Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-22 00:00:00

Позивачка звернулась з позовом до відповідача про поділ спільної майна подружжя. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що між сторонами 19.11.1978 р. був зареєстрований шлюб. Рішенням Оболонського р/с м. Києва від 12.05.2014 р. шлюб між сторонами було розірвано, але за час перебування у шлюбі між позивачем та відповідачем на правах подружжя за спільні кошти сім'ї, а також у порядку приватизації та спадкування було набуте наступне майно, а саме: 26.11.20006 р. придбано автомобіль [NUMBER] 2006 р.в., [ADDRESS], 24.11.2008 р. сторонами було придбано ? частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних га земельні ділянки площею 0,0700 га., вартістю всього 64255 грн., що знаходиться у [ADDRESS], 14.10.1994 р. було придбано гараж (бокс [NUMBER]) у гаражно-будівельному кооперативі «Луч», що знаходиться по [ADDRESS], покупцем виступив відповідач. Також 24.05.2000 р. було придбано земельну ділянку розміром 0,373 га для обслуговування житлового господарських споруд, що знаходиться на території Григоріївської сільради Обухівського району Київської обл., на підставі договору купівлі-продажу від р. посвідченого приватний нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Щуром Н.Р. Покупцем виступила позивач, і зі слів позивача, джерелом придбання цього майна, були спільні грошові кошти сімейного бюджету. Як вказує позивач, 24.05.2000 р. також було придбано житловий будинок, що знаходиться за адресою; [ADDRESS],і покупцем також виступала позивач. Також було споруджено житловий будинок загальною площею 234,3 кв.м., що розташований [ADDRESS] і власником є позивач. Даний житловий будинок збудований на земельних ділянках, які приватизовані позивачем на підставі рішення V сесії Іванковецької сільради XXV скликання від 20.11.2006 р., про що видано Державний акт про право власності на землю від 29.11.2006 р. та на підставі рішення цієї ж сільської ради № 4-2802010 від 03.09.2010 р., а на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку від 19.06.1998 р. (зі слів позивача) відповідачу юридично належить земельна ділянка площею 0,101 га, що розташована по [ADDRESS]. А тому просить суд позов задовольнити у повному обсязі. У судовому засіданні позивач та її представник позов змінили позовні вимоги та просили суд визнати за позивачем право приватної власності на ? частину [ADDRESS], право приватної власності на ? частину [ADDRESS], право приватної власності на ? частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та земельні ділянки площею 0,0700 га, що знаходяться в [ADDRESS], право приватної власності на ? частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та земельні ділянки площею 0,0700 га, що знаходяться в [ADDRESS], право приватної власності на ? частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельні ділянки розміром 0,373 га для обслуговування цього житлового будинку і господарських споруд, що знаходиться на території Григоріївської сільради Обухівського району Київської обл., право приватної власності на ? частину житлового будинку загальною площею 234,3 кв.м., що розташований за адресою [ADDRESS], право приватної власності на ? частину автомобіля «Мазда 6», колір сірий, 2006 р.в., д/н [NUMBER] та визнати право приватної власності на ? частину гаражу (бокс [NUMBER]), що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Представник відповідача у судовому засіданні запропонував суду відмовити у позові, так як позов є передчасним. При цьому за час слухання справи разом із відповідачем подавав письмові заяви щодо свого бачення розподілу даного майна. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ст. 60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом під час судового розгляду справи з'ясував, що між сторонами 19.11.1978 р. був зареєстрований шлюб. Рішенням Оболонського р/с м. Києва від 12.05.2014 р. шлюб між сторонами було розірвано, але за час перебування у шлюбі між позивачем та відповідачем на правах подружжя за спільні кошти сім'ї, а також у порядку приватизації та спадкування було набуте наступне майно, а саме: 26.11.20006 р. придбано автомобіль [NUMBER] 2006 р.в., [ADDRESS], 24.11.2008 р. сторонами було придбано ? частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних га земельні ділянки площею 0,0700 га., вартістю всього 64255 грн., що знаходиться у [ADDRESS], 14.10.1994 р. було придбано гараж (бокс [NUMBER]) у гаражно-будівельному кооперативі «Луч», що знаходиться по [ADDRESS], покупцем виступив відповідач. Також 24.05.2000 р. було придбано земельну ділянку розміром 0,373 га для обслуговування житлового господарських споруд, що знаходиться на території Григоріївської сільради Обухівського району Київської обл., на підставі договору купівлі-продажу від р. посвідченого приватний нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Щуром Н.Р. Покупцем виступила позивач, і зі слів позивача, джерелом придбання цього майна, були спільні грошові кошти сімейного бюджету. Згідно з нормою ст. 60 СК України «майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності». У відповідності до ч. 1 ст. 71 СК України «якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом». Також встановлено, що «майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі» (ч. 1 ст. 71 СК України); «неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними» (ч. 2 ст. 71 СК України). У відповідності до ч. 3 ст. 370 ЦК України «виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється в порядку, встановленому ст. 364 цього Кодексу». Відповідно до ст. 69 СК України визнано право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, незалежно від розірвання шлюбу. Нормою ст. 356 ЦК України також встановлено, що «власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю». Тому, оцінивши зібрані по справі і досліджені у судовому засіданні докази суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, незважаючи на не зрозумілі дії представника відповідача, який спочатку надав суду пропозицію для позивача щодо укладення мирової угоди із розподілом майна та відповідачем, який 15.06.2015 р. (а.с. 38) також запропонував суду свій варіант розподілу спільно нажитого майна, а у подальшому вважав даний позов передчасним. Щодо стягнення судового збору, як того вимагає ст. 88 ЦПК України то суд вважає, що із [PERSON] потрібно стягнути на користь олійник Н.І. судовий збір у сумі 3897,60 грн.

Outcome: approved