Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, який підтримала в судовому засіданні і мотивує його тим, що 01.11.13 між нею та відповідачем ФОП [PERSON] був укладений трудовий договір на виконання тимчасових робіт №3283-13. Відповідно до п. 3 вказаного трудового договору розмір заробітної плати складав 310 грн. 00 коп. Від 16.12.13 трудовий договір №3283-13 розірвано за згодою сторін, але заробітну плату у розмірі 450 грн. 90 коп. виплачено не було. 20.12.13 року між позивачкою та ФОП [PERSON] був укладений новий безстроковий трудовий договір №3970-13. Відповідно до п. 3 вказаного трудового договору розмір заробітної плати складав 310 грн. 00 коп. За вказаним договором роботодавець безпідставно продовжувала не виплачувати заробітну платню. 14 лютого 2014 р. позивачка звернулася до ФОП [PERSON] з вимогою про розірвання трудового договору, у зв'язку з невиплатою заробітної плати, відповідачка не заперечувала та з 17.02.2014 р. заборонила позивачці виходити на роботу, крім того пообіцяла на наступний день виплатити заборгованість по заробітній платі та оформити розірвання трудового договору у центрі зайнятості, але своєї обіцянки не виконала. З метою захисту своїх порушених прав 07.04.2014 року вона звернулася зі скаргою до Територіальної державної інспекції з питань праці у Сумській області. За результатами розгляду її скарги 15.05.2014 року нею було отримано відповідь, що державним інспектором праці в результаті перевірки було внесено припис про усунення виявлених порушень, складено та передано до суду протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 41 КУпАП України. Проте ФОП [PERSON] навіть після цього не виплатила заробітну плату і не розірвала належним чином трудовий договір, що додатково спричинило їй моральну шкоду. 24 липня 2014 p. вона відправила листа ФОП [PERSON] із заявою про розірвання трудового договору на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП у строк до 30 липня 2014 p., однак на лист ФОП [PERSON] не відреагувала. Відповідачка заборгувала їй заробітну плату за трудовим договором №3283-13 у розмірі - 450 грн. 90 коп. та за трудовим договором №3970-13 - 2445 грн. 08 коп. (із 20 грудня 2013 р. по 15 серпня 2014 p.). Усього сума заборгованості по заробітній платі складає 2895 грн. 98 коп. Просить суд розірвати трудовий договір № 3970-13 від 20.12.13 укладений між ФОП [PERSON] та [PERSON]; зобов'язати Міський центр зайнятості у м. Суми зняти в односторонньому порядку без присутності ФОП [PERSON] розірваний трудовий договір № 3970-13 від 20.12.2013 року укладений між ФОП [PERSON] та нею [PERSON]; стягнути з ФОП [PERSON] заборгованість по заробітній платі за трудовими договорами №3283-13 та №3970-13 у розмірі - 2895 грн. 98 коп. з урахуванням індексації, а також моральну шкоду в розмірі 3000 грн. та судові витрати. Відповідачка - ФОП [PERSON], повідомлена належним чином про час та місце судового розгляду справи телеграмою, в судове засідання не з'явилась, заперечень проти задоволення позову не надала. Представник відповідача - міського центру зайнятості у м. Суми, в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, оскільки міський центр зайнятості у м. Суми не є стороною за трудовим договором №3283-13 та №3970-13, крім того трудовий договір №3283-13 був зареєстрований 04.11.2013р., та знятий з реєстрації 17.12.2014р. у зв'язку з розірванням його сторонами; станом на 11.11.2014р. сторони не сповіщали Сумський міський центр зайнятості про розірвання договору №3970-13, а тому у Сумського міського центру зайнятості відсутні підстави для зняття трудового договору №3970-13 з реєстрації. Суд, заслухавши пояснення позивачки, представника Сумського міського центру зайнятості, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного: Судом встановлено, що 01.11.13 між [PERSON] та відповідачем ФОП [PERSON] був укладений трудовий договір на виконання тимчасових робіт №3283-13. Відповідно до п. 3 вказаного трудового договору розмір заробітної плати складав 310 грн. 00 коп. Від 16.12.13 трудовий договір №3283-13 розірвано за згодою сторін.(а.