Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області 16.03.2021 року. За час спільного проживання у шлюбі, 21.05.2020 року вони придбали автомобіль марки RENAULT MASTER 2016 р/в, д/н [NUMBER] , середня вартість якого, відповідно до інформації з мережі Інтернет становить 10595 доларів США, що на час подачі позову, відповідно до ставки НБУ еквівалентно 296319,90 грн., а отже її частка у спільному майні складає 1/2, тобто 148159,95 грн. Посилаючись на те, що вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя, а між нею та відповідачем не досягнуто згоди на добровільний поділ вказаного майна, просила задовольнити позов шляхом виділу їй у власність 1/2 частини вказаного спірного автомобіля, а іншу частину спірного автомобіля, просила зилишити у власності відповідача. На підставі ст.ст. 274, 276 ЦПК України справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою суду від 23.04.2021 року розгляд справи було відкладено до 11.05.2021 року до 09.00 год., для надання відповідачу можливості подання відзиву на позовну заяву. Відповідачу направлялись копія позовної заяви і додатків, про час та місце розгляду справи відповідача було повідомлено у встановленому законом порядку, шляхом розміщення оголошення на офіцйному веб-порталі Судової влади України, проте відповідач відзиву на позов не подав. Вирішуючи справу на підставі наявних у ній письмових доказів, суд приходить до висновку про те, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що з 19.12.2014 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області 11.02.2021 року (а.с.4). За час проживання, а саме 21.05.2020 року, сторонами було придбано автомобіль марки RENAULT MASTER 2016 р/в, д/н [NUMBER] , який зареєстровано за відповідачем [PERSON] (а.с.5). Сторонами не досягнуто згоди на добровільний поділ вищевказаного рухомого майна. Згідно частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, що не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього майно зареєстровано лише за одним з подружжя. Крім того, за загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17. Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно частини першої статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до статті 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Згідно з пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. У пункті 25 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що при поділі спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статті 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (статті 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. За наведених встановлених судом обставин, які підтверджені доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, за позивачкою та відповідачем необхідно визнати ідеальні частки подружжя в спірному автомобілі марки RENAULT MASTER 2016 р/в, д/н [NUMBER] , по 1/2 частині за кожним, без його реального поділу і залишити майно у їх спільній частковій власності. У відповідності до положень ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути документально підтверджені витрати по сплаті судового збору, в сумі 1481,60 грн. Крім того, в силу ст. 137 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути документально підтверджені витрати на професійну правничу допомогу, в сумі 3000 грн. Застосовані ухвалою судді від 01.04.2021 року заходи забезпечення позову, підлягають скасуванню, відповідно до ст. 158 ЦПК України.

Outcome: approved