Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, вимоги якої представник підтримав у судовому засіданні та обґрунтовує тим, що є власником 31/100 частини трикімнатної квартири № 11, розташованої на першому поверсі багатоквартирного житлового будинку по [ADDRESS]. За взаємною згодою, позивачка користувалася окремою кімнатою площею 15,4 кв.м. Другими співвласниками частки, розміром 33/100 є [PERSON], [PERSON] та їх діти, [PERSON] та [PERSON], які у сукупності володіють по ? зазначеної частки. За взаємною згодою, відповідачі користувалися окремою кімнатою площею 15,8 кв.м. Третім співвласником квартири є [PERSON], якому належить на праві власності 36/100 частина, та який користується окремою кімнатою площею 17,2 кв.м., вихід до якої зроблено з вулиці. З 2010 року [PERSON] проживає поза межами України, а тому дозволила відповідачам зайняти і її кімнату, у відповідь відповідачі зобов'язувались повністю сплачувати всі комунальні платежі, так як безоплатно користуються часткою квартири позивачки. Але нещодавно позивачці стало відомо із змісту ухвали Ковпаківського районного суду м. Суми від 07.09.2015 р. у справі № 592/8092/15-ц про те, що з 2015 р. по квартирі рахується заборгованість, як мінімум за спожите тепло, у сумі 14447,08. Відповідачі заявили, що платити нічого не будуть, кімнату, якою до 2010 р. користувалась позивачка, не звільнять. Враховуючи викладене, позивачка просить суд вселити її у квартиру [ADDRESS] та безпосередньо вселити у кімнату площею 15,4 кв.м., заборонити [PERSON], [PERSON] чинити перешкоди у користуванні квартирою. Захисник відповідачів позовні вимоги у судовому засіданні не визнав, надавши заперечення по справі. Позивач у 2010 році виїхав за кордон на постійне місце проживання, та з того часу в її кімнаті проживали квартиранти, які користувалися, в тому числі і теплом. Відповідачам не відомо про домовленості щодо сплати за послуги. До того ж, відповідно до договору купівлі-продажу 31/100 частини квартири від 25.11.2001 р., [PERSON] є власницею зазначеної квартири, тому мала всі законні права особисто чи письмово звернутися до відповідачів або до компетентних органів для вселення її у квартиру, що не було зроблено, оскільки вона не зацікавлена в цьому, так як постійно мешкає за кордоном. Відповідно захисник відповідачів просить залишити без задоволення позовну заяву. [PERSON] будучи належним чином повідомлений про час та місце судового засідання до суду не з'явився, заяв та клопотань не надавав. Суд вислухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, вважає позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що підлягають відмові. На підставі рішення виконкому Сумської міської ради народних депутатів № 136 від 20.03.2001 р., [PERSON] видано ордер на жиле приміщення № 1525 від 05.04.2001 р., за адресою: [ADDRESS]. Договором купівлі-продажу 31/100 частини квартири від 25 грудня 2001 р., посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Кравцовою Л.А., зареєстровано в реєстрі за № 3225, [PERSON] придбала у спільну часткову власність 31/100 частину квартири [ADDRESS] /а.с.7/. Згідно Свідоцтва про право власності на житло від 27.10.2008 р., видане на підставі подання управління обліку, розподілу та приватизації житла Сумської міської ради від 22.10.2008 р. № 1377, квартира [ADDRESS] на праві спільної часткової власності належить [PERSON] та членам її сім'ї: [PERSON], [PERSON], [PERSON] кожному по ? частки відповідно. Також відповідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 44729885 від 29.09.2015 р., квартира [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] у розмірі 36/100 частини, ? частина на праві спільної часткової власності належить [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], кожному відповідно /а.с.9-11/. Згідно із ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Як співвласник квартири, позивач має право відповідно до ст..ст. 358, 383, 391 ЦК України та ст.150 ЖК України порушувати питання про надання йому можливості користування належній їй майном як шляхом вселення до квартири, так і шляхом встановлення порядку користування квартирою, усунення інших перешкод у користуванні своїм майном. Разом з тим, відповідно до ст..60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях Отже суд вважає відмовити у задоволенні позову із за недоведеністю позовних вимог, позивач не довів порушення її прав щодо користування квартирою відповідачами.

Outcome: dismissed