Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-24 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом, вказавши, що 28.04.2009 року відповідно до наказу №47 від 24.04.2009 року вона була прийнята на посаду архіваріуса до КП «Каховське БТІ».05.06.2013 року наказом № 111 від 29.05.2013 року її було звільнено з займаної посади згідно п.1 ст.40 КЗпП України. Вказане звільнення вважає незаконним та безпідставним, оскільки під час звільнення не було враховане переважене право на залишення її на роботі, оскільки ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 30.04.2013 року залишено без змін вирок Скадовського районного суду Херсонської області, яким її чоловіка засуджено до позбавлення волі і з цього часу вона є єдиною працюючою у родині, сама утримувала двох неповнолітніх дітей. З 07.08.2012 року їй встановлено 3 групу інвалідності. Вважає, що при поновленні на роботі підлягає виплаті на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 41 746 грн. 20 коп. В зв'язку з незаконним звільненням вона втратила можливість сплачувати належні платежі відповідно до Договору про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування, що в свою чергу призвело до нарахування пені за порушення строків повернення кредиту та відсотків. Загальна сума боргу, який виник через незаконне звільнення становить 41 839,65 грн. Внаслідок незаконного звільнення їй було завдано моральної шкоди, яка полягає в тому, що вона безпідставно була позбавлена права на отримання заробітку, внаслідок чого змушена була прикладати додаткові зусилля для організації свого життя та сім'ї. Постійні хвилювання про матеріальне забезпечення своєї сім'ї призвело до госпіталізації до Новокаховської міської лікарні, де вона знаходилася на лікуванні з 24.07.2013 року до 13.08.2013 року. Вважає, що їй завдано моральної шкоди в сумі 20 000 грн. Про її порушене переважне право вона дізналася в травні 2014 року. Строк для звернення до суду з позовом про поновлення на роботі пропущений нею з поважних причин, оскільки після засудження її чоловіка вона залишилася разом з двома неповнолітніми дітьми, які протягом 2013 року постійно хворіли, в період з 24.07.2013 року до 13.08.2013 року вона перебувала на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Новокаховської міської лікарні. Просила поновити строк на звернення до суду з позовом про поновлення на роботі. Скасувати наказ КП «Каховське БТІ» № 111 від 29.05.2013 року, поновити її на посаді, яка передбачає виконання функцій архіваріуса. Стягнути з КП «Каховське БТІ» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 41 746,20 грн., компенсацію за заподіяну матеріальну шкоду в сумі 41 839,65 грн., моральну шкоду в сумі 20 000 грн. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги. Представники відповідачів в судовому засіданні позову не визнали, вказавши, що позивачкою пропущено місячний строк, передбачений ст. 233 КзпП України без поважних причин, оскільки дитина позивачки хворіла в період часу з 09.06.2013 року до 15.06.2013 року, тоді як строк для подачі позову тривав з 06.06.2013 року до 07.07.2013 року. Хвороба позивачки з 24.07.2013 року до 13.08.2013 року не може бути визнана поважною, оскільки вона захворіла після спливу строку давності. Звільнення позивачки є законним, оскільки у зв'язку із зміною процедури реєстрації права власності на нерухоме майно та передачі функцій до Державної реєстраційної служби з 01 січня 2013 року скоротився обсяг виробництва і виникла необхідність в скороченні витрат на утримання додаткового персоналу та відповідно його скорочення. Тому 29 квітня 2013 року було видано наказ про скорочення чисельності штату, яким було з 01.07.2013 року скорочено штатну одиницю архіваріуса. Зазначене рішення було узгоджене з профспілковим комітетом від 29.04.2014 року. Наказом № 87 від 29.04.2013 року архіваріуса [PERSON] попереджено про наступне звільнення з 01.07.2013 року. 29 квітня 2013 року [PERSON] була попереджена про наступне звільнення з 01.07.2013 року та їй запропоновано посаду техніка 2 категорії, проте від запропонованої посади остання відмовилася. 23.05.2013 року [PERSON] звернулася з заявою про скорочення її з посади архіваріуса раніше закінчення двохмісячного терміну, а саме з 05.06.2013 року за сімейними обставинами. 