Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-04 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із вказаним позовом, посилаючись в його обґрунтування на те, що 26 жовтня 2013 роки вона зареєструвала шлюб із [PERSON] , під час якого у них народилася донька, [PERSON] , [INFO] . Натомість сімейні стосунки з відповідачем фактично припинились та за рішенням суду від 9 лютого 2016 р. шлюб між сторонами було розірвано. Зараз вона створила нову сім`ю та проживає з дитиною по [ADDRESS] . Вказувала, що з 2016 року вона на протязі останніх 5 років самостійно дбає про свою доньку, [PERSON] . Також за судовим рішенням від 25 грудня 2015 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів щомісячно до повноліття дитини. Натомість, заборгованість [PERSON] по аліментам на утримання дитини становить на 1 липня 2019 року 31563,49 грн. та по теперішній час відповідач відмовляється сплачувати аліменти. Також [PERSON] з вересня 2018 року перестав проявляти будь-яку батьківську турботу про свою доньку, [PERSON] , оскільки протягом останніх 3-х років жодного разу з донькою, [PERSON] , не бачився, не спілкується із нею, не цікавиться її життя, здоров`ям та розвитком. Таким чином відповідач повністю відсторонився від виховання [PERSON] . Натомість спільна донька сторін постійно проживає разом із позивачкою та її цивільним чоловіком, який бажає її удочерити. У житловому приміщенні по [ADDRESS] для [PERSON] створені всі необхідні умови для нормального життя та розвитку, [PERSON] відвідує шкоду № 65 м. Маріуполя, перебуваючи на обліку у дитячій поліклініці № 3 м. Маріуполя. На підставі викладеного з метою побудови для дитини повноцінної сім`ї та усунення негативного впливу зі сторони відповідача, який ухиляється від участі у вихованні своєї доньки просила суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно доньки, [PERSON] , [INFO] . У судовому засіданні позивачка, [PERSON] , заявлені позовні вимоги підтримала повністю, надавши суду пояснення аналогічні тим, що викладені у поданій нею позовній заяві. При цьому вказувала, що відповідач ухиляється від сплати аліментів та жодним чином не приймає участі у житті своєї доньки, не спілкується із нею, яка у свою чергу називає батьком цивільного чоловіка позивачки, [PERSON] . Просила суд задовольнити позов. Відповідач, [PERSON] , у судове засідання не з`явився за невідомих суду причин повторно, будучи повідомленим про час та місце слухання справи належним чином, не надавши суду заяву з проханням вирішити спір у його відсутність. Представник третьої особи, яка діє на підставі довіреності, Мамаєва С. В. , у судове засідання не прибула, надавши суду заяву з проханням вирішити спір за її відсутності, максимально врахувавши інтереси малолітньої дитини. За ч. 4 ст. 223 ЦПК суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, які з`явились, допитавши свідків та дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що поданий позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. На підставі ч. 2, 3 ст. 150 Сімейного кодексу України (далі за текстом рішення - СК) батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. За ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці, а також несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Суд встановив, що згідно із свідоцтвом про народження, виданим 20 серпня 2014 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 719, вбачається, що [PERSON] народилась [INFO] , батьками якої вказані [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого 26 жовтня 2013 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 466, [PERSON] одружився на [PERSON] , внаслідок чого дружині було присвоєно прізвище « [PERSON] ». На підставі рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 9 лютого 2016 року шлюб між сторонами було розірвано з 19 лютого 2016 року. Відповідно до рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 25 грудня 2015 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , було стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частки від усіх видів доходів щомісячно до повноліття дитини. За виконавчим листом, виданим на підставі вказаного рішення суду, було відкрито виконавче провадження Лівобережним відділом державної виконавчої служби міста Маріуполя та станом на 1 липня 2019 року у [PERSON] мається заборгованість зі сплати аліментів на утримання неповнолітньої [PERSON] на користь позивачки у розмірі 31563,49 грн., що підтверджується довідкою від 9 липня 2019 року державного виконавця, Болотіної Е. М . У свою чергу за довідкою від 22 жовтня 2020 року Лівобережного відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя станом на 1 жовтня 2020 року у [PERSON] мається заборгованість зі сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої [PERSON] в розмірі вже 93186,74 грн., при цьому за останні два роки жодних оплат аліментів з боку відповідача не було проведено. Відповідно до відомостей ДНЗ «Ясла-садок № 49 «Ромашка» Маріупольської міської ради від 8 липня 2019 року вбачається, що [PERSON] відвідувала такий навчальний заклад. Однак батько дитини, [PERSON] , участі у навчальному процесі своєї дитини не приймав. За інформацією КЗ «Маріупольська ЗОШ І-ІІІ ступенів № 65» Маріупольської міської ради від 18 вересня 2020 року вбачається, що [PERSON] відвідує такий навчальний заклад, контроль за навчанням якої здійснює мати, [PERSON] . Натомість батько дитини, [PERSON] , участі у навчальному процесі не приймає. Відповідно до довідки від 7 липня 2019 року, складеного головою ОСББ «Покровський» за свідченнями сусідів по будинку, вбачається, що [PERSON] разом із донькою, [PERSON] , фактично мешкають з січня 2017 року по [ADDRESS] . При цьому батько такої дитини, [PERSON] , участі у житті та вихованні [PERSON] не бере. На підставі акту обстеження умов проживання від 2 жовтня 2020 року, складеного працівниками служби у справах дітей, вбачається, що за місцем мешкання [PERSON] по [ADDRESS] створені гарні умови для проживання родини позивачки, яка мешкає разом із цивільним чоловіком та донькою, [PERSON] , у якої, в свою чергу, мається власна кімната, обладнана меблями для підготовки уроків та сну, а також достатня кількість одягу за сезонами та іграшки. Свідок, [PERSON] , вказувала в суді, що є рідною сестрою [PERSON] , з якої постійно підтримує стосунки та щотижня відвідує її. На підставі цього стверджувала, що з моменту розлучення [PERSON] із [PERSON] останній жодного разу не бачив свою доньку, [PERSON] , оскільки взагалі не цікавився її життям, не спілкувався із нею, не відвідував її ні в садочку, ні в школі, ні за місцем проживання. При цьому малолітня [PERSON] ще змалку називає своїм батьком саме цивільного чоловіка [PERSON] , яка із ним мешкає більше трьох років разом. Свідок, [PERSON] , пояснила суду, що вона є матір`ю [PERSON] , який є цивільним чоловіком [PERSON] , з якою він постійно мешкає по [ADDRESS] разом із донькою позивачки, [PERSON] . При цьому її син називає [PERSON] своєю донькою, а та, у свою чергу, називає його батьком, бо не пам`ятає свого справжнього батька, [PERSON] , який повністю ухилився від виховання своєї доньки. Зазначала, що вона за три роки, як знає [PERSON] та її доньку, [PERSON] , жодного разу не чула звісток про [PERSON] ні від позивачки, ні від [PERSON] . Натомість, сам [PERSON] за цей час жодного разу не проявив ініціативу та не спілкується зі своєю донькою. Свідок, [PERSON] , зазначала суду, що знайома із [PERSON] , бо вони удвох народжували в одному пологовому будинку. З того часу постійно спілкується із [PERSON] . Зазначала, що з часу розлучення позивачки із [PERSON] , останній жодним чином не цікавиться своєю донькою, бо не відвідує її, не спілкується із нею, не придбає їй жодних речей. Тому за останні роки він ухилився від своїх батьківських обов`язків. На підставі висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 4 березня 2021 року вбачається, що відповідло до рішення комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Маріупольської міської ради від 12 лютого 2021 року вважається доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки, [PERSON] , [INFO] . Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно із п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 3 «Конвенції про права дитини» від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. В судовому засіданні було встановлено, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки зі своєю донькою, [PERSON] , не спілкується, не відвідує її, не приймає участі у її вихованні, не цікавиться здоров`я, життям, інтересами доньки, а також ухиляється від утримання малолітньої дитини. Враховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку, що [PERSON] не виконує своїх батьківських обов`язків відносно малолітньої [PERSON] , що свідчить про підтвердження підстав обґрунтування позову [PERSON] , які передбачені п. 2 ч. 1 ст. 164 СК, оскільки відповідач, будучи батьком [PERSON] протягом тривалого проміжку часу не піклується своєю донькою, не займається її вихованням, не надаючи належної матеріальної допомоги на утримання дитини, чим фактично від участі у вихованні дитини відмовився. Таким чином суд, приділяючи першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів малолітньої дитини, для реалізації її прав та дотримання її інтересів, дійшов висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . За ст. 141 ЦПК з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню понесені останньою судові витрати при зверненні до суду із вказаним позовом в сумі 420,40 грн.

Outcome: approved