Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

позивачка звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на факт прийняття спадщини на нерухоме майно, а саме: житловий будинок [ADDRESS], після смерті [INFO] її батька [PERSON], а тому в зв'язку з тим, що первинна реєстрація житлового будинку не проводилася, порушує питання про визнання за нею в порядку спадкування за заповітом права власності на вказаний будинок. Позивачка в суді позов підтримала та просила його задовольнити з викладених у ньому підстав. Представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечив. Третя особа в суді позов підтримала. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Як убачається з матеріалів справи, після смерті [INFO] [PERSON]відкрилася спадщина на житловий будинок [ADDRESS], який збудовано в 1947 році. Належність цього майна померлому стверджується даними технічного паспорту на житловий будинок та будинкової книги, з якої вбачається, що померлий був головою господарства згаданого будинку та його єдиним володільцем, який йому належав з 1947 року. [PERSON] є батьком позивачки, якій він заповів усе своє майно, що підтверджується заповітом від 16 січня 2014 року, посвідченим секретарем виконавчого комітету Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області. Інших спадкоємців по справі не має, що підтверджується листом Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області №211/01-16 від 09 березня 2017 року згідно якого спадкова справа після майна померлого [PERSON] не заводилася. Згідно постанови Вишгородської районної нотаріальної контори в Київській області від 13 листопада 2016 року видача свідоцтва про право власності на спадщину є неможливою в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно померлого [PERSON] Згідно ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав і обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно до вимог ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов'язковим, коли об'єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов'язковій державній реєстрації. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 ЦК України). Право власності на нерухоме майно може бути оформлене на ім'я особи, яка померла у разі наявності документів, які б підтвердили право власності на майно цієї особи. У випадку відсутності таких документів порушене питання вирішується у судовому порядку. На час побудови у 1947 році житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами у сільській місцевості облік фактичних господарств у селі, сімейний стан громадян, поголів'я тварин та інше реєструвався в погосподарських книгах. На кожне господарство відкривався окремий особовий рахунок, в якому відображалися, крім інших відомостей, також відомості про жилий будинок, що має поштовий номер, рік його побудування. Зазначені погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року, а тому записи у цих книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Лише з 1985 року, відповідно до Постанови РМ УРСР від 11 березня 1985 року №105 «Про порядок державного обліку житлового фонду», почалася робота по проведенню обов'язкової реєстрації й технічної інвентаризації житлового фонду в сільських населених пунктах після прийняття будинків в експлуатацію державною приймальною комісією. Як вбачається з даних будинкової книги та технічного паспорту успадкований позивачкою будинок збудовано в 1947 році. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Зважаючи на наведене, будинок [PERSON] який перейшов у спадщину позивачці, належав йому на праві власності і подальша зміна законодавства не позбавила його набутого та зареєстрованого в погосподарських книгах права власності на будинок, а спадкоємець має право на визнання за нею права власності саме на будинок як об'єкт спадкування після смерті свого батька. Вирішуючи цю справу, суд виходить з того, що первинна реєстрація права власності на успадкований позивачкою житловий будинок не провадилася, правовстановлюючі документи на нього відсутні, а тому це перешкоджає видачі свідоцтва про право власності на спадщину, із яким закон пов'язує здійснення права спадкування на нерухоме майно. Таким чином, заявлене позивачем право підлягає визнанню, а пред'явлений позов - задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved