Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

позивачка звернулась до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 30 серпня 2008 року вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, за час якого 1 лютого 2010 року у них народилась дочка [PERSON]. Подружнє життя не склалось і 9 грудня 2013 року рішенням Кролевецького районного суду Сумської області шлюб між нею та [PERSON] розірваний, з того часу вони проживають окремо. Дочка [PERSON] проживає разом з нею і знаходиться на її утриманні. Вона не працює, має III групу інвалідності. Єдиним джерелом її доходу є державна соціальна допомога. Періодично відповідач надавав їй грошові кошти, однак їх недостатньо для утримання дитини. З квітня 2015 року [PERSON] не приймає участі в утриманні дочки та не бере участі у її вихованні. Вони мають різні погляди на розмір щомісячних коштів, необхідних для утримання дитини, а тому не можуть самостійно домовитись про їх розмір. Відповідач працездатного віку, офіційно не працює та, наскільки їй відомо, має періодичні заробітки, а тому повинен таким чином влаштовувати своє життя, щоб забезпечити себе і приймати участь в утриманні малолітньої дочки. Посилаючись на викладене, позивачка просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на дитину [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн. щомісяця, з подальшою індексацією відповідно до закону, до досягнення дитиною повноліття. Позивачка, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилась, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Позов підтримує у повному обсязі (а.с.18). Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнав частково, не заперечує, що зобовязаний сплачувати аліменти на дочку, але вважає, що 600 грн., які просить стягнути позивачка, - завищена сума, він може сплачувати не більше 300 грн. Свої позицію мотивує наступним чином. Він не працює, проживає з матірю, яка є інвалідом та молодшим братом, [INFO], який не працює. Будь якого нерухомого чи рухомого майна у власності не має. Будинок, де він мешкає, належить його матері. Майно, набуте з [PERSON] за час шлюбу та спільний бізнес він, після розірвання шлюбу, залишив позивачці. Постійної роботи він не має, оскільки втрата пальця на лівій руці затрудняє його офіційне працевлаштування, на життя заробляє тимчасовими заробітками. Він дбає про матеріальне забезпечення дочки, а саме: по можливості надає грошову допомогу, купляє речі та іграшки. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши надані сторонами письмові докази у справі, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи та пояснень відповідача встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с.10). Дитина народилася під час шлюбу, в якому сторони перебували з 30 серпня 2008 року (а.с.7). 9 грудня 2013 року рішенням Кролевецького районного суду Сумської області шлюб між ними розірваний (а.с.8). Дитина проживає разом з матірю, що не заперечується відповідачем і підтверджується довідкою виконавчого комітету Кролевецької міської ради від 10.06.2015 року (а.с.6). Відповідач проживає окремо від дитини разом зі своєю матірю та молодшим братом. Мати дитини не працює, є інвалідом з дитинства III групи (а.с.9). Як зазначає позивачка, [PERSON] надавав грошові кошти на утримання дочки, однак з квітня 2015 року він припинив надавати таку допомогу і між ними існують розбіжності щодо суми аліментів, яку має сплачувати відповідач. Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Проживання батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини (ч.2 ст.141 СК України). [PERSON] визнає позов щодо обовязку сплачувати аліменти на дитину, однак не погоджується з сумою аліментів, визначеною позивачкою. Відповідно до ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обовязки щодо дитини. Позивачка забезпечує дитину матеріально, що не заперечується відповідачем. З 1 січня 2015 року прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років, встановлений Законом України «Про державний бюджет на 2015 рік», становить 1032 грн. Зважаючи на рівень цін та потреби дитини відповідно до її віку, сума 300 грн., яку згоден сплачувати на утримання дочки відповідач, не є достатньою для забезпечення дитини усім необхідним, створення нормальних умов для її життя та розвитку. Посилання відповідача на те, що він не має постійного місця роботи (а.с.19); проживає з матірю, яка є інвалідом III групи загального захворювання (а.с.20) та молодшим братом, який не працює; не має у власності рухомого та нерухомого майна, не є причиною для обмеження прав дитини на матеріальне утримання у достатньому розмірі і не звільняє батька від цього обовязку. Відповідач утриманців та стягнень за виконавчими листами не має, і хоча він офіційно не працює, однак він повинен організовувати своє життя так, щоб утримувати себе та виконувати свої батьківські обовязки щодо дитини, в тому числі утримувати її в обсязі, що задовольнятиме її життєві потреби, а стягнення аліментів в розмірі 300 грн. не в повному обсязі захистить інтереси дитини. Також суд бере до уваги позицію відповідача щодо надання ним, за можливістю, коштів на дитину, придбання речей та іграшок, але для забезпечення інтересів дитини кошти на її утримання мають надходити регулярно та стабільно, оскільки вона не повинна потерпати від субєктивних чи обєктивних обставин, що складаються в житті батьків. Таким чином, зважаючи на доводи сторін та надані ними докази; враховуючи визнання відповідачем позову в частині його обовязку сплачувати аліменти на дитину; інтереси дитини; стан її здоровя, про який є підстави вважати, що він є задовільним, оскільки позивачка не зазначила і не довела протилежного; матеріальне становище дитини, яке на сьогодні залежить від доходів матері, яка є обмежено працездатною особою; стан здоровя відповідача та його матеріальне становище, а також те, що позивачкою не надано доказів на підтвердження тієї обставини, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у розмірі 600 грн., виходячи з положень ст.ст.180, 182, 184 Сімейного кодексу України, у т.ч. щодо відсутності роботи у відповідача, у звязку з чим його дохід є нерегулярним та мінливим, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на дитину [PERSON] в твердій грошовій сумі у розмірі 450 грн. щомісяця з індексацією відповідно до закону до досягнення дитиною повноліття, Згідно з ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача судовий збір в дохід держави у розмірі 243 грн. 60 коп. та на підставі п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах платежу за місяць. Відповідно до ст.ст.180, 181, 182, 184, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial