Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-10 00:00:00

позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача у якому просить зобов`язати останнього не чинити їй перешкоди у користуванні допоміжним приміщенням - колясочною, розташованою у приміщенні будинку [ADDRESS] , а саме у здійсненні переобладнання даного приміщення під квартиру [ADDRESS] , що включає здійснення ремонтно-оздоблювальних робіт та інженерне забезпечення об`єкта. В обґрунтування позову покликається на те, що з 1993 року працює двірником ЛКП «Під Збурою». У 2017 році звернулась до ЛМР із заявою про надання дозволу на переведення в житловий фонд спірного нежитлового приміщення. У 2018 році такий дозвіл був отриманий. В подальшому отримано технічні умови та інженерне забезпечення об`єкта. Під час виконання вимог щодо інженерного забезпечення спірного приміщення відповідач чинить перешкоди в цьому шляхом: недопущення до спірного приміщення, зняття вхідних дверей до такого приміщення, які були поставлені позивачем, створює постійно конфліктні ситуації та чинить психологічний тиск з метою перешкодити у проведенні ремонтних робіт у приміщенні колясочної. Наведене підтверджує листами Сихівської ВП ГУ НП у Львівській області. Свої дії відповідач мотивує тим, що спірне приміщення є допоміжним нежитловим приміщенням будинку та перебуває на балансі ОСББ. Такі аргументи [PERSON] суперечать вимог чинного законодавства, адже балансоутримувач не є власником будинку, а тому ОСББ не надано право щодо розпорядження вказаним майном, яке передано у власність чи у користування фізичної особи. Попри те, колясочне приміщення є спільним майном багатоквартирного будинку, співвласниками якого є власники квартир та нежитлових приміщень, які у свою чергу надали позивачу дозвіл не переобладнання колясочної у житлову квартиру. Таким чином, відповідачем заподіяно матеріальну шкоду, оскільки здійснила оплату робіт з інженерного забезпечення об`єкта, грубо порушують права позивачки. Просить позов задовольнити. 22 лютого 2019 року відповідачем подано до суду відзив, який містить заперечення на позов. Наводить аргументи, що з 01.11.2017 відповідач є балансоутримувачем спірного будинку. 15.06.2018 ВК ЛМР позивачці надано дозвіл на переобладнання нежитлового приміщення у будинку [ADDRESS] , хоча [PERSON] жодного відношення до вказаного будинку, адже не є ані власником, ані співвласником, ані мешканкою такого будинку, а тому на неї не поширюється дія ст. 382 ЦК України. Такій було надано дозвіл на тимчасове проживання у колясочному приміщенні. Нежитлове приміщення є об`єктом права спільної сумісної власності співвласників багатоквартирного будинку. Передача такого об`єкта у користуванні іншим особам надається лише за рішенням загальних зборів. У відповідності до ст. ст. 319, 321, 369, 386 ЦК України, просить у позові відмовити. До суду представником позивача подано відповідь на відзив, яка містить пояснення щодо заперечень, які містяться у відзиві. Зазначає, що мешканці будинку надали дозвіл на переведення спірного нежитлового будинку у житлове з подальшим закріпленням за позивачем. Спірними правовідносинам у цій справі є зобов`язання від вчинення дій, а не визнання права власності про що стверджує відповідача у відзиві. Просить позов задовольнити. 28 січня 2019 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання, яке неодноразово відкладалось з поважних причин. У судовому засідання представники позивача позов підтримали повністю та просять такий задовольнити з підстав викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. У судовому засіданні відповідача заперечив проти позову повністю та просить у такому відмовити за безпідставністю та незаконністю. У судове засідання представник третьої особи не з`явився, хоча належним чином повідомлялись про місце, дату та час цього засідання, а тому зі згоди представників сторін, суд вважає за можливе провести засідання у їх відсутності. Дослідивши матеріали справи та з`ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Суд установив, 20 липня 1992 року [PERSON] прийняття на посаду двірника Житлово-експлуатаційну контору № 113 Галицького району. В подальшому переведена в ЖЕК № 114, яке перейменовано у ЛКП «Під Зуброю». Дані обставини встановлено із копії трудової книжки позивачки /арк. спр. 10/. 01 листопада 2017 року будинок [ADDRESS] передано з балансу ЛКП «Під Зуброю» на баланс Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Драгана,1», що підтверджено актом приймання-передачі житлового комплексу або його частини з балансу на баланс /арк. спр. 15-21/. 15 червня 2018 року рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради надано дозвіл на переобладнання нежитлових приміщень у будинку [ADDRESS] під житлову квартиру та подальше її використання Відповідно до рішення позивачці дозволено здійснювати переобладнання спірного нежитлового приміщення, отримувати технічні умови та інженерне забезпечення об`єкту, отримати висновок у Сихівській РА ЛМР про відповідність здійсненого переобладнання нежитлового приміщення /арк. спр. 30/. В подальшому відповідне рішення було предметом спору, який розглядався Господарським судом Львівської області у справі № 914/422/19 за позовом ОСББ «Драгана,1» до Львівської міської ради в особі виконавчого комітету Львівської міської ради про скасування рішення від 15.06.2018. Рішенням суду першої інстанції 15.06.2018 спірне рішення було скасовано. Постановою Західного апеляційного господарського суду 16.10.2019 залишено без змін рішення Господарського суду Львівської області. 17.12.2019 постановою Верховного суду судові рішення першої та апеляційної інстанцій скасовано та закрито провадження у справі /арк. спр 84-87, 96-99, 116-125/. Позивачка стверджує, що відповідач чинить їй перешкоди у реалізації рішення ВК ЛМР від 15.06.2018 шляхом зняття дверей, які нею поставлені до нежитлового приміщення та зміни замків, створення конфліктних ситуацій та вчиненні психологічного тиску. Відповідно до ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ст. 12 цього Кодексу що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічна норма міститься ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до роз`яснень, наведених в п.п. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст.129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Повертаючись до матеріалів справи, суд відмічає, що стороною позивача на підтвердження своїх аргументів подано листи Сихівського відділу поліції ГУ НП у Львівській області від 01.08.2018 № 1477/40/04/08/2018 та від 20.08.2018 № 1670/40/04/08/18 відповідно до яких звернення позивачки стосовно протиправних дій відносно неї із сторони голови ОСББ «Драгна,1» [PERSON] розглянуто, однак ознак кримінального правопорушення в діях останнього не встановлено. Проведено профілактичну бесіду з [PERSON] . Звернення скеровано за належністю в управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Львівської міської ради /арк. спр. 13, 14/. Таким чином, суд здійснив аналіз та оцінку поданих доказів як кожен окремо так і в сукупності із іншими, однак прийшов переконання, що наявність таких листів жодним чином не є доказом вчинення протиправних дій про які стверджує сторона позивача у поданій по суті заяві до суду. Жодних заходів для перевірки обставини викладених позивачкою у зверненні до органу поліції із цього питання органом досудового розслідування не здійснювалось, а вказують лише про ймовірність таких дій та наявність конфліктної ситуацій між сторонами. Відтак, суд прийшов переконання, що подані стороною позивача докази на підтвердження позовних вимог не містять факту вчинення відповідачем перешкод позивачу в користуванні допоміжним приміщеннями у здійсненні переобладнання даного приміщення під квартиру. Не встановлено судом також протиправності дій відповідача про які стверджувала позивачка. Враховуючи наведене вище, суд прийшов висновку про ненадання належних, достатніх, переконливих та беззаперечних доказів для встановлення обставин про які вказувала позивачка, а тому у позові необхідно відмовити за недоведеністю. Будь-яких інших фактичних даних та підтвердження їх доказами, що має значення для правильного вирішення справи, суд не встановив. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, позивачка при звернені до суду з позовом звільнена від сплати такого у відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 5 закону України «Про судовий збір» (інвалід ІІ групи), а тому судові витрати необхідно компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed