Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-14 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом мотивуючи тим, що 27.10.2018 року невстановлена особа уклала від її імені з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» два кредитні договори на суму 17300 грн. та 1920 грн., а потім незаконно заволоділа цими коштами. Також 27.10.2018 року невстановлена особа, користуючись її особистими даними, викладеними в угоді №SAMDN40000907384 від 13.09.2006 року, заволоділа коштами банку в сумі 24838 грн. 58 коп.. Крім цього, невстановлена особа, користуючись її особистими донними, заволоділа її грошовими коштами в сумі 3355 грн. 74 коп., які перебували на картковому рахунку [NUMBER] . Свої особисті данні вона нікому не передавала та не розголошувала, належний їй телефон третім особам не надавала. 29.10.2018 року вона звернулася з відповідною заявою до Буринського ВП Конотопського ВП ГУНП в Сумській області, на підставі якої було розпочате кримінальне провадження №12018200140000275 від 29.10.2018 року. Також вона звернулася до відповідача, про те їй було повідомлено про неможливість повернення коштів. Вважала, що банк порушив умови зобов`язань та надав послуги неналежної якості, що призвело до здійснення безпідставних платіжних операцій, у зв`язку з чим порушені її права як споживача. Просила визнати недійсними: кредитний договір №18102717241646 від 27.10.2018 року, відповідно до якого їй нараховано кредитні зобов`язання в розмірі 17300 грн. та інші банківські платежі; кредитний договір №18102717241640 від 27.10.2018 року, відповідно до якого їй нараховано кредитні зобов`язання в розмірі 1920 грн. та інші банківські платежі. Крім цього, просила визнати частково недійсним кредитний договір №SAMDN4200000907384 від 13.09.2006 року укладений між нею та відповідачем, в частині отримання нею кредитних коштів в сумі 24838 грн.58 коп., а також стягнути на її користь безпідставно списані з її карткового рахунку № [NUMBER] грошові кошти в сумі 3355 грн. 74 коп.; пеню за період з 27.10.2018 року по 13.02.2019 року в сумі 539 грн. 64 коп., 3% річних за цей період в сумі 30 грн.34 коп., інфляційні збитки за період з 27.10.2018 року по 13.01.2019 року в сумі 74 грн. 11 коп. та моральну шкоду в сумі 2000 грн.. В судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] заявлені вимоги підтримали і в своїх поясненнях підтвердили обставини зазначені в позові, доповнивши, що позивачка повідомила банк про списані без її розопрядження грошові кошти з рахунку. Представник відповідача [PERSON] позову не визнала, просила справу розглянути без її участі. З викладених пояснень, що надані у відзиві на позовну заяву вбачається, що банк порушень не допускав, а позивачка була зобов`язана надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, інші данні та засоби. Оскільки кредитні кошти були перераховані за розпорядженням позивачки, вона і повинна нести відповідальність за це. Свідки [PERSON] та [PERSON] , кожний окремо, підтвердили суду, що [PERSON] 27.10.2018 року та 28.10.2018 року була в селі, вони розмовляли з нею. Коли намагалися подзвонити їй в ці дні, мобільний телефон не працював. Перевіривши доводи сторін, вислухавши покази свідків, дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 13.09.2006 року між позивачкою та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» був укладений кредитний договір №SAMDN42000009073847 на обслуговування якого видана кредитна картка № [NUMBER] (універсальна картка). Крім цього, відповідачем також обслуговувався і зарплатний рахунок позивачки, згідно виданої їй банківської карти № [NUMBER] (картка для виплат). 27.10.2018 року невстановлена особа, за допомогою системи «Приват 24» від імені [PERSON] уклала з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредитні договори: № [NUMBER] на отримання 17300 грн.; № [NUMBER] на отримання 1920 грн.. В подальшому, використовуючи систему переказів між вказаними банківським картками через IVR-меню (голосове меню) банку та систему «Приват 24», невстановлена особа неправомірно, 27.10.2018 року, заволоділа вказаними коштами. Також, 27.10.2018 року невстановлена особа, використовуючи уже укладений між [PERSON] та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредитний договір №SAMDN42000009073847, на обслуговування якого видана кредитна карта № [NUMBER] , за допомогою IVR-меню (голосове меню) банку та системи «Приват 24», здійснила ряд переказів між рахунками позивачки та протиправно заволоділа кредитними грошовими коштами в сумі 24838 грн.58 коп.. Крім цього, як вбачається з виписки з банківського рахунку, на обслуговування якого була видана банківська картка № [NUMBER] , 26.10.2018 року на неї було перераховано заробітну плату позивачки в сумі 3355 грн. 74 коп. (а.с.13). Між тим, 27.10.2018 року невстановлена особа, використовуючи систему переказів між банківськими картками позивачки, через IVR-меню (голосове меню) банку, систему «Приват 24» та мобільний додаток «PORTMONE. MOBILE. DIREKT KYIV», незаконно заволоділа грошовими коштами позивачки в сумі 3355 грн.74 грн. Вказані обставини підтверджуються виписками по особовим рахункам [PERSON] та банківськими квитанціями про проведення переказів грошових коштів (а.с.8,9,12,14,15,16,17,18,19,20,82-88). 29.10.2018 року вона звернулася до Буринського ВП Конотопського ВП ГУ НП в Сумській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення з приводу викрадення у неї грошових коштів з банківських рахунків, яка була внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочате кримінальне провадження за №12018200140000275, дії невстановлених осіб кваліфіковано за ч.1 ст.185 КК України (а.с.24-26). На початку листопада 2018 року [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» із заявою про повернення коштів, які були списані з платіжних карток, але отримала відмову, що вбачається з листа АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с.21,22). З довідок по кримінальному провадженню №12018200140000275 від 29.10.2018 року видно, що потерпілою від злочину в даному кримінальному провадженні є [PERSON] , яка в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» мала рахунки, на обслуговування яких були видані дві банківські картки: № [NUMBER] та № [NUMBER] , по яким був встановлений фінансовий телефон мобільний телефон [PERSON] номер [NUMBER] . Вказаний телефон має IMEI [NUMBER] і до 19 год. 27 хв. 27.10.2018 року він працював в межах базової станції ПрАТ «ВФ Україна», що розташована в с. Дяківка Буринського району Сумської області. Однак, вже о 20 год. 30 хв. цього ж дня, в телефоні номер [NUMBER] , був змінений IMEI на [NUMBER] і він почав працювати в межах базової станції ПрАТ «ВФ Україна», розташованої за адресою [ADDRESS] . Саме в цього періоді почалися перерахування коштів з рахунків [PERSON] .. Вказані обставини повністю узгоджуються з виписками з рахунків позивачки та банківськими квитанціями на переказ коштів дослідженими судом, а також показами самої позивачки та свідків, які пояснили, що [PERSON] 27 та 28 жовтня 2018 року була за місцем проживання в селі Дяківка Буринського району. Відповідно до частини першої\~статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»\~відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Частиною першою\~статті 1068 ЦК України\~передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Згідно ч.1 ст.1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. За змістом \~статті 1073 ЦК України\~у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до пунктів 6 - 9 розділу VI положення «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів», затвердженого постановою правління Національного банку України 05.11.2014 року за № 705, користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів. Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, встановлених договором. Емітент після\~надходження повідомлення\~та/або\~заяви про\~втрату електронного\~платіжного засобу\~та/або\~платіжні операції,\~які не\~виконувалися користувачем,\~зобов`язаний\~негайно зупинити\~здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання [PERSON] -коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 13 травня 2015 року (провадження № 6-71цс15) не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню [PERSON] -коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, не можна стверджувати, що зняття коштів відбулось з вини клієнта банка. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 24.10.2019 року у справі № 173/1982/16-ц, який застосовується судом першої інстанції в силу ч.4 ст.263 ЦПК України. Крім цього, за змістом ст.7, п.38.1, 38.4 ст.38 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» режим обслуговування клієнта банків полягає у зберіганні кошті, здійснення розрахункових операцій за допомогою платіжних інструментів та створення системи захисту інформації, яка повинна забезпечувати безперервний захист інформації щодо переказу коштів на усіх етапах її формування, обробки, передачі та зберігання. З положень\~п.39.2\~ст.39\~цього Закону\~вбачається,\~що \~при проведенні\~переказу його\~суб`єкти мають\~здійснювати в\~межах своїх\~повноважень захист\~відповідної інформації\~від несанкціонованого\~доступу до\~інформації; несанкціонованих\~змін інформації; несанкціонованих операцій з компонентами платіжних систем. Пунктом 39.4. статті 39 Закону встановлено, що працівники суб`єктів переказу повинні виконувати вимоги щодо захисту інформації при здійсненні переказів, зберігати банківську таємницю та підтримувати конфіденційність інформації, що використовується в системі захисту цієї інформації. Відповідно до вимог ст.ст.12,13,78,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд вважає, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами сприяння позивачкою незаконному використанню іншими особами її персональних даних, які дають змогу ініціювати платіжні операції, в наслідок чого були протиправно списані грошові кошти з її рахунку та укладені від її імені кредитні договори, а тому не можна говорити про вину позивачки як підставу цивільно-правової відповідальності. В силу частини 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з частинами три та чотири статті 203 цього Кодексу волевиявлення учасника\~правочину має\~бути вільним\~і відповідати\~його внутрішній\~волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. За змістом ст.627 ЦК України відповідно до\~статті 6\~цього Кодексу\~сторони є\~вільними в\~укладенні договору,\~виборі контрагента\~та визначенні\~умов договору\~з урахуванням\~вимог цього\~Кодексу,\~інших актів\~цивільного законодавства,\~звичаїв ділового\~обороту,\~вимог розумності\~та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до ч.2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Аналіз наведених вище положень закону та нормативних актів дозволяє суду прийти до висновку, що укладення договору №18102717241646 від 27.10.2018 року, відповідно до якого позивачці нараховано кредитні зобов`язання в розмірі 17300 грн. та інші банківські платежі; кредитного договору №18102717241640 від 27.10.2018 року, відповідно до якого їй нараховано кредитні зобов`язання в розмірі 1920 грн. та інші банківські платежі, а також кредитного договору №SAMDN42000009073847 від 13.09.2006 року, в частині отримання нею кредитних коштів в сумі 24838 грн.58 коп. (списання кредитного ліміту), відбулося без волевиявлення позивачки та неналежного виконання обов`язків банком надання послуг клієнту щодо його ідентифікації за допомогою віддалених каналів самообслуговування («Приват 24», «IVR-меню»). \~ \~ \~ \~Як встановлено ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п`ятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу. Зважаючи на викладене, суд прийшов до висновку про наявність підстав для визнання двох договорів недійсними, а третього, відповідно, частково недійсним. При цьому, відповідно до п. 32.3.2. ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі помилкового переказу з рахунка неналежного платника, що стався з вини банку, цей банк зобов`язаний переказати за рахунок власних коштів суму переказу на рахунок неналежного платника, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових кредитах, за кожний день починаючи від дня помилкового переказу до дня повернення суми переказу на рахунок неналежного платника, якщо інша відповідальність не передбачена договором. У разі переказу з рахунка платника без законних підстав, за ініціативою неналежного стягувача, з порушенням умов доручення платника на здійснення договірного списання або внаслідок інших помилок банку повернення платнику цієї суми здійснюється у встановленому законом судовому порядку. При цьому банк, що списав кошти з рахунка платника без законних підстав, має сплатити платнику пеню у розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових кредитах, за кожний день починаючи від дня переказу до дня повернення суми переказу на рахунок платника, якщо інша відповідальність не передбачена договором. Як вбачається з паспорту споживчого кредиту по продукту «Кредитна картка» АТ КБ «ПРИВАТБАНК» ставка короткострокового кредиту становить 53/36%, а тому розмір пені з 27.10.2018 року по 13.02.2019 року (день звернення позивачки до суду) становить 539\~грн.\~64\~коп. (3355,74 (сума боргу) х53,36% (відсоткова ставка)/365 дн.(кількість днів у році) х104 дн. (кількість днів прострочки) (а.с.27-30). Також, суд погоджується з доводами позивачки щодо стягнення з відповідача за прострочення виконання грошового зобов`язання (повернення безпідставно списаних грошових коштів позивачки в сумі 3355,74 грн.) суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, згідно з вимогами ст.625 ЦК України. Зокрема, розмір трьох процентів річних за період з 27.10.2018 року по 13.02.2019 року становить 30\~грн.\~34\~коп. (3355,74 х 3% / 365 дн. х 104 дн.), а інфляційні збитки 74\~грн.\~11\~коп. (10,28+46,98+16,85, де 10,28\~грн.\~ інфляційні\~збитки за\~період з\~27.10.2018\~р.\~по 31.10.2018\~р., що розраховані наступним чином: (3355,74 сума боргу х 101,9% індекс інфляції за жовтень 2018 року -3355,74)/31 кількість днів у жовтні х 5 кількість днів прострочки у жовтні); 46,98\~грн.\~інфляційні збитки\~за листопад\~місяць 2019\~року (3355,74 х 101,4% індекс інфляції за листопад 2018 року -3355,74)/30 кількість днів у листопаді х 30 кількість днів прострочки у листопаді). Інфляційні збитки за грудень 2018 року пораховані позивачкою не вірно, зокрема вони ставлять 26,84 грн. (3355,74 х 100,8% індекс інфляції за грудень 2018 року -3355,74)/31 кількість днів у грудні х 31 кількість днів прострочки у грудні), а не 16,85 грн., але враховуючи принцип диспозитивності цивільного процесу, на думку суду, саме такий розмір інфляційних збитків за грудень 2018 року підлягає стягненню. Разом з тим, суд вважає, що підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 2000 грн., про що просила позивачка, не встановлено, оскільки \~за змістом \~ст. 1167 ЦК України\~ моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала за наявності вини. \~Про те, в ході проведення досудового розслідування кримінального провадження №12018200140000275 винуватість відповідача не встановлена і жодній особі до теперішнього часу не оголошено підозру у вчиненні злочину. Також, позивачкою не надано доказів, що списання коштів було проведено в результаті винних дій\~\~працівників банку. Зважаючи на\~викладене,\~суд приходить\~до висновку\~про часткове\~задоволення позову. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь державного бюджету підлягають стягненню 1536 грн. 80 коп. судового збору (768,40 судовий збір за немайнову вимогу, 768,40 судовий збір вимоги майнового характеру), від сплати якого позивачка була звільнена в силу Закону. \~ \~ \~ \~На підставі\~вищевикладеного,\~

Outcome: partial