Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом, в якому вказує, що 24.08.2012 р., помер [PERSON], 22.10.2013 р. померла [PERSON]. За життя вказані особи були подружжям та проживали спільно за адресою: Вінницька обл., смт. Тиврів, вул. Гагаріна, 17. Від шлюбу у [PERSON] та [PERSON] було двоє дітей: [PERSON] та [PERSON] - відповідач. [PERSON] був її батьком та батьком [PERSON] і помер 26.07.2009 р. На момент смерті [PERSON] та [PERSON] вони проживали спільно. Таким чином, виходячи з приписів ч. 3 ст. 1268 ЦК України, вона прийняла спадщину після смерті діда та баби. [PERSON] та [PERSON] на її думку спадщини після смерті [PERSON] та [PERSON] не прийняли, оскільки хоч і були зареєстровані за адресою: [INFO], однак фактично там не проживали. Оформити спадкові права на належне їй майно в нотаріальному порядку вона не мала змоги, оскільки були відсутні документи, що підтверджують місце відкриття спадщини (зокрема, домова книга) та правовстановлюючі документи на майно. За таких обставин вона звернулася до Тиврівського районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON], [PERSON] про встановлення факту постійного проживання з [PERSON]М, померлим 24.08.2012 р., та [PERSON], померлої 22.10.2013 р., на момент їхньої смерті та визнання за нею в порядку спадкування за законом права власності на будинковолодіння, що знаходиться за адресою: Вінницька область, смт. Тиврів, вул Гагаріна, 17. Однак, 20.02.2017р. приватним нотаріусом Тиврівського районного нотаріального округу [PERSON] було видано відповідачу [PERSON] про право на спадщину за законом зареєстроване в реєстрі за № 306, [PERSON] про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 307 та [PERSON] про право на спадщину за законом, зареєстроване з реєстрі за № 308. Згідно зазначених свідоцтв [PERSON] отримав у спадок після смерті [PERSON]; В.М. наступне майно: 1/2 частки житлового будинку, який знаходиться за адресою: смт Тиврів, вул. Гагаріна, 17; 1/2 частки земельної ділянки, площею 0,1500 га, кадастровий номер 0524555100:01:004:0112, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, адреса: смт Тиврів, вул. Гагаріна, 17; 1/2 частки земельної ділянки, площею 0,2000 га, кадастровий номер 0524555100:01:004:0113, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства. Адреса: смт Тиврів, ул. Гагаріна, 17. Вважає, що зазначені свідоцтва про право на спадщину за законом мають бути визнані судом недійсними, з огляду на наступне. [PERSON] не може претендувати на 1/2 частки спадкового майна, залишеного після смерті [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Оскільки син [PERSON] - [PERSON] помер раніше, згідно з ч. 1 ст. 1266 ЦК України вони з братом могли претендувати на його частку. Згідно з ч. 1 ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними. Тобто за умови, що якби всі спадкоємці першої черги прийняли спадщину після смерті [PERSON]М , то частки у спадщині розподілилися б наступним чином: [PERSON] -успадкувала 1/3 частки спадкового майна, [PERSON] - міг успадкувати 1/3 частки, [PERSON] - 1/6 частки та [PERSON] - 1/6 частки. Отже, [PERSON]М міг отримати у власність в порядку спадкування за законом 1/3 частки спадкового майна. Натомість, спірні свідоцтва про право на спадщину видані на 1/2 частки майна. [PERSON] не прийняв спадщину після смерті [PERSON] У встановлений законом шестимісячний строк відповідач до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не звертався. Відмітка в паспорті про реєстрацію місця проживання не є безумовним підтвердженням факту постійного проживання зі спадкодавцем на момент смерті останнього. [PERSON] разом із [PERSON] не проживав, оскільки після свого одруження він переїхав на інше місце проживання. На момент смерті разом зі спадкодавцем [PERSON] постійно проживали його дружина - [PERSON], вона та її мати - [PERSON]. Так як відповідач спадщини фактично не прийняв, отримання ним свідоцтва про право на спадщину є протиправним та порушує її права. Просить визнати недійсним [PERSON] про право на спадщину за законом від 20 лютого 2017 року, що видане [PERSON], приватним нотаріусом Тиврівського районного нотаріального округу, [PERSON] на 1/2 земельної ділянки, площею 0,1500 га, кадастровий номер 0524555100:01:004:0112, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, адреса: Вінницька обл., смт. Тиврів, вул. Гагаріна, 17, що зареєстроване в реєстрі за № 306. Визнати недійсним [PERSON] про право на спадщину за законом від 20 лютого 2017 року, що видане [PERSON], приватним нотаріусом Тиврівського районного нотаріального округу, [PERSON] на 1/2 земельної ділянки, площею 0,2000 га, кадастровий номер 0524555100:01:004:0113, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, адреса: Вінницька обл., смт Тиврів, вул. Гагаріна, 17, що зареєстроване в реєстрі за № 307. Визнати недійсним [PERSON] про право на спадщину за законом від 20 лютого 2017 року, що видано [PERSON] приватним нотаріусом Тиврівського районного нотаріального округу [PERSON] на 1/2 житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований за адресою, смт Тиврів, вул. Гагаріна, 17, що зареєстроване в реєстрі за № 30308. Судові витрати покласти на [PERSON] В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позові. Позивачка [PERSON] пояснила, що як після смерті діда, так і після смерті баби із заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався. У відповідача власного житла немає. Він був одружений і проживав в смт. Тиврові в будинку дружини, а потім розлучився і проживав на рятувальній станції, де працював начальником, а також підночовував у різних жінок, а до батьків приходив лише по хліб або гроші, або, коли вона діда забирала для лікування. Після смерті батька він забрав документи на будинок. Колишня співмешканка відповідача - [PERSON] приходила з ним до покійних діда і баби, а вже незадовго до їхньої смерті вона стала приходити до них частіше, обробляла город (сапала і копала). Коли дід вже був лежачий і не міг ходити, то вони також приходили і приносили йому їжу. В частині будинку, де проживали дід і баба знаходиться сейф, в якому відповідач по даний час зберігає свою зброю. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, пояснила, що дід позивачки помер 24.08.2012 року, а через рік померла баба позивачки та мати відповідача [PERSON] - [PERSON]. [PERSON] спадщини не прийняв ні після смерті батька, ні після смерті матері, він фактично не проживав із спадкодавцем, реєстрація і фактичне проживання - це різні поняття і мають різні правові наслідки. Відповідач лише періодично провідував своїх батьків, так як проживав в [INFO]. На момент смерті діда в будинку було зареєстровано декілька осіб, в тому числі дружина померлого [PERSON], мати та брат позивачки у справі. Нотаріус не мала права видавати свідоцтва про право власності на ? майна. На момент своєї смерті [PERSON] володів лише 3/4 даного будинку, а 1/4 належала пережившій його дружині, тому нотаріусом безпідставно видано відповідачу свідоцтво на 1/2 спадкового майна після смерті [PERSON] і не встановлено інших спадкоємців, а відтак дані свідоцтва на його імя мають бути визнані судом недійсними. Після смерті батька відповідач не звертався із заявою про прийняття спадщини, він не прийняв спадщину ні після смерті батька, ні після смерті матері. Позивачка була зареєстрована і фактично проживала із спадкодавцем, а оскільки, її батько помер раніше, то вона як донька померлого, має право на ту частину спадщини, яка мала б належати її покійному батькові. