Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про зміну способу стягнення та збільшення розміру аліментів на дитину, посилаючись на те, що на її утриманні знаходиться їх неповнолітня дитина [PERSON]. Рішенням Новоселицького районного суду від 15 березня 2011 року, яке набрало законної сили, відповідачу присуджено до сплати аліменти на дитину в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак, прожитковий мінімум на дитину збільшився, а її матеріальне становище погіршилось. Просила змінити спосіб стягнення та збільшити розмір аліментів, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини щомісяця в розмірі 2500 гривень. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з'явився без поважних для суду причин. Суд зі згоди представника позивачки ухвалив провести заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO], який перебуває на утриманні позивачки. Сторони проживають окремо. Рішенням Новоселицького районного суду від 15 березня 2011 року відповідачу присуджено до сплати аліменти на користь позивачки на утримання дитини щомісячно в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. За змістом ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами 1, 2, 3 статті 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно зі ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. З системного аналізу зазначених норм права вбачається, що з урахуванням змін, внесених у них 08 липня 2017 року, законодавець розрізняє поняття спосіб стягнення аліментів та розмір аліментів. Спосіб стягнення аліментів, визначених рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів на підставі вимог ч. 3 ст. 181 СК України, а підстави для зміни розміру аліментів, визначених за рішенням суду, встановлені ст. 192 СК України. Частина 3 ст. 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Положеннями статті 181 СК України встановлено, що спосіб стягнення аліментів визначається за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із батьків у даному випадку жодного правового значення не мають. З вимог ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, встановлено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Також, згідно з правовою позицією Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 143цс13 з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Судом з'ясовано, що відповідач на час ухвалення рішення про стягнення аліментів від 15 березня 2011 року працював, на даний час не працює, є працездатним. Позивачка не працює та із урахуванням утримання нею дитини, витрати на яку збільшились із віком дитини, то її матеріальне становище погіршилось. З огляду на викладене, а також того, що батьки зобов'язані забезпечити дітям виховання, навчання, розвиток, житло, приймаючи до уваги існуючі життєві витрати, погіршення матеріального стану позивачки, вік дитини, що обумовлює збільшення коштів, потрібних на її утримання,

Outcome: approved