Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, в якій вказала про те, що вона знаходиться у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 03.08.2007 року. Шлюб зареєстровано у Лебединському міському відділі реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Сумській області за актовим записом № 132. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Між сторонами відсутнє взаєморозуміння та повага. Сторони мешкають окремо з серпня 2014 року, не ведуть спільного господарства Тому позивачка змушена звернутися до суду і просить розірвати шлюб з відповідачем. Позивачка у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач у судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Але від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК Україниу разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що у повній мірі узгоджується та не суперечить положенням ч. 2 ст. 158 ЦПК України. Дослідивши та перевіривши письмові докази справи, встановивши такі юридичні факти та відповідні їм правовідносини, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 03.08.2007 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER], виданим 03.08.2007 року Лебединським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Сумській області за актовим записом № 132. Від шлюбу сторони мають дочку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим 05.02.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції за актовим записом № 305. Батьками дитини записані: батько - [PERSON], мати - [PERSON]. Сторони не підтримують шлюбні відносини з серпня 2014 року, не ведуть спільного господарства. Між сторонами відсутнє взаєморозуміння та повага. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З урахуванням всіх обставин справи, що мають істотне значення, а також враховуючи категоричне небажання позивачки на збереження шлюбу, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, а тому подальше збереження сім'ї неможливе, а шлюб підлягає розірванню відповідно до ст. 112 СК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved