повернути до 30.01.2014 року. Проте, на сьогоднішній день він не має змоги повернутися всю суму боргу, тому пропонував позивачці повертати її частинами, на що остання відмовилася. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 01.10.2013 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти в сумі 100 000 грн. строком до 30.01.2014 року. Факт укладення вказаного договору між сторонами підтверджується розпискою, що підписана [PERSON] У визначений договором строк [PERSON] не повернув позивачці отримані за договором позики грошові кошти, що не заперечувалось його представником в ході розгляду справи. У зв'язку із зазначеним, 10.02.2014 року на адресу відповідача позивачем було направлено нагадування про необхідність повернення суми позики, яке залишено відповідачем без задоволення. Оскільки [PERSON] не повернув суму позики у строк, що встановлений договором позики, вказана сума борга має бути стягнута з нього в примусовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно квитанції, що міститься в матеріалах справи, позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в розмірі 1000 грн., які підлягають стягненю з відповідача. На підставі викладеного, ст.ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України,

Outcome: approved