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, пояснив, що він зареєстрований і проживав по Гагаріна, 17, з 1996 року по 2013 рік, поки жила мама, яка померла в нього на руках. Начальником рятувальної водолазної служби він працював з 1980 року по 2007 рік до її закриття, потім її викупив [PERSON] і він в нього працює охоронцем, тому більше свого часу проводив там. Ще біля 4 останніх років підробляв нічним охоронцем в центрі зайнятості в смт. Тиврові, а в березні 2017 року його скоротили. Його батько був фронтовиком, він його лікував, возив по госпіталях, за власні збереження поставив йому кардіостимулятор. В 2011 році батько хотів оформити хату на нього, ходили до нотаріуса, але в нотаріуса були великі черги, в яких батько не міг чекати і тому передав йому документи на будинок. Він (відповідач) часто хворів ще при житті матері, тому щомісячно лежав в лікарні ім. Пирогова в урологічному відділі. Коли померла мама, то в нього загострилась хвороба, піднялась температура і він вже не міг займатись її похоронами. В присутності своєї дочки він передав сину свого покійного брата [PERSON] гроші на похорони матері. Дані гроші перед своєю смертю залишив йому батько і він їх зберігав до маминої смерті. Після смерті матері він пішов жити в будинок батьків, але братова йому зателефонувала і сказала, щоб він не ходив до хати як злодій, заявила, що він зможе туди приходити лише після того, як оформить спадщину і забрала ключі з місця, де вони зазвичай їх залишали. Після чого він пішов до нотаріуса і написав заяву про прийняття спадщини. Позивачка навчалась і працювала та проживала в м. Вінниці, а в смт. Тиврів в будинок, де проживала її мама приїжджала дуже рідко, так само і її брат [PERSON]. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав, пояснив, що згідно п. 113 Інструкції про вчинення нотаріальних дій доказом є письмові документи про проживання із спадкодавцем. Свідками такі обставини не підтверджуються. Відповідач постійно проживав з батьками, надавав допомогу батькам і за власний рахунок його лікував та оплатив кардіостимулятор для батька. Потім, в 2012-2013 р., відповідач сам важко захворів, з 2012-по 2014 рік він постійно перебував в лікарні ім. Пирогова, в нього була важка ниркова недостатність, а коли повернувся із лікування, то в батьківську хату його не впустили, створюють різні перешкоди. Батьки вважали його спадкоємцем і передали йому документи на будинок та Державні акти на земельні ділянки. Посвідчуючи спадкові документи нотаріус діяв на підставі п. 3.21 п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій, від 2012 року, тому його дії правомірні і спадщина оформлена законно. Він охороняв приміщення рятувальної станції, тому часто був вимушений там ночувати, однак це не було його місцем проживання. Третя особа на стороні відповідача приватний нотаріус [PERSON] заперечує в задоволенні позову. Пояснила, що нотаріус із заяви спадкоємців зясовує коло спадкоємців на спадщину. Згідно поданої заяви [PERSON] на час смерті [PERSON] не було зазначено другого з подружжя, який пережив померлого. Із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] ніхто не звернувся і за життя вона спадщину не оформляла, свідоцтва про право власності на майно для другого з подружжя, який пережив померлого , на ? частину майна не видавалось. Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. 24.08.2012р. помер [PERSON], що стверджуєтьсясвідоцтвом по його смерть від 27.08.2012 р (а.с.84), який на час смерті проживав та був зареєстрований за адресою: [INFO] (попередній номер будинку був 23 та 15). За життя [PERSON] на підставі рішення виконкому Тиврівської селищної ради № 21 від 28.10.1967р. отримав свідоцтво про право особистої власності на ? житлового будинку в смт.Тиврові по вул. Гагаріна, 17 (23) (а.с. 108). Крім того, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.08.1981 року, виданого нотаріусом Тиврівської державної нотаріальної контори (а.с. 109) [PERSON] отримав у спадок ? зазначеного будинку після смерті своєї матері - [PERSON], померлої 11.08.1978р. (а.№ 19 інвентарної справи № 443, розпочатої 01.08.1967р). 20.02.2017р. [PERSON], як спадкоємцю за законом першої черги, приватним нотаріусом Тиврівського районного нотаріального округу [PERSON] було видано [PERSON] про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 306, на 1/2 частку земельної ділянки, площею 0,1500 га, кадастровий номер 0524555100:01:004:0112, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в смт. Тиврів, вул. Гагаріна, 17; [PERSON] про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 307 , на 1/2 частки земельної ділянки, площею 0,2000 га, кадастровий номер 0524555100:01:004:0113, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства в смт . Тиврів, по вул.. Гагаріна, 17; та [PERSON] про право на спадщину за законом, зареєстроване з реєстрі за № 308, на 1/2 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель , які знаходиться за адресою: смт Тиврів, вул. Гагаріна, 17. В зазначених свідоцтвах нотаріусом вказано про належність [PERSON] 1/6 частини спадкового майна. Суд вважає, що зазначені свідоцтва слід визнати недійсними, виходячи знаступного. [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] [PERSON] про право особистої власності на ? житлового будинку в смт.Тиврові, по вул. Гагаріна, 17 (23) (а.с. 108) [PERSON] отримано 21.12.1967року, тобто в період шлюбу з [PERSON] Згідно чинної на час придбання ? частини житлового будинку ст.125 Кодексу законів про сімю, опіку, шлюб і про акти громадянського стану Української РСР, затвердженого 3 - ою сесією Центрального Виконавчого комітету Української РСР 31 травня 1926 року\~( в редакції Указу Президії Верховної Ради УРСР від 05.09.1945року) майно, придбане подружжям працею в період зареєстрованого шлюбу, вважається належним обом з подружжя на засадах спільної власності. Розмір належного кожному з подружжя частки у випадку спору визначається судом. Інше майно складає роздільну власність кожного з подружжя. Праця дружини щодо ведення домашнього господарства або догляд за дітьми прирівнюється в правах на майно до праці чоловіка щодо здобування засобів до існування. Таким чином ? зазначеного житлового будинку було спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] Відповідно ч. І ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Отже після його смерті відкрилась спадщина на 3/4 частини житлового будинку в смт. Тиврові, по вул. Гагаріна, 17 ( ? його частина - спадкове майно після смерті матері, ? --частка в спільному сумісному майні подружжя). За життя [PERSON] 07.12.2009 року було отримано Державні акти на право власності на земельні ділянки, площею 0,20 га для ведення особистого селянського господарства та 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель в смт. Тиврів, вул.. Гагаріна, 17 (а.с. 114, 118), які зареєстровані в Книзі записів реєстрації Державних актів на право власності на землю за №№ 010906000412, 010906000411. Дані державні акти не дійсними визнані не були. На час набуття [PERSON] права власності на земельні ділянки чинним законодавством дане майно не визнавалось спільним сумісним майном подружжя. Згідно ч. 5 ст. 61 СК України, що була доповнена ЗУ «Про внесення зміни до статті щодо обєктів права спільної сумісної власності подружжя» ( 2913-17 ) від 11 січня 2011 року (набрав чинності 08.02.2011р. та виключена на підставі Закону\~№ 4766-VI від 17.05.2012, що набрав чинності 13.06.2012р. земельна ділянка набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації була визначена законом як обєкт права спільної сумісної власності подружжя в період із 8 лютого 2011 року по 13.06.2012р. Тобто, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на земельні ділянки, площею 0,20 га для ведення особистого селянського господарства та 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель в смт. Тиврів, вул.. Гагаріна, 17, яким в подальшому присвоєно кадастрові номери 0524555100:01:004:0112, 0524555100:01:004:0113. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, ч.1 ст. 1266 ЦК України спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] були його дружина [PERSON], яка померла 22.10.2013 року , син [PERSON] та онуки за правом представлення [PERSON] та [PERSON], так як їх батько, син [PERSON] та [PERSON] [PERSON] помер до смерті [PERSON] - 26.07.2009 р. (а.с.105, 104). Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України 2003р. спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого ст. 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї. Спадщину після смерті [PERSON] прийняли [PERSON], [PERSON] та [PERSON], так як на час його смерті постійно проживали разом із спадкодавцем. Так, судом встановлено, що [PERSON] постійно разом проживав з [PERSON] та [PERSON] на момент їх смерті, що стверджується зібраними у справі доказами, зокрема, паспортом відповідача та домовою книгою на домоволодіння в смт Тиврові , по вул. Гагаріна, 17, згідно яких, [PERSON] на час смерті [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований разом з ним у вказаному будинку; частково актом про встановлення факту проживання [PERSON] разом із батьками від 21.12.2016р. (а.с.183), згідно якого, частина сусідів підтвердили факт його проживання разом із батьками, а частина сусідів вказала на те, що він проживав в приміщенні рятувальної станції, а також показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]., [PERSON], [PERSON], допитаними в ході судового розгляду. Так, свідок [PERSON] дала показання про те, що вона - дочка відповідача, вона постійно навідувала дідуся і бабусю по вул.. Гагаріна, 17. Батько з 1996 року проживає в будинку батьків і ними опікувався, дід був інвалідом ВВВ 1 групи, а баба страждала важкою формою склерозу. Вони з батьком возили діда по лікарнях і госпіталях, поставили йому кардіостимулятор. Дід не зміг попасти до нотаріуса, щоб подарувати батьку хату і в її присутності передав батькові документи на хату та гроші на 2 похорони: свій та бабусі. Після похорон діда ще залишались гроші і вона з батьком, ще при житті бабусі замовили 2 памятники, які встановили на могилах вже після її смерті. Вона особисто докладала коштів на установку даних памятників. Дід був не в зовсім добрих стосунках із сімєю свого покійного сина [PERSON] померлого 26.07.2009 року. Він звинувачував невістку в смерті сина. [PERSON] (брат позивачки) одружився в 2005 році і переїхав на ПМЖ в будинок батьків дружини. Позивачка після закінчення школи переїхала в м. Вінницю і живе на орендованій квартирі більше 10 років. Вона працювала і одночасно навчалась в інституті на вечірній формі, хоча і залишалась прописаною в смт. Тиврові. Батько важко хворів нирками і фізично не міг протягом 6 місяців звернутись в нотаріат із заявою про прийняття спадщини. Вважає, що свідок зі сторони позивачки [PERSON] дала показання через те, що працює в брата позивачки який є головним бухгалтером відділу освіти, а свідок [PERSON] підлегла матері позивачки. Батько після смерті баби не міг займатись її похороном через стан здоровя, в нього була температура 40 градусів і організацією похорону займався брат позивачки, за передані ними кошти. Після поховання бабусі мати позивачки замкнула хату і заборонила батькові приходити в господарство його батьків. Свідок [PERSON] дала показання про те, що вона сусідка позивачки депутат селищної ради по вул. Гагаріна. До неї звернувся [PERSON] з проханням скласти [PERSON] обстеження, в якому вказати, що він проживав з батьками та їх доглядав. Вони ходили по сусідах і факт проживання частина свідків заперечували, пояснили, що він проживав на рятувальній станції. [PERSON] підтвердив факт проживання, а потім телефонувала його жінка і говорила, що чоловік відмовляється від підпису. До свідків [PERSON] і [PERSON] її провів [PERSON], а до інших вона ходила сама. Раніше до неї зверталась [PERSON] і вона також готувала їй акти про факт її проживання з дідом і бабою. Свідок [PERSON] дала показання про те, що по вул. Гагаріна в смт. Тиврові вона проживала з 1977 року. Добре знала покійнх [PERSON] і його дружину [PERSON], з якою разом працювала в смт. Тиврові в відділі звязку. Знає їх дітей сина [PERSON] і знала також сина [PERSON] та його сімю, яка залишилась проживати в одному будинку з батьками покійного [PERSON] Поки були живі батьки, [PERSON] постійно туди ходив. Після смерті батька бачила його, як він ходив до мами, вона часто його зустрічала на вулиці біля будинку батьків. Бачила іноді його в денний час на Тиврівській рятувальній станції. [PERSON] з її чоловіком однокласники і акт він підписував про те, що [PERSON]В проживав в будинку з батьками. Він до чоловіка приходив із депутатом [PERSON], але вона не була присутня при цьому підписанні. Що робив в будинку батьків [PERSON], вона не бачила. Свідок [PERSON] дав показання про те, що в 2008 році він викупив приміщення рятувальної станції і попросив [PERSON], який раніше там працював наглядати за приміщенням, оскільки він проживав неподалік і той на його пропозицію погодився. А вже після смерті матері [PERSON] сам до нього звернувся за дозволом пожити в приміщенні рятувальної станції, оскільки дружина покійного брата не допускає його в батьківський будинок, на що він дав [PERSON] такий дозвіл. [PERSON] часто і довго хворів нирками та лікувався в м. Вінниці і довго ходив із виведеними із живота трубками. Свідок [PERSON] дала показання про те, що вона проживала [INFO] за 400 м. від будинку батьків [PERSON]. В 2011 році [PERSON] наймав її сапати та обробляти город біля будинку по вул. Гагаріна, 17, де жив він і його батьки. В тому будинку ще проживали дружина покійного брата [PERSON], тітка [PERSON]. Дочка її в той час навчалась в Вінниці і приїздила лише на вихідні. Вона неодноразово сапала город із своєю сестрою [PERSON]. За це з ними розрахувався [PERSON]. Він їм давав обідати в даному будинку. Там вона бачила його одежу і сейф, в якому він зберігав зброю. В 2013 році, коли [PERSON] важко хворів і був в лікарні, тому дав їй 1000 грн. на які у весінньо-літній період вона готувала їжу і носила його матері та подавала їй через вікно, оскільки тітка [PERSON] була на роботі, а бабу закривала в хаті, щоб вона нікуди не пішла, так як та хворіла склерозом, а дід вже на той час помер. [PERSON] працював на рятувальній станції, а жив по вул. Гагаріна, 17. Свідок [PERSON] дала показання про те, що вона 40 років проживає [INFO], добре знає батьків відповідача. [PERSON] наймав її обробляти город, оскільки батьки старі, а невістка [PERSON] хворіє і не може робити на городі під сонцем. Невістка вранці в 6-30 - 07-00 йшла на роботу в «ДОРБУД» і поверталась лише у вечорі. У покійної [PERSON] після смерті діда розпочався склероз і незадовго до смерті бачила її закритою в хаті, вона кричала і стукала у вікна, вона вирішила підійти до неї. Коли підійшла, то вдома була невістка [PERSON], яка сердилась на неї за те, що вона підійшла до [PERSON]. Наташа сказала, що закрила свекруху, щоб потім її не шукати. Вона просила [PERSON] не замикати бабу хоча б тоді, коли вона є вдома. Вона особисто бачила, що [PERSON] привозив дрова до будинку батьків і пиляв та колов їх. Вона вважає, що [PERSON] жив у батьків, оскільки щодня, вранці і ввечері бачила його, як він йшов від будинку батьків до рятувальної станції, або навпаки. На пререконнання суду, доводи позивачки щодо не проживання [PERSON] в одному будинку з батьками на час їх смерті не обґрунтовані переконливими доказами. Так свідок [PERSON] дала показання про те, що вона сусідка позивачки, із 1984 року проживала в [INFO], а в будинку № 17 жили [PERSON] із жінкою в одній частині, а в іншій частині будинку проживала їхня невістка [PERSON] із дочкою [PERSON] та сином [PERSON], її чоловік помер раніше батька. Вони жили кожен своєю сімєю, а другий син спадкодавця - [PERSON] працював на рятувальній станції в смт. Тиврові і там, як правило, ночував, там також працював її чоловік і вона там часто бувала. З 1984 року [PERSON] з батьками (постійно) не жив. Разом з тим, свідок [PERSON] вказала, що відповідач ходив до батьків на обід та іноді бачила, що він приносив батькам рибу. [PERSON] особисто займався похоронами батька. В сина, [PERSON] був ключ від хати, вона бачила як він з молодою жінкою на ім'я Лєна ходив до мами, коли стан її здоровя погіршився. На рятувальній станції іноді ночував, але умов для проживання там не було і квартири там йому ніхто не надавав, а на сьогодні приміщення рятувальної станції перебуває в занедбаному стані. Свідок [PERSON] дала показання про те, що позивачка на час смерті діда і баби проживала в м. Вінниці, а на вихідні приїздила додому в смт. Тиврів. Брат позивачки - [PERSON] на час смерті діда і баби вже проживав в своєї дружини по вул. Маліновського в смт. Тиврів. [PERSON] жив з батьками до 1980 року. Одружившись він проживав в смт. Тиврові в жінки, а потім в приміщенні рятувальної станції, але на яких правах там проживав, їй не відомо. Разом з тим свідок [PERSON] зазначила, що після смерті діда баба почала втрачати память, [PERSON] постійно приходив до хворої матері він також отримував в листоноші її пенсію, [PERSON] (невістка) не хотіла її брати. Свідок [PERSON] дала показання про те, що вона - мати позивачки, з 1979 року проживає в будинку батьків чоловіка. В одній половині хати жили батьки, в іншій вона з чоловіком та дітьми. Чоловік помер в 2008 році. Брат чоловіка [PERSON] працював на рятувальній станції в Тиврові і там проживав, та після її закриття продовжує там проживати. Разом з тим свідок [PERSON] зазначила, що з батьками [PERSON] був у нормальних відносинах, періодично приносив їм харчі, вони давали йому гроші, ночував [PERSON] в батьків, коли був пяний, іноді батько його забирав із рятувальної станції додому, де він по 2-3 дні відходив від алкоголю, не виходячи із будинку. Після смерті батька [PERSON] постійно хворів і довго лікувався, по 2-3 тижні через кожні 2-3 місяці, знаходився у лікарні, в нього із спини були виведені трубки в пляшку. Після смерті діда, свекруха стала хворіти, втрачала память, в основному бабу доглядала вона, прала одяг і їй було важко, а [PERSON] не надавав належної допомоги. Мамину пенсію перевів на карточку, яку сам отримував. Вони користувались одним ключем від вхідних дверей і [PERSON] знав, де він зберігається та завжди міг прийти в дім до матері, у нього на руках вона і померла. На похорон матері він не прийшов. Коли і яким чином документи на будинок потрапили до [PERSON], їй невідомо. Допитана в якості свідка (позивачка) [PERSON] показала, що її дядько [PERSON] з батьками не жив і після смерті баби його ніхто не вигонив. Вона в 2006 році поступила на вечірнє відділення в торгівельно-економічний інститут і не могла на ніч приїжджати додому, а приїжджала лише по вихідних днях та допомагала матері на городі. Дочка відповідача теж приїжджала до діда з бабою та іноді вони зустрічались з нею в госпіталі де провідували діда. Операцію діда (на очах) оплатив її брат, а за дідом і бабою доглядала її мати і прала їх білизну. В 2012 році вона проживала в м. Вінниці на орендованій квартирі, оскільки там отримувала додаткову освіту та іноді в мами в смт. Тиврові,. В 2015 році (в травні-червні) влаштувалась на роботу до СПД Бутенко адміністратором баз даних, режим роботи до 7-8 год. вечора і знову орендувала квартиру у Вінниці, там працювала протягом 6-7 місяців, потім перейшла на фірму «Водолій», але вихідні і відпустку проводила в смт. Тиврові. В 2012 -2013 році відповідач проживав на рятувальній станції. В 2015 році вони з мамою ходили до відповідача за документами, щоб почати оформляти хату, але він по різних причинах говорив, що не може дати документи і так тягнулось пів року, тому вони вимушені звернутись до суду. Разом з тим допитана в якості чвідка позивачка зазначила, що бувало [PERSON] на городі щось робив, копав чи садив, а в своїх поясненнях вказувала, що колишня співмешканка відповідача - [PERSON] приходила з ним до покійних діда і баби, а вже незадовго до їхньої смерті вони стала приходити до них частіше, співмешканка обробляла город (сапала і копала). Коли дід вже був лежачий і не міг ходити, то вони також приносили йому їжу. В частині будинку, де проживали