Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-01 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що спільне життя із відповідачем не склалось, шлюбні відносини між сторонами припинені з 2015 р., спільне господарство не ведеться. Від шлюбу є двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Позивачка направила до суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутністю, на задоволенні позовних вимог наполягає, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце його проведення сповіщався належними чином, в порядку п. 10 ч. 2 ст.187 ЦПК України, причини неявки суду не відомі, відзив на позовну заяв не надходив. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд приходить до висновку, що причини неявки відповідача є неповажними, відзив на позовну заяву відповідач не направив, позивачка не заперечує проти заочного розгляду справи, таким чином є підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Судом в ході судового розгляду справи були дослідженні: свідоцтво про шлюб, укладений між громадянином Ісламської Республіки Іран [PERSON] та [PERSON] від 24.10.1998 р., прізвище дружини після укладення шлюбу - «[PERSON]»; копія посвідки на тимчасове проживання громадянина Ісламської Республіки Іран [PERSON]; копія перекладу з перської мови на українську свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], батько - [PERSON] (7052), мати - [PERSON] (471-082792-3); копія перекладу з перської мови на українську свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], батько - [PERSON] (7052), мати - [PERSON] (471-082792-3). Судом в ході судового розгляду справи було встановлено, що 24.10.1998 р. [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Ренійського району Одеської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено запис № 84. Після укладання шлюбу прізвище позивачки було змінено на «[PERSON]». Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивачка у позовній заяві зазначила, що спільне життя із відповідачем не склалось, в сім'ї відбувалися сварки, які поступово призвело до того, що вони стали зовсім чужими людьми. З 2015 р. сторони разом не мешкають, фактичні шлюбні відносини між ними припинені, спільне господарство сторонами не ведеться. Позивачка не бажає зберегти шлюб, примирення не можливе, тому подальшого сенсу у збереженні шлюбу немає. Спір, про поділ майна, що є спільною власністю, на даний час, відсутній. Відповідач [PERSON] є громадянином Ісламської Республіки Іран, але відповідно до ст.. 3 Закону «Про правовий статус іноземців, а також осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб'єктності та основних прав і свобод людини Ст.. 496 ч. 2 ЦПК України, передбачено, що іноземні особи мають процесуальні права та обов'язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, за винятками, встановленими Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно абз. 7 п. 11 Листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ України від 16.05.2013 р. № 24-754/0/4-13 «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом», правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, тобто правом тієї держави, громадянами якої вони є одночасно, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі. Наприклад, якщо подружжя, що є громадянами різних держав, спільно проживали на території України і на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на її території, то розірвання шлюбу здійснюється за законодавством України». Згідно ст.. 110 ч. 1 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Ст.. 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що сім'я сторін розпалась, примирення неможливе, шлюб існує суто формально і підлягає розірванню, а також враховує фактичні обставини справи і інтереси кожного з подружжя, між якими втратилися почуття любові і пошани, взаємодопомоги і підтримки, тобто морально - правові підстави шлюбу.

Outcome: approved