Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкові земельні ділянки, посилаючись на те, що 11 квітня 2016 року помер [PERSON]. [PERSON] є батьком позивачки, що підтверджуються рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 08 грудня 2016 року. Померлим 02 липня 2013 року було складено заповіт, зареєстрований у Спадковому реєстрі за № 54674715, відповідно до якого спадкоємцем всього майна, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що належить спадкодавцеві на день смерті, є [PERSON], та який посвідчений 02 липня 2013 року, приватним нотаріусом Дубенського міського нотаріального округу. На час відкриття спадщини позивачка постійно проживала разом зі спадкодавцем, доглядала його, а вже після його смерті прийняла спадщину, що підтверджується довідкою виконкому Тараканівської сільської ради № 75 від 18.01.2017 року. За життя [PERSON], отримав у приватну власність земельні ділянки загальною площею 3,72 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва які розташовані на території [PERSON] сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області, кадастровий номер 3523685600:02:000:0583, державний акт право приватної власності на землю серії І-КР № 022399 виданий [PERSON] сільським головою 25 лютого 2002 року на підставі рішення сесії [PERSON] сільської ради від 24 жовтня 2001 року № 88. 20 жовтня 2016 року позивачка звернулася до приватного нотаріуса Дубенського районного нотаріального округу із заявою видати їй свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки загальною площею 3,72 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території [PERSON] сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області, але була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа для підтвердження належності померлому [PERSON] права власності на нерухоме майно, так як оригінал Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку площею 3,72 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва був втрачений. 11 лютого 2017 року в Новоархангельській районній редакції газети «Колос» було опубліковано оголошення про втрату Державного акту на право приватної власності на землю серії І-КР № 022399 виданий [PERSON] сільським головою лютого 2002 року. Позивачка, являється єдиним спадкоємцем за заповітом всього майна померлого [PERSON], де б воно не знаходилося і з чого б воно і складалося і взагалі всього того, що належить спадкодавцеві на день смерті, а саме земельних ділянок загальною площею 3,72 га для ведення товарного сільськогосподарські виробництва, які розташовані на території [PERSON] сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області. Однак, враховуючи те, що правовстановлюючий документ у вигляді Державні акту на право приватної власності на землю є втраченим, позивачка не має можливості зареєструвати дану земельну ділянку на своє імя. Позивачка просить суд визнати за нею право приватної власності на спадкові земельні ділянки після смерті батька. Позивачка в судове засідання не зявилася, але від представника позивачки надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивачки, позовні вимоги підтримують, просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради в судове засідання не зявився, але надав суду заяву в якій просив розглядати справу у його відсутність. Представник третьої особи відділу Держгеокадастру у Новоархангельському районі у Кіровоградській області в судове засідання не зявився, в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Суд вважає, що справу можливо розглянути у відсутність сторін на підставі письмових доказів. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про смерть серії І-ГЮ № 186948 від 11.04.2016 року [PERSON] помер 11.04.2016 року в с. Тараканів Дубенського району Рівненської області /а.с.4/. При житті 02.07.2013 року приватним нотаріусом Дубенського міського нотаріального округу від імені [PERSON] був посвідчений заповіт, яким все своє майно де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що належатиме на день смерті на що за законом матиме право останній заповів [PERSON], [INFO] /а.с.5/. Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 08 грудня 2016 року встановлено факт про те що [PERSON], який помер 11.04.2016 року є батьком [PERSON], [INFO] /а.с.9-10/. Зі світлокопії довідки Тараканівської сільської ради вбачається що, померлий 11.04.2016 року (а/з №7 від 11.04.2016р.) [PERSON], станом на день смерті був постійним жителем [INFO] (згідно по господарської книги №2 на 2011-2015 роки). Спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дочка [PERSON], яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини /а.с.11/. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове нерухоме майно у вигляді земельної ділянки відповідно до світлокопії державного акту на право приватної власності на землю серії I-KP № 022399 виданого [PERSON] сільською радою від 25.02.2002 року, розміром 3,72 га /а.с.12/. Через оголошення в пресі, а саме в місцевій газеті «Колос» від 11.02.2017 року позивачка наголошувала на тому, що втрачений вищезазначений державний акт на імя померлого вважати недійсним /а.с.14/. Приватний нотаріус Дубенського районного нотаріального округу відмовив позивачці в оформленні спадщини посилаючись на відсутність у спадкоємця оригіналу правовстановлюючого документа, що не дає змоги видати свідоцтво про право на спадщину /а.с.13/. Відмова приватного нотаріуса є підставою для звернення до суду з даним позовом. Позивачка після смерті [PERSON] є єдиним спадкоємцем за заповітом всього належного останньому майна. Задовольняючи цивільний позов суд виходить із наступних норм матеріального права. У відповідності до ст. ст. 80, 81 ЗК України позивачка є громадянкою України, проживає на її території та має право набути право власності на земельну ділянку при прийнятті спадщини. \~ \~ \~ \~ У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно до ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У відповідності до ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя який його пережив, та батьки. У відповідності до вище перелічених статей позивачка є спадкоємцем майна, що залишилось після смерті [PERSON] і має право успадкувати земельну ділянку, що залишились після смерті останнього за заповітом і не може бути позбавлена права на вказану земельну ділянку. А тому суд, на підставі викладеного, вважає за доцільне та у відповідності до цивільного законодавства, визнати за позивачкою право власності на вищевказану земельну ділянку. На підставі наведеного та

Outcome: approved