Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-27 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] (місце реєстрації: [ADDRESS] ) на користь позивачки 46378, 14 грн. (сорок шість тисяч триста сімдесят вісім грн. 14 коп.) та судові витрати. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 13.01.2016 року у м. Львові по вул. Стрийській сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій було пошкоджено автомобіль марки «Peugeot-301», д.н.з. [NUMBER] , що належить позивачці, за кермом якого перебував син позивачки - [PERSON] . Вказане ДТП сталося з вини водія автомобіля марки «Chevrolet Aveo» д.н.з. [NUMBER] - [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якої була застрахована в СТ «Домінанта», згідно полісу АІ №14209868 від 19.01.2015 року зі строком дії до 18.01.2016 року. Про дорожньо-транспортну пригоду було повідомлено представників страховика відповідача. За фактом ДТП було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 13.01.2016 року, у якому свою вину визнала відповідачка, за участі страхового агента СТ «Домінанта» [PERSON] , копія якого була надана цьому агентові, крім цього ним було проведено огляд пошкоджених автомобілів та зведена справа №5193. Оскільки СТ «Домінанта» не здійснювала виплат за відшкодування шкоди, заподіяної відповідачем майну позивача, така була змушена звернутися із позовом до страхової компанії. Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 12.03.2018 року у справі №465/5244/17-ц за позовом [PERSON] до ТзДВ «СТ «Домінанта» про стягнення коштів, позовні вимоги були задоволені повністю та вирішено стягнути з ТзДВ «СТ «Домінанта» на користь позивачки 32375, 98 грн. Постановою приватного виконавця Павлюк Н.В. виконавчий лист у згаданій справі повернуто стягувану без виконання, оскільки у ТзДВ «СТ «Домінанта» відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення. Згадана страхова компанія є фактично неплатоспроможною і втратила статус асоційованого члена МТСБУ. Через фактичну неможливість стягнути кошти із ТзДВ «СТ «Домінанта», позивачка вирішила звернутися з даним позовом безпосередньо до відповідачки, як до особи, чиїми діями було завдано шкоду її майну. Розмір позовних вимог обґрунтовується наступним чином: 19412, 08 грн. - сума основної заборгованості, 7589, 04 грн. - інфляційне збільшення, 1697, 68 грн. - 3% річних, 18039, 34 грн. - пеня. 17.05.2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, підписаний представником відповідачки [PERSON] . У відзиві зазначено, що відповідачка заперечує позовні вимоги у повному обсязі з наступних підстав. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідачки була застрахована у ТзДВ «СТ «Домінанта» згідно страхового полісу АІ/4209868, строком дії до 18.01.2016 року включно із лімітом відповідальності 50000 грн. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ВНТЗ, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застраховано за договором ОСЦПВВНТЗ, можливе за умови, що згідно з цим договором чи Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В інших випадках, покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Також відповідачка зазначає, що позивачка реалізувала своє право, звернувшись із заявою, а в подальшому із позовом до страховика відповідачки, справа у суді розглянута по суті і рішення у справі №465/5244/17, яке набрало законної сили, звернуто у передбачений законом спосіб до виконання. Окрім того, зазначає, що, враховуючи те, що ТзДВ «СТ «Домінанта» не має можливості розрахуватися за своїми зобов`язаннями, для відновлення своїх майнових прав позивачка повинна була, в силу положення ст.41 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», звернутися до МТСБУ. 03.06.2019 року до суду надійшла відповідь на відзив. У ній, окрім доводів, які були зазначені у позовній заяві, додатково зазначається, що першочергове звернення із вимогою про першочергове відшкодування шкоди шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою відповідальність, не є абсолютним обов`язком. Також зазначає, що деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Заперечення від відповідачки до суду не надходило. Представник позивачки в судовому засіданні позов підтримав та просив задоволити. Представник відповідачки в судовому засіданні позов заперечив у повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення представника позивачки та представника відповідачки, дослідивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 13.01.2016 року у м.Львові по вул.Стрийській сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій було пошкоджено автомобіль, що належить позивачці, а саме автомобіль «Chevrolet Aveo» д.н.з. [NUMBER] , за кермом якого перебував син позивачки [PERSON] . Обставини ДТП зафіксовані шляхом складання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду) європротоколу, згідно якого відповідачка [PERSON] визнала себе винною у скоєнні ДТП та заподіянні шкоди внаслідок цієї ДТП. Позивачка звернулась до Франківського районного суду м. Львова з позовом до ТзДВ «СК «Домінанта» про стягнення коштів - за шкоду, спричиненою відповідачкою внаслідок ДТП, інфляційного збільшення, 3% річних та пені. Рішенням Франківського районного суду від 12.03.2018 року у цивільній справі №465/5244/17 позовні вимоги було задоволено у повному обсязі. На підставі виконавчого листа, виданого Франківським районним судом м. Львова відповідачка звернулася до приватного виконавця. Постановою приватного виконавця Павлюк Н.В. виконавчий лист у згаданій справі повернуто стягувану без виконання, оскільки у ТзДВ «СТ «Домінанта» відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення. У зв`язку з фактичною неможливістю стягнути зазначені кошти із ТзДВ «СТ «Домінанта», позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачки, як особи, що спричинила шкоду. Відповідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У відповідності до ч. 1,2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до вимог статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України. Відповідно ст.22 цього Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно ст. 9 Закону страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Відповідно до ч.1 ст.979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові Верховного Суду №910/5001/17 від 12 березня 2018 року правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до ст.999 ЦК законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). У законі «Про страхування» встановлено види обов`язкового страхування, одним з яких є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (п.9 ч.1 ст.7 закону). Закон «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. За змістом цього закону (ст.ст.9, 22, 31, 35, 36), настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Отже, страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також є відповідальною особою за завдані збитки. Згідно ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Крім того, згідно правової позиції у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. З огляду на це відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обовязок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Дана правова позиція сформована Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 4 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц. Також суд додатково зазначає, що згідно пп.ґ п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Враховуючи дане положення, суд погоджується з твердженням представника відповідачки про те, що у разі неможливості за рішенням суду у справі №465/5244/17 стягнути кошти ТзДВ «СТ «Домінанта», позивачці необхідно звертатися до Моторного (транспортного) страхового бюро України, проте аж ніяк не до відповідачки. Таким чином, суд приходити до висновку, що вимога про стягнення з відповідачки, цивільно-правова відповідальність якої була застрахована, коштів за шкоду, спричинену внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є безпідставною. Інші вимоги є похідними, тому вони також не підлягають задоволенню. Згідно п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати. Згідно п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ст.137 ЦПК, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 04 червня 2019 року від представника відповідачки на адресу суду надійшло клопотання про доручення до матеріалів справи копій документів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу. Суд зазначає, що долучені представником відповідачки документи не відповідають вимогам ст.137 ЦПК України, а тому не є належним доказом понесених відповідачкою витрат на професійну правничу допомогу. Зокрема, суду не надано детального опису робіт, виконаних адвокатом; документи, які були надані до суду, а саме - розрахункова квитанція №000001, не підтверджують обставин здійснення позивачем оплати послуг за надання правової допомоги в зазначеному розмірі; у ордері та договорі не вказано назву суду, номер справи, в межах якої надавалась професійна правнича допомога, натомість вказано абстрактно «у ДТП, яке мало місце 13.01.2016 р. за участю [PERSON] ».

Outcome: dismissed