Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-25 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 9/10 частки житлового будинку [ADDRESS] , яка належала померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. У встановлений законом строк позивачка звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та отримала свідоцтво про право на спадщину. 1/10 частина вказаного будинку належить відповідачці по справі [PERSON] на підставі договору дарування. Відповідачка з 1963 року у спірному будинку не мешкала, не сплачувала комунальні послуги, можливо померла. Позивачка з 18.07.1974 року по теперішній час продовжує проживати в будинку та відкрито володіє ним більше 10 років, постійно сплачує комунальні послуги. На підставі викладеного просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, а саме: на 1/10 частину житлового будинку з усіма господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 86,5 кв.м, житловою площею 43,2 кв.м. Позивачка та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. Представник відповідача Маріупольської міської ради Кравченко О.О., яка діє на підставі довіреності, в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов визнала, не заперечувала проти його задоволення. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного. Судом встановлено, що чоловік позивачки був власником 9/10 частини жилого домоволодіння за надвірними побудовами цієї частини, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 20.02.1999 року. Після його смерті позивачка [PERSON] прийняла спадщину на вказану частину будинку, про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за законом від 20.02.2018 року та відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно договору дарування від 22.01.1963 року, посвідченого нотаріусом третьої Жданівської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в Жданівському міському бюро технічної інвентаризації 14.02.1963 року за №3432, [PERSON] є власником 1/10 частини домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Згідно відомостей Кальміуського районного у місті Маріуполі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 14.06.2019 року, відсутні актові записи про смерть, складені на [PERSON] , яка народилась приблизно в 1937-1398 роках. Згідно копії паспорту серії [NUMBER] , виданого 18 червня 2008 року Іллічівським РВ Маріупольського МУ ГУМВС України в Донецькій області, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 18 липня 1974 року. З акту про фактичне проживання № [ADDRESS] , складеного 10.09.2018 року головою КСН «Нікопольський» вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та фактично мешкає за адресою: [ADDRESS] , за слів сусідів, мешкає одна, користується всім домоволодінням та господарськими будівлями в цілому публічно та відкрито. На підтвердження факту володіння житловим будинком [ADDRESS] , позивачкою надані копії квитанції про сплату комунальних послуг. Згідно письмових пояснень свідків [PERSON] та [PERSON] , які довгий час знайомі з позивачкою та проживають поруч на одній вулиці, зазначили, що [PERSON] разом зі своєю сім`єю більше 40 років мешкає за адресою: [ADDRESS] . Раніше проживала з чоловіком [PERSON] , який\~ помер [INFO] . За договором дарування, оригінал якого знаходиться у позивачки, власником 1/10 частини вказаного будинку є [PERSON] , яку вони ніколи не бачили, яка не була зареєстрована і не проживала. Їм відомо, що вона далека родичка покійного чоловіка позивачки, яка виїхала багато років тому проживати до м. Харкова. Родина Сапронових постійно добросовісно та відкрито володіли 1/10 частиною спірного будинку. [PERSON] сплачує комунальні послуги. Відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першоїстатті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК) (п. 9 Постанови). Враховуючи положення ст. ст. 335, 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Згідно пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК України набрав чинності з 01.01.2004 року, положення України поширюються на правовідносини, що виникли з 01.01.2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01.01.2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 01.01.2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 01.01.2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови) У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 22.05.2018 року у справі № 922/1574/17 суд зазначив, що суттєвим для виникнення права власності за набувальною давністю є встановлення моменту виникнення права власності за набувальною власністю та строк володіння; характер володіння (добросовісне, недобросовісне, відкрите, безперервне); обставини, за якими виникло володіння спірним майном та чи відповідає це володіння ознакам без титульного володіння; юридичний статус спірного майна. Тобто, при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно позивачем має бути доведено факт існування такого нерухомого майна, відкритість та безперервність володіння ним без правової підстави; добросовісність заволодіння майном; факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше 10 років. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. З вищезазначеного суд приходить до висновку, що позивачка [PERSON] більше 10 років відкрито, безперервно володіє вищевказаним нерухомим майном, з 18.07.1974 року значиться зареєстрована в ньому, відповідачем по справі спростувань вказаних обставин та вимог про повернення цього нерухомого майна не заявлено, а тому позивачка після більш ніж 10 років такого володіння набула право власності за набувальною давністю на 1/10 частину житлового будинку з господарськими спорудами [ADDRESS] , тому позов позивачки підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved