Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом у якому просила суд ухвалити рішення, яким: розірвати між нею та відповідачем шлюб, зареєстрований 01 вересня 2006 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 2903 від 01 вересня 2006 року. В обґрунтування пред`явлених вимог позивач послався на те, що між ними з відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 2903 від 01 вересня 2006 року. За час перебування у шлюбі у позивачки та відповідача народилося двоє спільних дітей, а саме: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . У червні 2019 року шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися і чоловік став проживати окремо від позивачки та дітей. У зв`язку з чим, 25 червня 2019 року позивачка змінила своє прізвище « [PERSON] » на дошлюбне « [PERSON] ». 25 жовтня 2019 року позивачка зверталася до Печерського районного суду міста Києва із позовною заяву про розірвання шлюбу. Однак до відкриття провадження у справі позивачка звернулася до суду із заявою про відкликання позовної заяви. Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 26 грудня 2019 року у справі № 757/56909/19-ц позов було повернуто позивачці. Як зазначила позивачка, відкликання даної позовної заяви було пов`язано з тим, що вони з відповідачем намагалися примиритися та налагодити шлюбні відносини. Однак одинадцять місяців після відкликання позову і здійснення спроб примиритися, позивачка дійшла остаточного висновку, що збереження сім`ї є неможливим. Як подружжя, сторони мають різні погляди на сімейне життя, на взаємні права та обов`язки, ведення домашнього господарства. Наміру зберегти сім`ю позивач не має, сім`я розпалась остаточно, разом з відповідачем позивач вже не підтримує подружніх стосунків, примирення між ними неможливо. При цьому позивач зазначила, що діти залишаються проживати з нею і спорів стосовно цього з відповідачем у них не має. залишається проживати з відповідачкою. Крім того, у своєму позові позивачка вказав, що на даний час сторони остаточно припинили шлюбно-сімейні стосунки і вона категорично заперечує проти примирення, вважає, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам, як одного так і другого з подружжя. З посиланням на вищенаведене обґрунтування позивач просить суд задовольнити позов у повному обсязі. У судове засідання позивачка не з`явилася, представник позивачки направив суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивачки. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином через свого представника, про причини своєї неявки суд не повідомив. Представник відповідача направив суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з підтвердженням наявності у нього вірусу «COVID-19». Суд визнав можливим продовжити розгляд справи за відсутності сторін, оскільки відповідач будучи належним чином повідомленим через свого представника не з`явився у судове засідання не повідомив про причини неможливості особисто з`явитись до суду. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що між сторонами був укладений шлюб, який зареєстрований Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №2903 від 01 вересня 2006 року, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] від 01 вересня 2006 року. За час перебування у шлюбі у сторін народилося двоє спільних дітей, а саме: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження (повторне) Серії [NUMBER] , виданим Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві 27 листопада 2018 року; [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження (повторне) Серії [NUMBER] , виданим Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві 27 листопада 2018 року. З матеріалів справи вбачається, що 25 червня 2019 року позивачка змінила своє прізвище « [PERSON] » на дошлюбне « [PERSON] », що підтверджується Свідоцтвом про зміну імені Серії [NUMBER] від 21 червня 2019 року. Також з матеріалів справи вбачається, що 25 жовтня 2019 року позивачка зверталася до Печерського районного суду міста Києва із позовною позовну заяву про розірвання шлюбу з відповідачем. До відкриття провадження у справі позивачка відкликала позовну заяву і ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 26 грудня 2019 року у справі за № 757/56909/19-ц позов був повернутий позиваці, що підтверджується роздруківкою відповідної ухвали з бази Єдиного державного реєстру судових рішень. Судом встановлено, що сторони проживали однією сім`єю, проте як зазначає позивачка, вони як подружжя певний час не підтримують сімейних відносин, не ведуть спільного господарства, не мають взаємних прав та обов`язків. Позивач зазначає про відсутність намірів відновлювати шлюбні стосунки з відповідачем. Встановлені обставини свідчать про те, що між сторонами сімейні відносини відсутні. Статтею 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з приписами ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до ст. 10 ЦК України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 8 Конвенції декларує, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За ч. 2 вказаної статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспiльствi в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб. Як проголошено положеннями ст. 12 Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема ст.ст. 5, 8 вказаного міжнародного договору. Під час розгляду справи судом з`ясовано, що сторони не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбно-сімейні стосунки. З часу припинення шлюбних відносин та часу знаходження справи у провадженні суду, примирення між сторонами не відбулось. Позивачка категорично заперечує проти надання сторонам строку на примирення, оскільки сторони вже намагались відновити шлюбні відносини, однак всі спроби були марними. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. При таких обставинах та враховуючи вимоги вищенаведеної норми, суд приходить до висновку, що дальше спільне життя подружжя та збереження їх сім`ї неможливе, оскільки буде суперечити інтересам кожної із сторін. Таким чином, з огляду на встановлені судом обставини, вимога про розірвання шлюбу обґрунтована і підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141-142 ЦПК України судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. підлягає відшкодуванню з відповідача на користь позивачки. На підставі викладеного та

Outcome: approved