Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-10 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з цим позовом, посилаючись на те, що сімейне життя з відповідачем не склалось по причині нерозуміння і небажання розуміти один одного, у зв'язку з чим просила шлюб розірвати. Крім того, оскільки вони з відповідачем мають спільну доньку [PERSON], [INFO], але у добровільному порядку батько не виконує свої зобов'язання щодо її утримання, позивачка просила суд стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 2 000,00грн. щомісяця у примусовому порядку. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково: проти розірвання шлюбу не заперечував, щодо розміру аліментів зазначив, що має змогу сплачувати щомісяця по 1000,00грн. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного. Встановлено, що з 16.10.2010р. сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку [PERSON], [INFO], яка фактично проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою №01-558 від 15.07.2014р. Спільне життя у подружжя не склалось через несумісність характерів та відсутність взаєморозуміння між ними. Сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства, у кожного свій бюджет, більше трьох місяців проживають окремо. Зважаючи на те, що однією із засад шлюбу є його добровільність, він ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Отже збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Оскільки шлюб носить формальний характер, зберегти його неможливо, суд не вживає заходів для примирення сторін. Відповідно до ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 6 ч. 11 постанови Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009року №14 та, враховуючи визнання відповідачем позову у частині розірвання шлюбу, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приймає заяву відповідача про визнання позову у частині розірвання шлюбу. Разом з тим, згідно ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Отже, відповідач, як батько, зобов'язаний брати участь у матеріальному утриманні дитини, що прямо передбачено чинним законодавством. Відповідно до вимог ст.181 СК України кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Враховуючи стан здоров'я дитини та сторін, відсутність у відповідача на утриманні інших дітей, непрацездатних осіб, нерегулярність, мінливість доходів відповідача, а також інші обставини, які мають істотне значення для вирішення справи у частині стягнення аліментів на утримання дитини, суд задовольняє позов у цій частині частково, зважаючи на те, що розмір аліментів в сумі по 1 000,00грн. щомісяця відповідатиме матеріальному становищу відповідача. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial