Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-14 00:00:00

Позивачка звернулася до Першотравневого районного суду Донецької області з позовом до Бердянської сільської ради, треті особи: Відділ культури, молоді та спорту Мангушської районної державної адміністрації, [PERSON] про визнання незаконним та скасування розпорядження про оголошення догани, визнання незаконним та скасування розпорядження про звільнення, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на наступне. Позивач зазначила, що 29 квітня 2020 року у своїй поштовій скриньці вона знайшла лист від Бердянської сільської ради у якому було вкладено копію розпорядження Бердянської сільської ради від 13.04.2020 р. № 12-к «Про звільнення», копію листа до голови первинної профспілкової організації клубних працівників та копія розпорядження Бердянської сільської ради «Про оголошення догани» від 15.11.20і 9 року №71. 01.10.2018 року позивачка була прийнята на посаду директора Бердянського сільського будинку культури. Протягом цього часу здійснювала діяльність відповідно своїх посадових обов`язків. Як зазначає позивачка, її звільнення з посади суперечить п. 6.2 Статуту комунального закладу «Бердянський сільський будинок культури», «Директор призначається на посаду та звільняється з посади розпорядженням Бердянського сільського голови за погодженням з начальником відділу культури і туризму Мангушської РДА. У разі непогодження кандидатури начальником відділу культури і туризму Мангушської РДА, рішення приймається сесією сільської ради». Адвокатом було скеровано відповідний запит від 04.05.2020 року № 2/20 на який отримано відповідь, що голові Бердянської сільської ради не надано погодження на звільнення позивачки у зв`язку з відсутністю підстав. Сесією також ніяких рішень не приймалось, крім того в цей час взагалі не відбувались сесії Бердянської сільської ради. Щодо розпорядження «Про оголошення догани», то позивачка вважає, що це взагалі надумано з боку сільського голови, оскільки про її оголошення вона дізналася лише 24 квітня при отриманні листа, ніяких пояснень від неї не вимагали та не ознайомлювали. Крім цього, діями відповідача позивачці було спричинено і моральну шкоду, оскільки вона систематично зазнавала тиск на себе, принизливе ставлення, а також під сумнів ставилась її кваліфікація та навички в присутності її підлеглих, чим принижена її ділова репутація. За цей час в наслідок незаконних дій, позивачка неодноразово зазнавала моральних страждань і в результаті чого вона неодноразово потрапляла до лікарні з серцевим нападом. На теперішній час у позивачки порушенні ділові зв`язки, через протиправні дії відповідача, вона немає неможливості продовжити працювати, порушенні стосунків з оточуючими людьми. Жодного разу у своєму житті позивачка ні з ким не сварилась, а тепер вимушена звертатись до суду за захистом своїх прав. У зв`язку із вищезазначеним, позивачка, просить суд визнати незаконним та скасувати розпорядження Бердянської сільської ради від 15.11.2019 року № 71 «Про оголошення догани» [PERSON] , визнати незаконним та скасувати розпорядження Бердянської сільської радивід 13.04.2020 р. № 12-к «Про звільнення» [PERSON] , поновити на роботі [PERSON] на посаді директора Бердянського сільського будинку культури, стягнути з Бердянської сільської ради на користь [PERSON] середню заробітну плату за час вимушеного прогулу; стягнути з Бердянської сільської ради на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 20 000 гривень. В судовому засіданні представник позивачка позовні вимоги підтримала частково, зазначивши що позовні вимоги в частині, стягнення з Бердянської сільської ради на користь [PERSON] середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу підлягають уточненню, а тому вони мають намір звернутися до суду з цими вимогами пізніше, інші позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог та просила відмовити у їх задоволенні в повному обсязі. Відповідачем було надано до суду заперечення проти позову, в якому вказано, що 15 листопада 2019 року розпорядженням сільського голови за №71 «Про оголошення догани» було оголошено догану директору Бердянського СБК [PERSON] за недбале виконання службових обов`язків. [PERSON] з розпорядженням «Про оголошення догани» була ознайомлена належним чином в присутності свідків [PERSON] - юрисконсульта Бердянської сільської ради та [PERSON] - начальника ВОС Бердянської сільської ради та від підпису відмовилась, про що був зроблений відповідний підпис свідків на розпорядженні. Тож відповідач зазначає, що твердження позивачки про те, що про оголошення догани вона дізналась 24 квітня 2020 року неправдиві. 02.01.2020 року та 21.01.2020 року було складено Акт підтвердження факту відсутності на робочому місці працівників Бердянського СБК. У запереченні також зазначено, що сільський голова надав для ознайомлення розпорядження за № 12-к «Про звільнення директора Бердянського СБК`у зв`язку із систематичним невиконанням без поважних причин трудових обов`язків відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 Кодексу Законів про працю України. З розпорядженням [PERSON] була ознайомлена у приміщенні Бердянської сільської ради в присутності трьох свідків та під запис камер спостереження, які знаходяться в приміщенні сільської ради та позивачка відмовилась від підпису. Твердження позивачки про те, що вона дізналась про звільнення 24.04.2020 року через лист від Бердянської сільської ради, який їй був направлений поштою відповідач вважає неправдивим. 24 лютого 2020 року Голові первинної профспілкової організації клубних працівників було направлено обґрунтоване письмове подання про те, що розглядається питання про звільнення директора Бердянського СБК з займаної посади згідно п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України «у зв`язку із систематичним невиконанням без поважних причин трудових обов`язків». Так, було призначено 2 засідання первинної профспілкової організації клубних працівників Мангушського району 25 лютого 2020 року та 03 березня 2020 року на яких розглядалося питання про звільнення директора Бердянського СБК [PERSON] та на яких обидва рази була присутня і [PERSON] . Тож твердження [PERSON] , що вона дізналася про своє звільнення тільки 24.04.2020 року з листа по пошті є обманом. На засіданнях 25 лютого 2020 року та 03 березня 2020 року всі присутні не заперечували про звільнення. Від профспілкової організації, у термін, передбачений ст. 39 Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» відповіді не надійшло. У разі пропуску цього терміну вважається, що профспілковий орган дав згоду на звільнення працівника. Що і було розцінено сільською радою як принцип «мовчазної згоди». Тільки 15.04.2020 року до Бердянської сільської ради були надані копії протоколів, згідно яких [PERSON] призначили провести позачергову атестацію на невизначений термін. Але, відповідно до Кодексу законів про працю України атестація призначається працівнику у разі звільнення його згідно п. 2 ч. 1 ст.40 КЗпГТУ «невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я». А директора Бердянського СБК [PERSON] було звільнено згідно п. 3 ч. 1 ст.40 КЗпПУкраїни «у зв`язку із систематичним невиконанням без поважних причин трудових обов`язків». Тому проведення позачергової атестації є недоцільним і не має ні якого відношення при звільненні [PERSON] згідно п3 ч. 1ст.40 КЗпПУкраїни. Що стосується Статуту КЗ «Бердянський сільський Будинок Культури» то згідно п.п. 1.12. п. 1 Статуту комунального закладу «Бердянський сільський будинок культури», Статут запроваджується в дію з моменту його державної реєстрації. Внесення змін до нього було внесено рішенням сесії сільської ради 14.08.2018 року №УІІ/47-753 «Про внесення змін до Статуту Бердянського СБК», а зареєстровано [PERSON] 23.04.2020 року, в той час коли вона була вже звільнена 13.04.2020 року. Відповідна заява вже була направлена до правоохоронних органів, з проханням провести розслідування по факту підробки документів. Також, відповідно п.п. 6.3. діючого Статуту КЗ «Бердянський сільський Будинок Культури» Директор призначається на посаду та звільняється з посади головою Бердянської сільської ради за погодженням з начальником відділу культури і туризму Мангушської районної державної адміністрації. Більш того, покладаючись на пункт 6.2. Статуту КЗ «Бердянський сільський Будинок Культури» у новій редакції, який був зареєстрований не законно після звільнення [PERSON] , що у разі непогодження кандидатури начальником відділу культури і туризму Мангушськогої РДА рішення приймається сесією сільської ради». Але, погоджується тільки кандидатура на посаду директора. Кандидатури на звільнення не має, є тільки конкретна особа яка звільняється з посади. На підставі вищевикладеного відповідач просить суд в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити в повному обсязі Представник третьої особи, Відділу культури, молоді та спорту Мангушської районної державної адміністрації, Тосхопаран Н.М., в судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі. 15.01.2021 надала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі та не заперечувала проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, [PERSON] , були також надані заперечення проти позову з аналогічними доводами наданими відповідачем. В судовому засіданні [PERSON] , проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі. Допитані у якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] голова первинної профспілкової організації клубних працівників [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в судовому засіданні, суду пояснили, що позивачка працювала на посаді директора Бердянського СБК, проте виконання її посадових обов`язків не подобалось сільському голові [PERSON] , в наслідок чого, останній її звільнив з займаної посади. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За вимогами\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідне для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Зі змісту\~статті 12 ЦПК України\~вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. За приписами\~ст. 263 ЦПК України\~рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2\~постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі»\~рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до\~статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до\~статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. З урахуванням встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями\~Конституції України\~та\~Кодексом законів про працю України. Відповідно до частини шостої статті 43\~Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Статтею 23 Загальної декларації прав людини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, передбачено, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття. Кожна людина, без будь-якої дискримінації, має право на рівну оплату за рівну працю. Кожний працюючий має право на справедливу і задовільну винагороду, яка забезпечує гідне людини існування, її самої та її сім`ї, і яка в разі необхідності доповнюється іншими засобами соціального забезпечення. Згідно зі ст. 4 Конвенції МОП №158 «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця», 1982 року, яка ратифікована Україною 04.02.1994 року та набрала чинності для України 16.05.1995 року, трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки не має законних підстав для такого припинення, пов`язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби. Статтею 8 Конвенції передбачено, що працівник, який вважає, що його звільнили необґрунтовано, має право оскаржити це рішення, звернувшись до такого безстороннього органу, як суд, трибунал у трудових питаннях, арбітражний комітет чи до арбітра. Згідно зі змісту ч. 2 ст. 9 цієї ж Конвенції щоб тягар доведення необґрунтованості звільнення не лягав лише на працівника, методами, зазначеними в статті 1 цієї Конвенції, передбачено першу або другу чи обидві такі можливості: тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в статті 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавцеві; згадані в статті 8 цієї Конвенції органи наділяються повноваженнями виносити рішення про причину звільнення з урахуванням поданих сторонами доказів та відповідно до процедур, передбачених національними законодавством і практикою. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у\~ст.\~5-1\~КЗпП України є правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Згідно зі ст.ст.76,77,81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту розпорядження голови Бердянської сільської ради від 15.11.2019 року №71, вбачається, що Директору Бердянського СБК [PERSON] оголошувалась догана за недбале виконання службових обов`язків з внесенням запису до трудової книжки (а.с. 6). Підставами слугували: 1) доповідна записка постійної комісії з питань планування, бюджету і фінансів, економічної і регуляторної політики, торгівлі, рекламної діяльності, сприяння підприємництву, управління комунальної власності, у справах сім`ї і молоді, з питань освіти, науки, охорони здоров`я, культури, релігії і спорту від 12.11.2019 року; 2) рішення виконавчого комітету від 14.11.2019 року № 68 «Про розгляд інформації стосовно роботи Бердянського РБК. Суд погоджується з обґрунтуванням позивача про незаконність вказаного розпорядження № 71від 15.11.2019 року з таких підстав. Згідно з\~ст. 139 КЗпП України, працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Відповідно до ч. 1\~ст. 140 КЗпП України\~трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохоченням за сумлінну\~працю. У трудових колективах створюється обстановка нетерпимості до порушень трудової дисципліни, суворої товариської вимогливості до працівників, які несумлінно виконують трудові обов`язки. Щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу (ч. 2\~ст. 140 КЗпП України). Згідно зі\~ст. 149 КЗпП України\~до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду,обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Всупереч вказаним вимогам чинного законодавства, відповідач не відібрав від [PERSON] письмових пояснень, та відповідно не врахував обставини, за яких вона недбало виконувала свої службові обов`язки. Суд дослідивши посадову інструкцію Директора Бердянського сільського будинку культури, затверджену Бердянським сільським головою І.І. Білозерцевим 01 жовтня 2018 року, з якою була ознайомлена при прийнятті на роботу [PERSON] , та надані позивачкою копії подяк та дипломів, а також фотознімки, вважає що позивачка сумлінно виконувала свої посадові обов`язки, а тому погоджується з незаконністю розпорядження № 71 від 15.11.2019 року «Про оголошення догани». 24 лютого 2020 року голова Бердянської сільської ради звернувся до Голови первинної профспілкової організації клубних працівників [PERSON] з поданням про отримання згоди на звільнення згідно п. 1 ст.40 КЗпП України «у зв`язку із систематичним невиконанням без поважних причин трудових обов`язків», директора Бердянського СБК [PERSON] (а.с. 49). Було призначено 2 засідання первинної профспілкової організації клубних працівників Мангушського району 25 лютого 2020 року та 03 березня 2020 року на яких розглядалося питання про звільнення директора Бердянського СБК [PERSON] та на яких обидва рази була присутня і [PERSON] , що спростовує твердження позивачки про те, що їй не було відомо про оголошення догани та своє звільнення. Також це було підтверджено у судовому засіданні під час перегляду запису відеоспостереження. Зі змісту протоколів № 2 від 25.02.2020 року та № 3 від 03.03.2020 року засідання первинної профспілкової організації клубних працівників Мангушського району (а.с. 50-51) вбачається, що за результатами обговорення та голосування питання про звільнення директора Бердянського СБК [PERSON] , з ініціативи комітету Бердянської сільської ради було постановлено: розглянути документи надані комітетом Бердянської сільської ради; провести позачергову атестацію директора Бердянського СБК [PERSON] , всі члени профкому одноголосно погодились з таким рішенням. Проте, згідно розпорядження Бердянської сільської ради № 12-к від 13.04.2020 року «Про звільнення директора Бердянського СБК», [PERSON] було звільнено з посади у зв`язку із систематичним невиконанням без поважних причин трудових обов`язків відповідно п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 7). Як вбачається з розпорядження підставою для звільнення [PERSON] стало розпорядження сільського голови від 15.11.2019 року № 71 (а.с. 7) та лист до профспілкової організації від 24.02.2020 року №164(а.с. 49). Відповідно до ч. 4 ст. 252 КЗпП України, звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу працівників, які обиралися до складу профспілкових органів підприємства, установи, організації, не допускається протягом року після закінчення строку, на який обирався цей склад (крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі у зв`язку із станом здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи, або вчинення працівником дій, за які законом передбачена можливість звільнення з роботи чи служби), аналогічний зміст має ч. 4 ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Відповідно до ч. 1ст.\~43\~КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пп.1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 ст.40та п.п. 2, 3 ст.\~41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. На підставі п. 10\~ст. 247 КЗпП України,\~виборний орган первинної профспілкової організації на підприємстві, надає згоду або відмовляє в наданні згоди на розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з працівником, який є членом професійної спілки. Отже, судом встановлено, що звільнення позивачки відбулося без попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої вона була. Також, судом встановлено, що звільнення [PERSON] з посади директора Бердянського СБК суперечить п. 6.2 Статуту комунального закладу «Бердянський сільський будинок культури», «Директор призначається на посаду та звільняється з посади розпорядженням Бердянського сільського голови за погодженням з начальником відділу культури і туризму Мангушської РДА. У разі непогодження кандидатури начальником відділу культури і туризму Мангушської РДА, рішення приймається сесією сільської ради» (а.с. 31). Адвокатом позивачки, [PERSON] , було скеровано відповідний запит від 04.05.2020 року № 2/20 до начальника Відділу культури та туризму Мангушської районної державної адміністрації про надання наступної інформації: чи погоджувалось звільнення директора Бердянського СБК; чи отримували від Бердянської сільської ради звернення з приводу звільнення директора Бердянського СБК; чи надавались Бердянській сільській раді з приводу звільнення директора Бердянського СБК відповіді, роз`яснення, тощо (а.с. 10). На адвокатський запит, начальником Відділу культури, молоді та спорту, було надано відповідь від 04.05.2020 року № 01-47/305, в якій зазначено наступне: звільнення директора Бердянського СБК [PERSON] погоджувалось; звернення від Бердянської сільської ради з приводу звільнення директора Бердянського СБК [PERSON] було отримано 15 квітня 2020 року; відповідь Бердянській сільській раді з приводу звільнення директора Бердянського СБК [PERSON] було надано 27 квітня 2020 року (а.с. 11). Згідно відповіді Відділу культури, молоді та спорту від 27.04.2020 року № 01-47/230 на лист Бердянської сільської ради від 15.04.2020 року № 447, щодо погодження звільнення директора Бердянського СБК [PERSON] , відділ культури, молоді та спорту повідомив наступне, що у зв`язку з відсутністю підстав щодо звільнення директора Бердянського СБК [PERSON] , не погоджує звільнення [PERSON] директора Бердянського СБК за ч. 1 ст. 40 КЗпП України. За даних обставин суд приходить до висновку, що відповідачем порушений порядок звільнення позивача за ініціативою роботодавця, а тому позивач підлягає поновленню на посаді з якої був звільнений. Відповідно до ч.1 ст.\~235\~КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється\~ст. 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Підставою для відшкодування моральної шкоди, згідно зі ст.237-1КЗпП України\~є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) від 31.03.1995 № 4 роз`яснено, що відповідно до ст.237-1КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25 квітня 2012 року у справі № 6-23цс12. Позивачка зазначає, що діями відповідача їй було спричинено моральну шкоду, оскільки вона систематично зазнавала тиск на себе, принизливе ставлення, а також під сумнів ставилась її кваліфікація та навички в присутності її підлеглих, чим принижена її ділова репутація. За цей час в наслідок незаконних дій позивачка неодноразово зазнавала моральних страждань і в результаті чого вона неодноразово потрапляла до лікарні з серцевим нападом. На теперішній час у позивачки порушенні ділові зв`язки, через протиправні дії відповідача, вона немає неможливості продовжити працювати, порушенні стосунки з оточуючими людьми. Приймаючи до уваги конкретні обставини справи, характер та негативні наслідки (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких позивачка зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси, враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд прийшов до висновку, що відповідно до ступеню вини відповідача грошова сума у розмірі 20000,00 грн є достатньою для відшкодування моральної шкоди. Відповідно до вимог\~статті 5 Закону України «Про судовий збір»\~та положень\~статті 141 ЦПК України, позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні з даним позовом до суду, тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840 гривень 80 копійок.

Outcome: approved