Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідачки про стягнення суми боргу та процентів, посилаючись на те, що 10.07.2013 року між ними було укладено договір позики грошових коштів, згідно якого вона передала у власність відповідачки грошові кошти в сумі 30800,00 грн., а остання отримала їх та зобовязувалась повернути таку ж суму грошових коштів, що й підтвердила розпискою написаною нею власноручно. Згідно умов вищезазначеного договору позики остаточним терміном повернення коштів за даним договором вказано термін до 10.09.2013 року. Позивачка неодноразово в усній формі зверталась до відповідачки з проханням повернути їй борг, проте відповідачка вчасно зобовязання не виконала, лише 20.05.2015 року повернула частину боргу в сумі 5000,00 грн., 22.06.2015 року в сумі 9600,00 грн., 12.06.2016 року в сумі 300,00 грн. Остаточну суму боргу, яка складає 15900,00 грн., відповідачка повертати відмовилась. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розрахунок індексу інфляції наданий позивачкою складає: за період з 10.10.2013 р. по 20.05.2015 р. (588 днів) 30800,00 грн.*176,9%:100%=54485,20 грн.- сума боргу з урахування інфляції. 54485,20 грн.-30800,00 грн.=23685,20 грн. за період з 22.06.2015 р.(сплачено 20.05.2015 р.-5000,00 грн., 22.06.2015 р.-9600,00 грн.) по 12.06.2016 р.(357 днів) 16200,00 грн.*107,2%:100%=17366,40 грн.- сума боргу з урахування інфляції. 17366,40 грн.-16200,00=1166,40 грн. за період з 12.06.2016 р. (сплачено 300,00 грн.) по 19.08.2016 р. (69 днів) 15900,00*0,0%:100%=0,00 грн. -сума боргу з урахування інфляції. Тому вона просить стягнути суму остаточного боргу в розмірі 15900,00 грн. інфляцію за весь час прострочення в сумі 24851,00 грн. та проценти від простроченої суми в розмірі 2334,00 грн., що становить загальну суму боргу 43085,00 грн. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідачка у судовому засіданні позовні вимоги визнала, не заперечувала проти їх задоволення. Дослідивши письмові матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що на підтвердження укладення договору позики позичальник надав позикодавцеві розписку, відповідно до якої 10.07.2013 року [PERSON] отримала від [PERSON] позику в сумі 30800,00 грн. з кінцевим терміном повернення 10.09.2013 року. Проте дані зобов'язання не були виконані, позичальник почала повертати борг лише 20.05.2015 року в сумі 5000,00 грн., 22.06.2013 року в сумі 9600,00 грн., 12.06.2016 року в сумі 300,00 грн., тобто з порушенням строку зазначеного в договорі позики. Остаточну суму боргу, яка складає 15900,00 грн. відповідачка повертати в добровільному порядку відмовилась. Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 610 ЦК України\~передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1\~ст. 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно ч. 1\~ст. 624 ЦК України\~якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Однак, суд не знаходить правильним розрахунок заборгованості відповідача по процентам за користування позикою в розмірі 15900 грн., що згідно із наданим стороною позивача розрахунком складається із 2334 грн. та розраховані позивачем інфляційні витрати в сумі 24851 грн. Враховуючи положення ст. ст.\~10,\~11 ЦПК України, роз'яснення надані в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі», суд вважає, що розмір заборгованості по процентам має становити 1741,05 грн., а розмір інфляційних витрат за весь період прострочення 2077,99 грн. Інфляційні витрати слід розраховувати виходячи з наступного розрахунку за період з 22.06.2015 року по 12.06.2016 року помісячно: 15900 (сума боргу) х 100.04% (інфляція) = 159.06 (інфляційні), 15900 (сума боргу) х 99.00% (інфляція) = 157.41 (інфляційні), 15900 (сума боргу) х 99.2% (інфляція) = 157.72 (інфляційні), 15900 (сума боргу) х 102.31% (інфляція) = 162.65 (інфляційні), 15900 (сума боргу) х 98.7% (інфляція) = 156.93 (інфляційні), 15900 (сума боргу) х 102.1% (інфляція) = 162.18 (інфляційні), 15900 (сума боргу) х 100.7% (інфляція) = 160.11 (інфляційні), 15900 (сума боргу) х 100.9% (інфляція) = 160.43 (інфляційні), 15900 (сума боргу) х 99.06% (інфляція) = 158.36 (інфляційні), 15900 (сума боргу) х 101.1% (інфляція) = 160.59 (інфляційні), 15900 (сума боргу) х 103.5% (інфляція) = 164.56 (інфляційні), 15900 (сума боргу) х 100.1% (інфляція) = 159.15 (інфляційні), 15900 (сума боргу) х 99.9% (інфляція) = 158.84 (інфляційні), а всього 2077.99 грн. Розрахунок 3% заборгованості відповідача за користування позикою повинен бути розрахованим таким чином: 15900 (сума боргу) х 3 (відсотки) х 365 (дні) / 100 = 1747.05 грн. Таким чином, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач свої зобов'язання за договором позики не виконує, а отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики у розмірі 19719,04 грн. (15900 грн. (сума позики) + 2077,99 грн. (інфляція) + 1741,05 грн. (3% річних з простроченої суми). Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином, суд вважає, що з відповідачки належить стягнути на користь позивачки борг в сумі 15900,00 грн., інфляції в розмірі 2077,99 грн., відсотки в сумі 1741,05 грн., а також судові витрати в сумі 551,20 грн.

Outcome: partial