Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 16 лютого 2001 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] у Відділі реєстрації актів громадянського стану Індустріального районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис № 93. В шлюбі народилися дитина - син [PERSON], [INFO]. Вони з відповідачем мають різні погляди на сімейне життя, сімейні обов'язки з ведення спільного господарства та виховання дітей. Шлюбні стосунки фактично припинені з листопада 2013 року. З червня 2014 року позивач постійно знаходиться в зоні АТО, на даний час перебуває на службі в лавах Збройних сил України на контрактній основі. Подальше сумісне життя та збереження шлюбу неможливе. У зв'язку з чим просила шлюб розірвати. Позивачка в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Просила шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити прізвище [PERSON]. Відповідач в судове засідання не зявився. Відповідно до заяви від 23.06.2016 року позовні вимоги визнав в повному обсязі, просив шлюб розірвати. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2\~ст. 197 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги позивачки законні і обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування на їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу. З матеріалів справи судом встановлено, що між сторонами 16 лютого 2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Індустріального районного управління юстиції м. Дніпропетровська за актовим записом № 93 був зареєстрований шлюб. 20 червня 2001 року від даного шлюбу в позивачки та відповідача народилась спільна дитина - син [PERSON], на підтвердження чого до позовної заяви додано копію свідоцтва про народження (повторного) серії І-КИ № 548275 від 09 липня 2015 року, в якому батьками вказаної дитини значаться позивачка та відповідач. Відповідно ст. 120 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інші обставини життя подружжя. Шлюбні стосунки між сторонами фактично припинені з листопада 2013 року, сторони не бажали поновлювати стосунки, будь-яких заходів до примирення сторони не приймають, оскільки збереження шлюбу суперечить інтересам сім`ї, а тому надання сторонам строку для примирення суд вважає недоцільним. Причиною розпаду сімї є різниця характерів, відсутність між позивачем та відповідачкою взаєморозуміння і довіри, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки з ведення спільного господарства, втрата почуттів взаємної любові та поваги. При постановленні рішення суд враховує те, що сімейно-шлюбні відносини припинені, позивачка наполягала на розірванні шлюбу, зберігати шлюб з відповідачем не бажає, спір про майно відсутній, спір щодо місця проживання дитини також відсутній, тому суд приходить до висновку, що сімя сторін розпалася остаточно та відновлена бути не може. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що має суттєве значення. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 88 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача на його користь.

Outcome: approved