Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з даним позовом і просила визнати відповідача таким, що втратив право на проживання в будинку, який знаходиться по [ADDRESS]. На обґрунтування своїх вимог повідомив, що вона є власником житлового будинку за вищевказаною адресою та проживає там разом з дочкою [PERSON]. В 1998 році її дочка зареєструвала шлюб з [PERSON] і він почав проживати разом з нами та у 2000 році був зареєстрований у будинку. В серпні 2012 року шлюб між дочкою та відповідачем був розірваний і він на постійне місце проживання до своїх батьків в с. В.Тернівка Крижопільського району Вінницької області. Вона відповідачу пропонувала знятися з реєстрації у її будинку та він обіцяв що зробить це, однак не знявся з реєстрації. У зв'язку з тим, що [PERSON] зареєстрований в її будинку вона не може в повній мірі розпоряджатися та володіти своїм майном. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, не заперечує проти постановлення судом заочного рішення. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час і місце проведення судового засідання, не з'явився, будь-якого повідомлення про причини неявки не надав. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів. Дослідивши докази, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 71 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст.72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться судом в судовому порядку. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку, який розташований по [ADDRESS] та проживає там разом з дочкою [PERSON], яка до серпня 2012 року перебувала у шлюбі з відповідачем. На даний [PERSON] зареєстрований у будинку позивачки але не проживає там з серпня 2012 року. Дані факти підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Так з копії технічного паспорту та свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом видно, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] (а.с 5). З копії домової книги будинку [ADDRESS] видно, що [PERSON] зареєстрований у даному будинку (а.с. 8). З довідки виданої виконавчим комітетом Оляницької сільської ради Тростянецького району №684 від 14.10.2014 року видно, що [PERSON] у с. Оляниця з 17.08.2012 року не проживає. З копії рішення Тростянецького районного суду від 06.08.2012 року по справі №225/1359/12 видно, що шлюб [PERSON] та [PERSON] розірваний. Суд приймає ці докази до уваги, так як вони зібрані з дотриманням закону, не суперечать один одному та ніким не оскаржуються. Оскільки відповідач у вказаному будинку не проживає без поважних причин більше ніж пів року, самостійно визначив собі інше місце проживання, спірним будинком не користується протягом шести місяців, комунальні послуги він не сплачує, тому є всі підстави задовольнити позовні вимоги. При зверненні до суду позивачка понесла судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 гривень, які відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідачки на її користь. Відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України та ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки 200 грн. за надання правової допомоги. На підставі викладеного та

Outcome: approved