Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-29 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із вказаним позовом, посилаючись в обґрунтування заявлених вимог на те, що з 17 березня 2001 року вона до 17 березня 2016 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, під час якого ними спільно була придбана квартира [ADDRESS] , яка була оформлена на відповідача. Оскільки така нерухомість була придбана під час шлюбу сторін, то вона набула право власності на її 1/2 частку, як на об`єкт спільної сумісної власності подружжя. Враховуючи, що відповідач заперечує її право на 1/2 частку спірної квартир, то просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частку кв. [ADDRESS] . Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надавши заяву з проханням розгляд справи провести за її відсутності, наполягаючи при цьому на задоволенні поданого нею позову. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, надавши суду заяву з проханням вирішити справу за його відсутності, не заперечуючи при цьому проти задоволення заявлених до нього позивачкою позовних вимог. На підставі ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає поданий позов [PERSON] таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Судом було встановлено факт перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, починаючи з 17 березня 2001 року по 28 березня 2016 року, що підтверджується копією чинного рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 17 березня 2016 року про розірвання шлюбу між сторонами (а. с. 4). Факт укладення [PERSON] з ВАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» договору купівлі-продажу 11 березня 2005 року кв. [ADDRESS] (житлова площа 41,5 кв. м., загальна площа - 60,7 кв. м.) за 78102 грн. підтверджується таким договором, посвідченим нотаріально, реєстр № 865, та зареєстрованим Маріупольським БТІ 4 квітня 2005 року в реєстрі прав власності на нерухоме майно за відповідачем, що також підтверджується витягом з такого реєстру, інформацією з реєстру прав власності на нерухоме майно від 17 грудня 2019 року, а також технічним паспортом на таку квартиру (а. с. 5, 6, 16, 21-23). За довідкою від 20 січня 2020 року, надану суду ПрАТ «ММК імені Ілліча», вбачається, що сума вартості кв. [ADDRESS] за договором купівлі-продажу від 11 березня 2005 року була сплачена в сумі 78102 грн. повністю [PERSON] та [PERSON] , що також підтверджується довідкою ПрАТ «ММК імені Ілліча» від 19 липня 2019 року (а. с. 24). Згідно із ст. 368 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК) спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України (далі за текстом - СК) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). За ч. 1 ст. 61 СК об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Таким чином за загальним правилом, що випливає з наведених правових норм, будь-яке майно набуте за час шлюбу належить до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, якщо одним із них не доведе набуття ним особистої приватної власності на майно в період перебування в шлюбі. Отже, спірне рухоме майно з підстав, передбачених ст. 60, 61 СК та ст. 368 ЦК, є об`єктом права спільної сумісної власності позивача та відповідача, як подружжя, бо воно було набуто спільно за час їх перебування в шлюбі. На підставі ч. 1 ст. 63 СК дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Відповідно до ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. За ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно із ч. 1 ст. 70 СК у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. На підставі ч. 2 ст. 370 ЦК в разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ч. 3 ст. 372 ЦК в разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Таким чином,

Outcome: approved