Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-15 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом та посилалася на те, що 08.12.2005 року між [PERSON] (як дарувальником) та нею (як обдарованою), було укладено договір дарування 67/100 ідеальних часток житлового будинку [ADDRESS] в м. Чернівці. Окрім неї у вказаній квартирі також зареєстровані відповідачка та [PERSON] Стверджує, що відповідачка в даному будинку не проживає з 2007 року. На підставі наведеного, посилаючись на норми матеріального права, просила визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] В судовому засіданні позивачка заявлені позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві, крім того пояснила, що відповідачка по справі - її сестра, довгий час у будинку не проживає та не користується ним. Щодо розгляду справи без участі відповідачки та винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення в засобах масової інформації, про причини своєї неявки суд не повідомила. Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки позивачка не заперечувала проти розгляду даної цивільної справи за відсутності відповідачки та винесення заочного рішення, суд вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення. Суд, заслухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Так, судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 08.12.2005 року, [PERSON] прийняла у власність 67/100 ідеальних часток житлового будинку [ADDRESS] у м. Чернівці (а/с 8-9). Згідно довідки ТОВ « Укрвторресурс» від 09.07.2015 року за вказаною адресою зареєстровані позивачка, її син та відповідачка (а/с 10). Судом встановлено, що відповідачка з 2007 року не проживає за згаданою адресою. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачку слід визнати такою, що втратила право користування житловим будинком №43 по вул. Кіцманській в м. Чернівці у зв'язку з її відсутністю за вказаною адресою понад один рік. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved