Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-27 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом мотивуючи тим, що з 14.09.2001 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який 14.06.2017 року рішенням Буринського районного суду Сумської області було розірвано. При цьому виникло питання поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, яким вона користується з відповідачем. Просила виділити їй Ѕ частину житлового будинку з належними до нього Ѕ частинами господарських будівель та споруд, що розташований по [ADDRESS] , визнавши за нею право власності на це майно. В судовому засіданні позивачка позов уточнила, просила визнати за нею право власності на Ѕ частину спільно нажитого будинку без поділу майна в натурі. Відповідач позов визнав в повному обсязі, не заперечує щодо поділу спільно нажитого майна та визнання за позивачкою права власності на Ѕ частину даного майна. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 14.09.2001 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який 14.06.2017 року рішенням Буринського районного суду Сумської області було розірвано, що підтверджується поясненнями сторін, свідоцтвом про одруження та рішенням суду (а.с.8-9). В період шлюбу сторонами було придбано наступне майно: житловий будинок літер «А-1» загальною площею 52,7 кв.м., житловою площею 21,7 кв.м., з належними до нього господарськими будівлями та спорудами: сарай - «Б», сарай - «В», огорожа - «N», що розташований по [ADDRESS], яким в теперішній час користуються сторони, що вбачається з показів сторін, договору купівлі продажу будинку, розпорядження Буринської міської ради «Про перейменування вулиць, провулків та інших об`єктів топономіки м.Буринь», довідки Буринської міської ради, копії паспорта позивачки (а.с.5-7,12,14-15). Статтею ст.60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 70 ч.1 СК України встановлено, що у разі поділу такого майна, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, враховуючи відсутність будь-яких раніше укладених домовленостей з приводу спірного майна між сторонами, суд вважає його спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до вимог ст.ст.12,13,78,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Частиною 4 статті 206 ЦПК України встановлено, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на зміст зазначених норм матеріального права та їх аналізу, враховуючи, що визнання позову відповідачем не суперечить закону й не порушує права чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved