Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-07 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача в якому просить суд надати дозвіл на виїзд за межі України до Російської Федерації її неповнолітньому сину - [PERSON], [INFO], в її супроводі без дозволу та супроводу його батька - [PERSON] у період з 20 травня 2014 року по 01 вересня 2014 року. Позов мотивує тим, що з 07.06.1997 року по 29.09.2009 року вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Після розлучення вона пред'явила до відповідача позов про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON]. Рішенням суду з нього було стягнуто аліменти в розмірі ? частини з усіх видів заробітку. З 2010 року позивачка перебуває у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON]. [INFO] у них народилась донька [PERSON], батьком якої у свідоцтві про народження записаний [PERSON], своє батьківство визнає. Цивільний чоловік позивачки є громадянином Російської Федерації, зареєстрований і постійно мешкає за адресою: [ADDRESS]. До народження спільної доньки, позивачка неодноразово виїжджала до чоловіка до Російської Федерації без сина [PERSON]. На літній період на канікули в цьому році позивачка має намір разом з обома дітьми - сином [PERSON] та донькою [PERSON] виїхати до свого чоловіка до Російської Федерації з метою відпочинку та оздоровлення дітей. Отримати нотаріальну згоду відповідача на виїзд сина [PERSON] за межи України є неможливим, оскільки в квартирі за місцем його постійного мешкання останній не проживає, його фактичне місцеперебування невідоме. В зв'язку з чим вимушена звернутися до суду. Зазначає, що перешкод, які б давали можливість заборонити їй вивезти сина за кордон, немає. Відповідач сином не опікується, не спілкується із ним. Виїзд дитини в її супроводі за кордон буде сприяти кращому духовному та моральному розвитку сина, сприяти оздоровленню, розвитку та кругозору дитину, підвищення його культурно-пізнавального рівня. Позивачка та її представник надали заяву з проханням слухати справу без їх участі, позивач на задоволенні свої позовних вимог наполягає в повному обсязі. Відповідач в суд не прибув, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином. Суд згідно ст. 224 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та постановити заочне рішення на підставі доказів, що є у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 29 вересня 2009 року по 29.09.2009р. (а.с.6,7). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO] (а.с.10), який проживає разом із позивачкою та знаходиться на її вихованні (а.с.17). Також судом встановлено, що позивачка з 2010 року перебуває у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON], 1974 року народження, який народився у місті Харцизьку Донецької області. [INFO] народилась [PERSON], батьком якої у свідоцтві про народження записаний [PERSON], мати - [PERSON] (а.с.11). [PERSON] є громадянином Російської Федерації зареєстрований і постійно мешкає за адресою: Російська Федерація, республіка Карелія, острів Валаам (а.с.12-16). Частиною 2 статті 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Частиною 3 статті 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995р. №57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. №231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: коли другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджує запис про батька у свідоцтві про народження дитини, і він відсутній у пункті пропуску; коли у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким прямує громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі є відповідний запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік в дипломатичному представництві України за кордоном; 3) у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій: -свідоцтва про смерть другого з батьків; -рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; -рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; -рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; -рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; -довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері). Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на виїзди дитини за кордон до досягнення нею 16-річного віку, та без згоди одного із батьків, без зазначення конкретної держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, суперечить вищевказаним нормам матеріального права, змісту положень ст.ст. 141, 157 СК України, які визначають рівність прав і обов'язків батьків відносно виховання дитини. Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків, батька і матері у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Конвенцією про права дитини (ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.91р.) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. У відповідності до вимог ст.ст. 7, 155 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановленні Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснитися всупереч інтересам дитини. Суд вважає, що відпочинок батьків з дітьми за кордоном зміцнює сімейні стосунки та розширює кругозір дитини. З огляду на фактичні обставини справи, тимчасові поїздки за кордон позивачки разом із сім'єю, в тому числі сином [PERSON], є однією з форм піклування здоров'ям дитини, її фізичним, духовним та моральним розвитком, а безвідповідальне відношення батька до сина не може бути перешкодою для тимчасових виїздів дитини за кордон у супроводі матері. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Також відповідно до ст.88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved