Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-04 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 11 березня 2020 року по момент постанови рішення по справі, яка на час подачі позовної заяви складає 24250 грн., понесені витрати на правову допомогу у розмірі 500 грн. та судовий збір у розмірі 840,80 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 25.05.2009 року по 11.03.2020 року вона працювала на підприємстві ПрАТ «Харківський підшипниковий завод». 11.03.2020 року звільнилася за згодою сторін на підставі ст. 36 п. 1 КЗпП України, відповідно до наказу по підприємству від 11.03.2020 року № 81/к. В день звільнення з підприємства відповідач не провів з нею повного розрахунку, в зв`язку із чим мається заборгованість по заробітній платі в розмірі 36910 грн. 37 коп. Посилаючись на ч. 1 ст. 117 КЗпП України, просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунків при звільненні за період з 11.03.2020 року по дату подачі позовної заяви до суду 25.06.2020 року в розмірі 24250 грн. Представник відповідача ПрАТ «Харківський підшипниковий завод» в судове засідання надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що в задоволенні вимог про стягнення середнього заробітку у розмірі 24230 грн. просив відмовити, посилаючись на наступне. Вимоги позивача щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати без зазначення, що ці суми включають в себе податки і збори є такими, що не відповідають вимогам діючого законодавства України, порушують права відповідача, призводять до подвійної сплати податків. Крім того, зазначив, що наведений в позовній заяві розмір середнього заробітку є неспівмірним із вказаною позивачем заборгованістю по заробітній платі та ймовірних втрат позивача. Відповідно до наведеного позивачем розрахунку з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за період з 11.03.2020 року у розмірі 24250 грн., що складає понад 200% від заборгованості по заробітній платі. Посилаючись на правовий висновок Великої палати Верховного суду, від 26.06.2019 року, просив відмовити в задоволенні позовних вимог щодо стягнення суми середнього заробітку за весь час затримки. Ухвалою суду від 02.07.2020 року позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, ухвалено проводити розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 12.11.2020 року було витребувано у ПрАТ «Харківський підшипниковий завод» довідку про середньомісячну та середньоденну заробітну плату позивача. 31.05.2021 року через канцелярію суду надійшла заява [PERSON] про збільшення позовних вимог. Позивачка просила поновити їй строк на подання заяви про збільшення позовних вимог, задовольнити збільшені позовні вимоги, стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 106887 грн. 75 коп. за період з 11.03.2020 року по 18.03.2021 року. В обґрунтування збільшених позовних вимог посилалася на те, що станом на 19.03.2021 року заборгованість по заробітній платі у розмірі 36910 грн. 37 коп. була повністю погашена. Розмір середнього заробітку за один день затримки у розрахунку складає 403,35 грн. Враховуючи, що позивача було звільнено 11.03.2020 року, а зобов`язання по виплаті заробітної плати повністю виконані станом на 18.03.2021 року, то фактичний час затримки у розрахунку складає 265 робочих днів. Таким чином, загальний розмір середнього заробітку, що підлягає сплаті позивачу, в якості компенсації за затримку у розрахунку становить 106887,75 грн. ( 403,35 грн. х 265 днів= 106887,75 грн. Щодо строків подання заяви про збільшення позовних вимог посилалася на те, що рішення суду було виконано відповідачем станом на 19.03.2021 року, а додатково вона вважала за необхідне дочекатися надання витребуваних ухвалою суду доказів для найбільш точного підтвердження розрахунку заробітної плати для обрахування суми середнього заробітку, тому просить вважати причини пропуску строку подання даної заяви поважними. В судове засідання позивачка [PERSON] подала заяву з проханням розглядати справу за її відсутністю, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Представник позивачки- адвокат Заруцький Р.М. подав заяву з проханням розглядати справу за його відсутністю, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача ПрАТ «Харківський підшипниковий завод» в судове засідання не прибув, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать матеріали справи, через канцелярію суду подав заяву, посилаючись на неможливість забезпечити участь в судовому засіданні представника. Відповідно до вимог ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Таким чином, подальше відкладення розгляду даної справи буде порушувати права позивача на своєчасний судовий розгляд справи. Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Позивачка [PERSON] перебувала в трудових відносинах з відповідачем до 11.03.2020 року, була звільнена відповідно до Наказу №81-к від 11.03.2020 року на підставі ст. 36 п. 1 КЗпП України, зазначені обставини підтверджуються копією трудової книжки. Відповідно до вимог статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що в день звільнення відповідачем не були проведені виплати всіх належних сум, заборгованість на момент звільнення склала 36910 гривень 37 коп. Остаточний розрахунок відповідач провів лише 18.03.2021 року. Статтею 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Оскільки, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Вина власника не виключається при відсутності грошей на розрахунковому рахунку, фінансових труднощах підприємства тощо. Згідно з довідкою ПрАТ «ХАРП» № 296/83-6-22 від 12.05.2021 року середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 443,37 грн. На підставі Наказу-Постанови № 65/80 від 04.03.2019 року на АТ «ХАРП» встановлена неповна робоча неділя з робочими днями- понеділок-четвер, п`ятниця є вихідним днем на підприємстві. Таким чином, кількість робочих днів повинна розраховуватись за графіком роботи підприємства. 18 березня 2021 року ПрАТ «ХАРП» провело виплату [PERSON] заборгованості по заробітній платі. Отже, в даному випадку, період затримки в проведенні розрахунку складає період з 12.03.2020 року, наступного дня з моменту звільнення, та по 18.03.2021 року, по день фактичного розрахунку. Відповідно до наданої відповідачем довідки середньоденна заробітна плата позивача складає 443,37 гривень, позивач при подачі позову посилався на свій розрахунок та зазначав розмір середньоденного заробітку в сумі 403,35 гривень. Але, в даному випадку, судом використовується для розрахунку середнього заробітку за час розрахунку розмір середньоденного заробітку визначеного в довідці відповідача, оскільки він проведений у відповідності до Постанови КМУ №100 від 08.02.1995 року. Отже, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку, який підлягає стягненню з ПрАТ «ХАРП» на користь [PERSON] становить 89560 грн. 74 коп., виходячи з такого розрахунку: 443,37 грн. середньоденна заробітна плата позивача * 202 робочих днів, тобто встановленого неповного робочого тижня. Суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення середнього заробітку підлягають частковому задоволенню. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року (справа № 761(9584)15-ц у пункті 87 прописано, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду доходить до висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП. При цьому, зменшення суми відшкодування залежить від розміру недоплаченої роботодавцем суми. Істотним є період затримки ( прострочення) невиплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум. Велика Палата у зазначеній вище постанові зазначає, що враховувати необхідно ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. (п. п. 91; 91 п. 1, 2, 3, 4 постанови). Пленум Верховного Суду України в п. 20 Постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.99 року N 13 постановив, що суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Скрутне матеріальне становище, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не звільняють роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. Аналогічний правовий висновок зазначений в Постанові Верховного Суду від 10 травня 2018 року у справі №337/6455/15-ц, провадження № 61-3683св18. Отже, суд не знаходить підстав для зменшення розміру суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки будучи звільненою з підприємства 11.03.2020 року, позивачка 30.06.2020 року звернулася з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку. При цьому, лише 18 березня 2021 року відповідач провів з нею кінцевий розрахунок по заробітній платі. Слід також врахувати, що кінцевий розрахунок відповідач провів лише після того, як ухвалою Харківського апеляційного суду від 21.01.2021 року апеляційну скаргу ПрАТ «ХАРП» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26.11.2020 року про стягнення на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі, було повернуто апелянту. Згідно ч. 1 ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Нормами п. 171.1 ст. 171 та 14.1.180 ст. 14 Податкового Кодексу України та ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування врегульовано порядок утримання податків з будь-яких виплат на користь громадян України, і суди не є суб`єктами, уповноваженими надавати тлумачення вимог чинного законодавства. Оскільки, суд не є податковим агентом, тому обов`язок відрахувати зазначені податки і збори закон покладає на роботодавця. Відповідно до листа ДФС від 09.06.2016 року № 12817/6/99-99-13-02-03-15 оскільки виплата доходу у вигляді суми середньої заробітної плати, нарахованої на підставі рішення суду за час затримки розрахунку при звільненні працівника, здійснюється звільненому працівнику і не пов`язана з відносинами трудового найму, то такий дохід оподатковується податковим агентом як інші доходи податком на доходи фізичних осіб за ставкою 18 відс. та військовим збором - 1,5 відсотка у місяці його фактичного нарахування. Крім того, особи, які мають статус податкових агентів, зобов`язані подавати у строки, встановлені Кодексом податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу (п. п. «б» п. 176.2 ст.176 Кодексу). Суд роз`яснює, що у разі задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки та збори із суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зменшується на суму податків і зборів. З урахуванням наведеного, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 89560 грн. 74 коп. Під час збільшення позовних вимог, позивачкою [PERSON] вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу не заявлялися. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений ним за подачу позову з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 840,80 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial