Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-13 00:00:00

позивачка звернулась у суд із позовом до відповідача у якому просить розірвати шлюб, який укладений між сторонами 11 серпня 2006 року та зареєстрований міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції у Львівській області. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що спочатку сімейне життя складалось добре, однак з часом вони почали погіршуватись. На даний час шлюбні відносини фактично припинені, проживають окремо. Спільного господарства не ведуть. Від шлюбних відносин у сторін народилась дочка. Просить позов задовольнити повністю у відповідності до ст. ст. 105, 110, 112 Сімейного кодексу України. Відповідачем не подано відзив, який містив би заперечення проти позову. 23 січня 2020 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. 05 лютого 2020 року на адресу суду від відповідача надійшла заява про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги визнає повністю. 14 лютого 2020 року позивачкою до суду подано заяви про слухання справи у її відсутності. Підтримує позов та просить такий задовольнити. У підготовче засідання учасники судового процесу не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце судового засідання, а тому з урахування поданих сторонами заяв, суд вирішив здійснювати розгляд справи у відсутності осіб, що не з`явились. \~\~\~\~\~\~ Згідно з ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши її дійсні обставини, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. Суд установив, 11 серпня 2006 року сторони зареєстрували шлюб у приміщенні міського відділу реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції у Львівській області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 2553, що підтверджено оригіналом свідоцтва про шлюб /арк. спр. 5/. Таким чином, між сторонами виникли сімейні правовідносини та спір виник щодо відносин, які врегульовані нормами глави 11 (припинення шлюбу), зокрема\~статті 112 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч.2\~ст.112 Сімейного кодексу України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч. 4\~ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Так, ч. 1\~ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України\~обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. За таких обставин суд вважає, що визнання відповідачем позову про розірвання шлюбу не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому враховуючи добровільність визнання стороною відповідача обставин, які стосуються вимоги про розірвання шлюбу та у відповідності до вимог ч.2\~ст.112 Сімейного кодексу України, ч. 4\~ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України, суд прийшов переконання, що формально існуючий шлюб необхідно розірвати, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам одному із подружжя - позивачці. Таким чином, суд прийшов висновку, що позов про розірвання шлюбу між сторонами підлягає задоволенню повністю. Разом із тим, суд застосовує спеціальну норму, які міститься у частині 2\~статті 112 Сімейного кодексу України, беручи до уваги загальні норми права, на які посилалась позивачка у позовній заяві, що містяться у ст. ст.\~104, 105,\~110\~цього\~Кодексу. Відповідно до ч. 1\~ст. 139 Цивільного процесуального кодексу України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 1\~ст.\~142\~цього Кодексу\~у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. \~\~\~\~\~\~ Суд установив, що позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір за у сумі 840,80 грн, згідно з квитанції, що міститься у матеріалах справи. Оскільки, розгляд справи по суті не здійснювався, що підтверджено матеріалами справи, суд прийшов переконання, що позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що становить у розмірі 420,20 грн. Разом із тим, із відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 420,20 грн.

Outcome: approved