Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія» на користь [PERSON] суму страхового відшкодування у розмірі 39 329,18 гривень, пеню у розмірі 1092,60 грн., стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 1 000.00 грн., стягнути солідарно з Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія», [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 5000,00 гривень, стягнути з Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія» на користь [PERSON] витрати на правову допомогу у розмірі 3410,40 гривень, стягнути солідарно з Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія», [PERSON] на користь [PERSON] витрати на оплату судового збору в розмірі 524,22 грн. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце проведення судового засідання повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов доведеним, обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.07.2013р. о 18 год. 00 хв., водій [PERSON] (Далі за текстом - Відповідач 2), керуючи автомобілем [NUMBER] по вул. Старосінна площа, 5 в місті Одесі, порушив вимоги пункту 13.1 Правил дорожнього руху, а саме: не врахував дорожні обставини, не витримав безпечну швидкість руху, в наслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «PEUGEOT 308», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], та автомобілем марки «ВАЗ 21011», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження. 14.08.2013р. року Біляївським районним судом Одеської області було винесено постанову у справі № 496/4021/13-п, н.п. 3/496/1723/13, відповідно до якої було визнано винним у скоєнні вищезазначеного правопорушення Відповідача 2. На виконання вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 №1961-IV цивільно-правова відповідальність Відповідача 2 була застрахована СТзДВ «Гарантія», що підтверджується полісом серії № АС/2562094 строком дії з 12.04.2013 року по 10.04.2014 року. Відповідно до положень статті 9 Закону України «Про страхування» страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася із настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. 02.07.2013 року [PERSON], що керував автомобілем «PEUGEOT 308», реєстраційний номер [NUMBER] в момент ДТП та був потерпілим за вищезазначеною подією, (право власності на транспортний засіб належить [PERSON], згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу) повідомила страхову компанію СТзДВ «Гарантія» про настання страхового випадку по договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/2562094, що підтверджується відповідним повідомленням, зареєстрованим у Відповідача за № 6097, разом з яким було надано довідку про ДТП, що мала місце 01.07.2013р. о 18 год. 00 хв. по вул. Старосінна площа, 5 в місті Одесі; копію свідоцтва про реєстрації транспортного засобу «PEUGEOT 308», реєстраційний номер [NUMBER]; копію посвідчення водія [PERSON]; копію поліса [NUMBER]; копію паспорту та ідентифікаційного податкового номеру [PERSON] 02.10.2013р. Позивач звернулася до СТзДВ «Гарантія» з заявою на виплату страхового відшкодування, що підтверджується відповідною заявою, зареєстрованою у Відповідача за № 9383, разом з якою було надано банківські реквізити для перерахування коштів [PERSON]; копію паспорту та ідентифікаційного податкового номеру [PERSON] Тобто станом на 02.10.2013 р. Відповідачу 1 були надані усі необхідні документи, що передбачаються статтею 35 Закону України № 1961-IV для визнання випадку страховим та для визначення розміру страхового відшкодування. Після чого між Позивачем та Відповідачем 1 було погоджено розмір збитків, базою якого стало проведене дослідження щодо визначення матеріальних збитків, які зазнав Позивач внаслідок ДТП що трапилась 01.07.2013р., а саме 40 329,18. гривень, за винятком франшизи у розмірі 1000,00 гри., сума якої сплачується винуватцем ДТП, а саме Відповідачем № 2. Згідно п. 36.6. ст. 36 Закону України № 1961-IV Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Договором/полісом АС/2562094 передбачено франшизу у розмірі 1000,00 гривень, суму якої Відповідач 2 не сплатив. Вищезазначена матеріальна шкода визначається звітом № 03280 про вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу PEUGEOT 308 (державний номер [NUMBER]), виконаним оцінювачем ТОВ «АВТОПАРТНЕР-ЦЕНТР [PERSON] [ADDRESS] Відповідно до частини 2 статті 36 Закону України № 1961-IV Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Тобто, відповідно до зазначеної статті Закону України № 1961 -IV крайній строк виплати страхового відшкодування припадав на 1 січня 2014р. Проте на даний момент виплату визначеного розміру страхового відшкодування Відповідач не здійснив. Оскільки, Страхова компанія у встановлений строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконала, допустивши прострочення грошового зобов'язання, а тому бездіяльність Відповідача призвела до порушенням зобов'язання (ст. 610 ЦК України), і з 02.01.2014 року СТзДВ «Гарантія» вважається такою, що прострочила (ст. 612 ЦК України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності. Відповідно до положень п. 36.5 ст. 36 Закону України № 1961-IV: «кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня». Згідно з Постановою НБУ від 09.08.2013 р. № 315 облікова ставка НБУ з 09.08.2013 року та станом на теперішній час діє облікова ставка у розмірі 6,5%. З моменту невиплати та до часу звернення позивача до суду минуло 78 днів. Згідно зі ст. З Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.1996 р. № 543/96-ВР розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань не може перевищувати розмір подвійної облікової ставки НБУ. Таким чином, пеня, яку повинен сплатити Відповідач 1 складає 1092,60 грн. Згідно із статтями 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином та у встановлений строк згідно умов договору, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до стаття 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Що не звільняє боржника від виконання зобов'язання. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, то суд вважає, що ці вимоги задоволенню не підлягають на підставі нижченаведеного. Відповідно ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). За змістом ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 60 ЦПК України обов'язки доказування і подання доказів, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін і інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Всупереч вказаної норми Закону позивачем не було подано будь-яких доказів спричинення моральної шкоди передбачених ст. 23 ЦК України, а тому суд вважає ці вимоги необґрунтованими та відмовляє у їх задоволенні. Щодо стягнення витрат за надання правової допомоги у розмірі 3410,40 гривень, які позивачка [PERSON] просить стягнути з відповідачів, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України витрати на правову допомогу належать до судових витрат. Відповідно до ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Позивачка доказів надання правової допомоги та відповідної оплати за цю допомогу, звіту про надання правової допомоги згідно положень Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», суду не надала, а відтак - стягнення заявлених судових витрат на правову допомогу задоволенню не підлягає. Відповідно до положень ч.1 ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів СТзДВ «Гарантія», [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 414,22 гривень.

Outcome: partial