дід і баба знаходиться сейф, в якому відповідач по даний час зберігає свою зброю. Свідок [PERSON] дала показання про те, що вона часто випасала кози біля рятувальної станції, де працював відповідач. Чи приходив [PERSON] до батьків, вона не бачила, оскільки живе через будинок. Тобто, показання свідка [PERSON]М не стверджують і не спростовують факт проживання [PERSON] в будинку своїх батьків на момент їхньої смерті. Так само, наданий позичкою акт від 16.01.2017р. щодо не проживання [PERSON] із батьками по вул.. по Гагаріна,17, із 1980 року спростовується вищевказаними зібраними доказами, зокрема показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON], [PERSON], які узгоджуються між собою; довідкою виконавчого комітету Тиврівської селищної ради №812 від 22.12.2016 р. (а.с.85), згідно якої, [PERSON] із 12.07.2002 р. по сьогоднішній день зареєстрований в будинку батьків в смт. Тиврові по вул.. Гагаріна,17, ксерокопією домової книги в будинку № (23) 17 по вул. Гагаріна в смт Тиврові (а.с.81 - 91), відміткою в паспорті [PERSON]В.(а.с.92), де зазначено місце його перереєстрації Тиврів вул.. Гагаріна, 17, із 12.07.2002р. Доводи позивачки про те, що місцем проживання відповідача була рятувальна станція в смт. Тиврів, вул.Набережна, 6, окрім вище зазначеного, спростовується договором та реєстраційним посвідченням на дану будівлю. Так, відповідно до договору купівлі продажу від 15.04.2009 року, фізична особа [PERSON] викупив будівлю рятувальної станції в смт. Тиврів (а.с.143-146), а відповідно до реєстраційного посвідчення від 30.07.2009 року виданого Гніванським відділенням ВОБТІ [PERSON] на право приватної власності на придбане приміщення рятувальної станції - воно відноситься до нежитлових будівель та споруд (а.с. 147). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.196), 13.07.2012р. вчинено запис про припинення юридичної особи Тиврівської районної комунальної рятувально водолазної служби керівником, якої значився [PERSON] Згідно ст. 29 ЦК України ( в редакції , чинній на час відкриття спадщини після смерті [PERSON]М та [PERSON]А.) \~місцем проживання фізичної особи визнававався житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статею 379 ЦК України визначено поняття житла, згідно якого, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Відповідно до ст.1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні « від 11 грудня 2003 року N 1382-IV ( в редакції на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] та [PERSON]А.) місцем проживання було визначено адміністративно-територіальну одиницю, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Враховуючи вище викладене суд вважає, що в будь якому випадку тимчасове перебування відповідача в приміщені водолазно рятувальної станції не може бути розцінено як його місце проживання. Окрім житлового будинку в смт. Тиврів, по вул.. Гагаріна 17, іншого житла відповідач не мав та не має. При цьому місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. До такого висновку також дійшов ВССУ в ухвалі від 02.11.2016року ( справа « 716/309/14-ц). Факт проживання [PERSON]О та [PERSON] з [PERSON] на день йогосмерті стверджується домовою книгою та показаннями вищевказаних свідків у справі. Так, згідно ксерокопії домової книги для прописки осіб, які проживали в будинку №(23) 17 (а.с.81 - 91) на час смерті [PERSON] та [PERSON] з ними в будинку були прописані [PERSON], дружина покійного [PERSON] - [PERSON], його дочка - [PERSON] та син [PERSON] Дані обставини також стверджуються ксерокопіями їхніх паспортів, які знаходяться у матеріалах справи. Таким чином, після смерті [PERSON] [PERSON] належить право на частину спадкового майна, а саме, на 1/4 частин житлового будинку та господарських будівель в смт. Тиврів, по вул. Гагаріна,17 (3/4 х1/3), та 1/3 частин земельних ділянок за вказаною адресою, а не на ? частину даного майна, як зазначено в оспорюваних свідоцтвах про право на спадщину.

Outcome: approved