23.05.2013 року керівник звернувся з поданням до профспілкового комітету про надання згоди на звільнення позивачки з 05.06.2013 року, 28.05.2013 року таку згоду було надано і наказом № 111 від 29.05.2013 року [PERSON] було звільнено з посади архіваріуса у зв'язку із скороченням штату згідно п.1 ст. 40 КзпП України з 05.06.2013 року, про що її було ознайомлено. В день звільнення позивачці видано трудову книжку та проведено розрахунок. Вважають, що позивачка не має права на середній заробіток за час вимушеного прогулу, оскільки її звільнення є законним, стягнення боргу за кредитним договором не пов'язано з її звільненням з роботи. У зв'язку з безпідставністю вимог про незаконність звільнення позивачки підстав для стягнення на користь позивачки моральної шкоди немає. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] 28.04.2009 року прийнята на посаду архіваріуса КП «Каховське БТІ», 05.06.2013 року звільнена з посади у зв'язку із скороченням штату згідно п. 1 ст.40 КЗпП України. З порівняльного аналізу фінансових показників КП «Каховське БТІ» за 1 півріччя 2012 року, 1 півріччя 2013 року, 1 півріччя 2014 року вбачається, що кількість замовлень в 2013 році в порівнянні з 2012 роком зменшилася. З наказу від 29.04.2013 року слідує, що у зв'язку із зменшенням обсягу виробництва на 26 % і потребою скорочення витрат на утримання додаткового персоналу, вирішено скоротити з 1 липня 2013 року штатну одиницю архіваріуса. З наказом № 86 від 29.04.2013 року ознайомлена [PERSON] 29.04.2013 року. З протоколу засідання профспілкового комітету КП «Каховське БТІ» від 29.04.2013 року вбачається, що голова профкому [PERSON] запропонувала погодити скорочення 1 штатної одиниці архіваріуса в м. Нова Каховка та було вирішено погодити скорочення вказаної штатної одиниці. Наказом № 87 від 29.04.2013 року [PERSON] особисто попереджено про наступне вивільнення з 01.07.2013 року у зв'язку із скороченням чисельності та штату, про свідчить її підпис. Того ж дня їй запропоновано посаду техніка 2 категорії з посадовим окладом 1675 грн., [PERSON] від запропонованої посади відмовилася. 23.05.2013 року позивачка звернулася із заявою провести скорочення з 05.06.2013 року за сімейними обставинами. 24.05.2013 року керівництво КП «Каховське БТІ» звернулося з поданням до голови первинної профспілкової організації за наданням згоди на звільнення архіваріуса [PERSON] за скороченням штату відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України з 05.06.2013 року. 28.05.2013 року надано згоду профкому на звільнення [PERSON] з 05.06.2013 року за скороченням штату відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України. 29.05.2013 року керівником підприємства видано наказ про звільнення [PERSON] з посади архіваріуса з 05.06.2013 року у зв'язку із скороченням штату згідно п.1 ст. 40 КЗпП України. 05.06.2013 року з позивачкою проведено повний розрахунок та видано трудову книжку. Наказом № 112/1 від 06.06.2013 року внесено зміни до штатного розкладу - виведено 1 ставку архіваріуса. З штатного розкладу працівників КП «Каховське БТІ» слідує, що станом на 06.06.2013 року на підприємстві існує посада архіваріуса в кількості 1 одиниця. З заяви первинної профспілкової організації КП «Каховське БТІ» зазначено, що під час прийняття рішення про скорочення штатної одиниці - посади архіваріуса у м. Нова Каховка профком керувався ст. 42 КЗпП України. На посаді архіваріуса працювало два працівника [PERSON] і [PERSON], під час вирішення питання про скорочення перевагу надано [PERSON], оскільки вона має стаж роботи 34 роки, а [PERSON] - 4 роки. Місце розташування основного архіву - м. Каховка вул. К-Маркса, 64. Архів у м. Каховка перевищує архів у м. Нова Каховка. Кваліфікація і продуктивність праці архіваріуса [PERSON] вище, ніж у [PERSON] З характеристики [PERSON] слідує, що вона з 11 серпня 1980 року була переведена техніком в архів і по теперішній час працює на посаді архіваріуса. Має нагороди та відзнаки. Була нагороджена як кращий профспілковий лідер року. З трудової книжки [PERSON] слідує, що вона з 08.11.1980 року переведена техніком в архів, до сьогоднішнього часу і займає вказану посаду. З акту від 20.06.2014 року, складеного комісією, що складається із працівників комунального підприємства, затвердженого головою профкому Макаровим Л.Б. та начальником Порощай А.В. слідує, що кваліфікація та продуктивність архіваріуса [PERSON], вище ніж у [PERSON] Станом на 08.04.2013 року в КП «Каховське БТІ» працювало два архіваріуса, вирішено було скоротити лише посаду, яка займала [PERSON] Чоловік позивачки [PERSON] звільнений з посади за власним бажанням з 29.04.2013 року. [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні з 03.08.2013 року до 12.08.2013 року, у зв'язку з хворобою дитини з 29.05.2013 року до 04.06.2013 року. З 28.08.2013 року до 03.09.2013 року хворіла дитина [PERSON] - [PERSON] З кінця 2013 до кінця квітня 2014 року позивачка постійно зверталася до лікарів з приводу хвороб своїх малолітніх дітей. 10.04.2014 року до [PERSON] пред'явлено позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення боргу за кредитним договором у сумі 104 974,62 грн. [PERSON] є інвалідом 3 групи за загальним захворюванням, пенсія по інвалідності призначена 03.07.2008 року, відмітка зроблена на першому аркуші трудової книжки. [PERSON] засуджений вироком Скадовського районного суду Херсонської області від 30.04.2013 року до 5 років 6 місяців позбавлення волі, апеляційною інстанцією вирок залишений без змін. З відповіді Новокаховського МВ УМВС України в Херсонській області слідує, що розпорядження Скадовського районного суду щодо виконання вироку відносно [PERSON] не було виконано у зв'язку з відсутністю його за місцем проживання. З довідок наданих представником відповідача КП «Каховське БТІ» слідує, що [PERSON] підвищувала кваліфікацію на семінарах практикумах з 13.06.2011 року до 17.06.2011 року, 21.09.2010 року, 12.05.2009 року. З особової справи [PERSON] слідує, що вона з 11.08.1980 року переведена техніком в архів, з її пояснень слідує, що свідоцтво про освіту було втрачено відділом кадрів КП «Каховське БТІ» під час переїздів. За період роботи з 28.04.2009 року до 05.06.2013 року [PERSON] знаходилась на лікарняних 211 робочих днів, а [PERSON] - 25 робочих днів, що підтверджується табелями обліку робочого часу за вказаний період роботи. Заробітна плата [PERSON] за період з 01.07.2012 року до 05.06.2013 року складає 49 296,70 грн., за останні два місяці роботи - 2504 грн., 3187 грн. З доказів наданих представником КП «Каховське БТІ» - відомостей про нарахування заробітної плати за 1993, 1994, 2004 роки, наказу № 15 від 30.04.2004 року, штатного розкладу за 2004 рік, довідок та пояснень [PERSON] слідує, що вона фактично виконувала обов'язки архіваріусу КП «Каховське БТІ», з часу відсутності в класифікаторі професій посади техніка-архіваріуса. Протягом всього часу роботи позивачка заміщувала оператора комп'ютерного набору під час його відсутності. Відповідно до наказів КП «Каховське БТІ», [PERSON] теж здійснювала роботу за сумісництвом. З листа ознайомлення вбачається, що всі працівники КП «Каховське БТІ» були ознайомлені з наказом № 87 від 29 квітня 2013 року «Про попередження працівника про наступне вивільнення у зв'язку зі скороченням чисельності та штату». Відповідно до ст. 40 п.1 КзпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: 1) змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників; прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин; Відповідно до ст. 43 КзпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Відповідно до ст. 49-2 КзпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці. Відповідно до ст. 42 КзпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України. Відповідно до ст. 233 КзпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Відповідно до ст. 235 КзпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Згідно із ст. 237 цього Кодексу, суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов'язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідно до п.19 ППВСУ № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] звільнена за ст. 40 ч.1 п.1 КЗпП України з 05.06.2013 року у зв'язку із скороченням штату. Підставою для скорочення штату був наказ № 86 від 29.04.2013 року про скорочення з 1 липня 2013 року штатної одиниці архіваріуса, у зв'язку із зменшенням обсягу виробництва на 26 % і потребою скорочення витрат на утримання додаткового персоналу. З вказаним наказом позивачка була ознайомлена, вказане скорочення погоджено з профспілковою організацією. [PERSON] особисто попереджено про наступне вивільнення з 01.07.2013 року наказом № 87 від 29.04.2013 року у зв'язку із скороченням чисельності та штату, про свідчить її підпис, запропоновано їй посаду техніка 2 категорії, від якої позивачка відмовилася, в зв'язку з відсутністю технічної освіти. Проте, відповідно до штатного розпису КП «Каховське БТІ» станом на 29.04.2013 року на підприємстві існувало дві посади архіваріуса. В м. Нова Каховка архіваріусом працювала [PERSON], в м. Каховка, як вбачається з наданих представниками відповідачів доказів, фактично виконувала обов'язки архіваріуса [PERSON] Продуктивність та кваліфікація архіваріусів була рівною, оскільки вимог до освіти для зайняття посади архіваріуса не вимагалося, достатньо було мати повну загальну середню освіту, керівництвом не ставилися вимоги до обов'язкового підвищення кваліфікації працівників, що займали посади архіваріуса. [PERSON] з власної ініціативи підвищувала кваліфікацію на практикумах та семінарах. [PERSON] має на утриманні двох малолітніх дітей, [PERSON] має значний безперервний стаж роботи на підприємстві. Враховуючи те, що [PERSON] тривалий час була відсутня на роботі у зв'язку з відпустками та перебуванні на лікарняному, перевагу в залишенні на роботі надано [PERSON] Вказане рішення прийняте колективом підприємства. Таким чином, суд вважає, що відповідачем дотримано вимог ст. 49-2, 42 КЗпП України та надано переважне право [PERSON], оскільки вона має великий стаж роботи, працює в архіві м. Каховка, який є більший за обсягом, має нагороди, з власної ініціативи підвищувала кваліфікацію. Разом з тим, суд вважає, що звільнення [PERSON] є незаконним, оскільки відповідно до наказу від 11.08.1980 року [PERSON] переведена техніком в архів, до цього часу вказаний наказ не приведений у відповідність до штатного розкладу КП «Каховське БТІ», тобто посада архіваріуса є вакантною. Про вказану обставину також свідчить попередження тільки [PERSON] про скорочення посади архіваріуса та розгляд питання на засіданні профспілкової організації про скорочення посади архіваріусу в м. Новій Каховці, хоча як вбачається з матеріалів справи територіального розподілу посад архіваріусів не має, в штатному розкладі на час звільнення позивачки зазначено дві одиниці архіваріуса. Тому, маючи можливість перевести [PERSON] на посаду техніка, яка була вакантна на час скорочення посади архіваріуса, а позивачку залишити на посаді архіваріуса, яка теж була вакантною, виходячи з того, що [PERSON] була техніком в архіві, відповідачем звільнено [PERSON] з посади архіваріуса у зв'язку з скороченням штату на підставі ст. 40 ч.1 п. 1 КЗпП України. [PERSON] звернулася до суду з позовом про поновлення на роботі лише 20.05.2014 року, посилаючись на те, що про порушення свого переважного права під час звільнення, дізналася в травні 2014 року, начальник її обманув, сказавши, що архів буде передано до виконкому Новокаховської міської ради. Після звільнення з посади хворіла вона та діти, чоловік був засуджений, тому вона за сімейними обставинами не могла своєчасно звернутися до суду. Вважає, що строк пропущений нею з поважних причин, просила його поновити. Проте, суд вважає, що позивачка пропустила строк, встановлений ст. 233 КзпП України в один місяць з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки, без поважних причин, тому він не підлягає поновленню. З доказів наданих суду слідує, що позивачка була звільнена 05.06.2013 року, з наказом про звільнення ознайомлена в той же день. 05.06.2013 року з нею проведено остаточний розрахунок та видано трудову книжку, про що свідчить її розпис в журналі видачі трудових книжок. Протягом місячного терміну - з 05.06.2013 року до 05.07.2013 року, ні позивачка, ні її діти на тяжкі хронічні захворювання не хворіли, що перешкоджало б позивачці звернутися до суду, про що свідчать копії з медичних карток дітей та виписка з історії хвороби позивачки. З довідки Новокаховського МВ УМВС України в Херсонській області слідує, що вирок відносно [PERSON] не приведено до виконання у зв'язку з відсутністю його за місцем проживання, тобто чоловік позивачки не перебував в місцях позбавлення волі. Посилання позивачка на необхідність утримання дітей без участі чоловіка в зв'язку з його засудженням та звільненням з посади не заслуговує на увагу, оскільки [PERSON] звільнився за власним бажанням, про що свідчить наказ про його звільнення. Позивачка посилається на те, що про порушення її переважного права на залишення на роботі їй стало відомо лише в травні 2014 року, проте доказів на підтвердження вказаної обставини нею не надано. З цих підстав позов про поновлення на роботі не підлягає задоволенню у зв'язку з пропуском строку, передбаченого ст. 233 КЗпП України. На підставі ст. 40 ч.1 п.1, 42, 49-2, 233, 235, 236,237 КЗпП України, п. 19 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів»,

Outcome: dismissed