с. 5) 20.12.13 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] був укладений новий безстроковий трудовий договір №3970-13. Відповідно до п. 3 вказаного трудового договору розмір заробітної плати складав 310 грн. 00 коп. (а.с. 6) 14 лютого 2014 р. позивачка звернулась до ФОП [PERSON] з вимогою про розірвання трудового договору, у зв'язку з невиплатою заробітної плати, відповідачка не заперечувала та з 17.02.2014 р. заборонила позивачці виходити на роботу, крім того пообіцяла на наступний день виплатити заборгованість по заробітній платі та оформити розірвання трудового договору у центрі зайнятості, але своєї обіцянки не виконала. З метою захисту своїх порушених прав 07.04.2014 року [PERSON] звернулася зі скаргою до Територіальної державної інспекції з питань праці у Сумській області. За результатами розгляду її скарги 15.05.2014 року нею було отримано відповідь, що державним інспектором праці в результаті перевірки було внесено припис про усунення виявлених порушень, складено та передано до суду протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 41 КУпАП України, що підтверджується матеріалами адміністративної справи №591/3177/14-п, провадження №3/591/852/14.(а.с. 8-9) ФОП [PERSON] на час розгляду спраиви не виплатила заробітну плату і не розірвала належним чином трудовий договір. Між сторонами склалися цивільно-правові відносини, що регулюються КЗпП України. Відповідно до вимог ст. 10,11 ЦПК України, суд вирішує справи на засадах змагальності, не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах позовних вимог, на підставі поданих ними доказів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається я на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст.ст. 22, 94, 97 КЗпП України, ст.ст. 1, 21, 24 ЗУ «Про оплату праці», на власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу покладений обов'язок виплачувати працівнику заробітну плату. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З матеріалів справи та пояснень [PERSON] вбачається, що вона припинила виконувати свої обов'язки за трудовим договором №3970-13 від 20.12.2013р. з 01.02.2014р., але розрахунок з нею не був здійснений, що підтверджується матеріалами адміністративної справи №591/3177/14-п, провадження №3/591/852/14, за таких обставин суд вважає необхідним розірвати трудовий договір № 3970-13 від 20.12.2013 року укладений між ФОП [PERSON] та [PERSON] за ст. 38 ч.1 КЗпП України з 01 лютого 2014 року та стягнути з ФОП [PERSON], на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі за трудовими договорами № 3283-13 від 01.11.2013 року та № 3970-13 від 20.12.2013 року в розмірі 930 грн. з послідуючим відрахуванням всіх необхідних зборів і платежів. Враховуючи, що згідно норм КЗпП України та Порядку реєстрації трудового договору між працівником та фізичною особою, яка використовує найману працю, при знятті з реєстрації трудового договору, укладеного між фізичною особою та найманим працівником, необхідна присутність обох його сторін, а відповідачка - ФОП [PERSON] уникає виконання цієї процедури, що підтверджується матеріалами справи, суд вважає необхідним зобов'язати Міський центр зайнятості у м. Суми зняти в односторонньому порядку без присутності ФОП [PERSON] розірваний трудовий договір № 3970-13 від 20.12.2013 року укладений між ФОП [PERSON] та [PERSON]. Згідно ст. 237-1 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Щодо відшкодування моральної шкоди, судом встановлено, що [PERSON] заподіяна моральна шкода, при визначенні якої суд приймає матеріальний стан сторін по справі, душевні страждання позивачки, те що за захистом порушених прав вона була вимушена звернутись до суду, та з урахуванням розумності і справедливості, та вимог чинного законодавства, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивачки 300 грн. моральної шкоди з ФОП [PERSON]. У відповідності з ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 243,60 грн., оскільки позивачку було звільнено від сплати судового збору, а також витрати позивачки на надсилання телеграми ФОП [PERSON] з повідомленням про час та місце судового розгляду справи, в розмірі 100 грн. 68 коп.

Outcome: partial