Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про зняття арешту зі 1/2 частини квартири № 106, будинку № 12 а по вул. Середньофонтанська в м. Одесі, накладений Постановою Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 04.12.2009 року. Сторони подали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Згідно ч.2\~ст. 197 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно ч. 1\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що за заявою ЗАТ «Український мобільний звязок» у 2009 році Приморським районним судом м. Одеси був виданий судовий наказ про стягнення з [PERSON] заборгованості. Вказаний наказ був направлений до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції для примусового виконання та постановою державного виконавця від 04.12.2009 року був накладений арешт на 1/2 частину квартири № 106, будинку № 12 а по вул. Середньофонтанська в м. Одесі. Заборгованість позивачкою була погашена у 2011 році, виконавче провадження було закрито, але арешт зі майна позивачки знятий не був. 15 серпня 2017 року Приморський відділ державної виконавчої служби надав відповідь, в якій зазначалося, що зняття арештів з майна є неможливим, так як матеріали виконавчих проваджень, на основі яких накладено арешт були знищені. Згідно п.п. 9.9. «Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби» затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 2274/5 від 25.12.2008 р., строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання становить три роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік. Архівні виконавчі провадження щодо [PERSON] знищені у звязку з закінченням терміну їх зберігання, та вирішити питання про скасування вжитих заходів є неможливим. Разом з тим, знищення вказаних виконавчих проваджень підтверджує твердження позивачки про завершення їх виконання, адже, в іншому випадку виконавче провадження було б не завершеним, та матеріали проваджень не було б знищено. За статтею 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно ст. 57 ЦК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 58 ЦК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. На підставі викладеного і

Outcome: approved