Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-22 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 03.03.2012 року по 19.01.2015 року. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], [INFO]. Також у [PERSON] є дитина-інвалід від першого шлюбу - [PERSON], [INFO]. Згідно з рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 23.12.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 08.10.2015 року (головуючий суддя Бабко В.В.) позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини було задоволено частково, та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини - [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини усіх видів заробітку (доходу) [PERSON], але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 08.04.2015 року. На виконання вищезазначеного рішення було видано виконавчий лист № 2-2926/15 від 08.10.2015 року, на підставі якого відкрито виконавче провадження згідно, з яким з відповідача на користь позивача повинні бути стягнуті аліменти на утримання дитини - [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини усіх видів заробітку (доходу) [PERSON], але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 08.04.2015 року. На сьогоднішній день, у [PERSON] сформувалася заборгованість більше ніж за 6 місяців, що станом на 03.05.2018 року становить 11763,17 грн. Розмір аліментів, які виплачував [PERSON] в січні та лютому 2018 року становив 750,00 грн. на місяць. При цьому, [PERSON] зазначає заробітну плату (тобто дохід) в розмірі 775,62 (за січень 2018 року) і 791,14 грн. (за лютий 2018 року відповідно). З таких розрахунків можна припустити, що [PERSON] харчується, одягається, сплачує комунальні платежі, лікується тощо за 25,00 грн. - 41,00 грн. на місяць. Очевидним є невідповідність заявлених ним доходів реальним доходам, які [PERSON] отримує, але не декларує та не оподатковує. За 750,00 грн. на місяць забезпечити дитину хоча б самим необхідним для життєдіяльності - не можливо. Мінімальна сума коштів, які витрачаються на життєдіяльність дитини 6 років щомісячно становить 7 000,00-8 000,00 грн. Ніяких додаткових коштів на утримання малолітньої доньки відповідач також не надає, ані в грошову вимірі, ані в натуральному (одяг, ліки, їжа тощо). Стало нещодавно відомо, що [PERSON] став власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (загальною площею 295,1 кв. м.), якого на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів в нього не було. Також 20.11.2015 року відповідач став одним із засновників ТОВ «ГАЗ ТРАНС СЕРВІС», та здійснив внесок у статутних капітал Товариства в розмірі 500,00 грн. З вищезазначеного можна дійти висновку, що за останні 2 роки у [PERSON] значно змінилося майнове становище в бік покращення. Добровільно сплачувати адекватний розмір аліментів, він не бажає, більше того, як вже зазначалося вище - він взагалі перестав виплачувати навіть той мізерний розмір аліментів, який встановлений рішенням суду, і всіляко намагається уникнути виплати заборгованості. Заборгованість відповідача за аліментними зобов'язаннями становить більше 11763,17 грн., що підтверджується довідкою-розрахунком станом на 03.05.2018 року. Пеня за несплачені аліменти становить: за період з 08.04.2015 року по 04.05.2018 року - 44 613,92 грн., за період з 08.04.2016 року по 04.05.2018 року - 40 527,90 грн., за період з 08.01.2017 року по 04.05.2018 року - 10 593,48 грн., за період з 08.03.2018 року по 04.05.2018 року - 1 372,64 грн. Загальна сума пені за всі періоди становить - 97107,94 грн. При розрахунку пені за несвоєчасне виконання аліментного зобов'язання, сума неустойки значно перевищує розмір заборгованості, а тому, на підставі ч.1 ст. 196 СК України, позивач вважає за необхідне стягнути з відповідача суму, яка дорівнює 100 відсоткам заборгованості в розмірі 11763,17 грн., в якості пені. З урахуванням викладених обставин позивач просила: змінити розмір аліментів, встановлених рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 08.10.2015 року, що підлягають стягненню з відповідача на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини усіх видів заробітку (доходу) [PERSON], але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, на аліменти в розмірі 3500,00 грн., з подальшою індексацією відповідно до чинного законодавства України, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Стягнути з відповідача неустойку (пеню) в розмірі 11763,17 грн. 06.07.2018 року від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заву, разом з підтвердження про надіслання відзиву [PERSON], в якому він просив суд врахувати ту обставину, що його матеріальне становище за останні два роки погіршилось, він навіть перестав отримувати заробітну плату та постійно шукає можливість хоч якось заробити грошей на життя, допомогу своїм рідним, та можливість платити аліменти на користь [PERSON], а тому просить призначити їх у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Вказана сума дасть відповідачу хоч якусь можливість знаходити джерела їх виплати та погашення існуючої заборгованості, так як заявлений позивачем розмір аліментів у 3500,00 грн. щомісяця не співвідноситься навіть зі встановленим державою розміром прожиткового мінімуму для дітей такого віку, так як майже в два рази перевищує розмір цього мінімуму і поставить його в надзвичайно скрутне матеріальне становище, з якого в сучасних реаліях він не зможе самостійно вибратись. З приводу стягнення пені за несвоєчасне виконання аліментних зобов'язань, відповідач заперечує та мотивує свої заперечення наступним. Відповідно до ст.196 СК України, у разі заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені). Відповідач вважає, що його вини у виниклій заборгованості немає з урахуванням всіх викладених вище обставин, а тому застосування ст. 196 СК України в даному випадку буде незаконним. Відсутність його вини підтверджуються також додатковими обставинами, а саме: виконавчий лист був виданий [PERSON] ще 08.10.2015 року, але вона не передавала його на виконання, так як через суди намагалась збільшити суму призначених аліментів. Виконавче провадження по цьому виконавчому листу було порушене лише 08.02.2017 року, що підтверджується постановою ВП № 53266153. Більше того, постанова по виконавчому листу була отримана на підприємстві лише у липні 2017 року, що підтверджується штемпелями на поштовому конверті. Вже до цього, у червні 2017 року, не дочекавшись постанови, відповідач написав заяву до бухгалтерії, і з нього почали вираховувати аліменти у сумі 750,00 грн. щомісячно. З березня 2018 року підприємство взагалі зупинилось, всі працівники, крім нього, звільнились, заробітна плата не виплачується через повну відсутність коштів. На підставі викладеного просив ухвалити по справі рішення, яким встановити для [PERSON] сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. В решті позовних вимог [PERSON] відмовити. Позивачем в свою чергу надано до суду відповідь на візвиз, відповідно до якої остання вказує на те, що твердження відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву не підтверджуються належними доказами, а також не змінюють реальну ситуацію щодо необхідності участі батька дитини в її утриманні. 750,00 грн., які відповідач спдачував [PERSON] це крихти, за які неможливо навіть прогодувати дитину. Вимоги, викладені у відповіді на відзив аналогічні тим, які містяться у позовній заяві. В судовому засіданні представник позивача - [PERSON], позовні вимоги підтримала з підстав наведених ньому, просила їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача - [PERSON], в судовому засіданні просив при визначенні розміру збільшення аліментів на утримання малолітньої дитини врахувати пояснення викладені у відзиві на позов. Заслухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. З матеріалів справи убачається, що сторони по справі перебували в шлюбі, який за рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 23.12.2014 року було розірвано. Від вказаного шлюбу у сторін народилася дитина - [PERSON], [INFO], що підтверджуються копією свідоцтва про народження виданого 18.08.2012 року відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві. Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 08.10.2015 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини було задоволено частково, та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини - [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини усіх видів заробітку (доходу) [PERSON], але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 08.04.2015 року. На виконання вищезазначеного рішення було видано виконавчий лист № 2-2926/15 від 08.10.2015 року, на підставі якого відкрито виконавче провадження згідно, з яким з відповідача на користь позивача стягнуті аліменти на утримання дитини - [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини усіх видів заробітку (доходу) [PERSON], але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 08.04.2015 року. Відповідно до наданих пояснень представника позивача в судовому засіданні відповідач всіляко приховує свої доходи, спеціально занижує розмір своєї заробітної плати до абсурдного розміру, що підтверджується наданою довідкою-розрахунком, а зважаючи на те, що відповідач є засновником та директором свого ж Товариства, у нього є всі можливості встановити собі самий мінімальний розмір заробітної плати, для того, щоб сплачувати мінімальні аліменти на свою ж рідну дитину, у зв'язку з чим необхідно змінити розмір та спосіб стягнення аліментів з частини від усіх видів заробітку на тверду грошову суму з подальшою індексацією відповідно до закону. Середня заробітна плата в м. Києві, згідно зі статистичними даними становить: в січні 2018 року - 11668,00 грн.; в лютому 2018 року - 12124,00 грн. З наведених статистичних даних можна зробити висновок, що ? частина від середньої заробітної плати в м. Києві станом на лютий 2018 року становить 3031,00 грн., що в 4 рази більше, ніж те, що платить [PERSON] Крім мого, позивач по справі, мати двох дітей, один з яких є інвалідом з дитинства та не є сином відповідача, самотужки виховує і утримує дітей. Нещодавно [PERSON] став власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], (загальною площею 295,1 кв. м.), якого на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів в нього не було. Також 20.11.2015 року відповідач став одним із засновників ТОВ «ГАЗ ТРАНС СЕРВІС» та здійснив внесок у статутних капітал Товариства в розмірі 500,00 грн. Отже, вбачається, що за останні 2 роки у [PERSON] значно змінилося майнове становище в бік його покращення. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України. Положеннями ч. 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст.ст. 183, 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Положення ст. 192 СК України лише вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених в ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Представник відповідача заперечуючи проти позовних вимог позивача в судовому засіданні вказував на те, що матеріальне становище відповідача за останні два роки погіршилось, оскільки останній перестав отримувати заробітну плату та постійно шукає можливість хоч якось заробити грошей на життя, надає допомогу своїм рідним, та можливість платити аліменти на користь [PERSON] Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта № 120852895 від 17.04.2018 року, сформованої на підставі заяви № 277559499, виданої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рвач\~Ж.В. [PERSON], 23.06.2016 року став власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (загальною площею 295,1 кв. м.). З матеріалів справи убачається, що у квітні 2018 року позивач [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом про визнання вказаного житлового будинку спільною власністю подружжя та визнання за нею права власності на ? частку будинку, що підтверджується копією позовної заяви. Крім того, рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області від 29.11.2016 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.11.2015 року в частині відмови [PERSON] в задоволенні позовних вимог про визнання права власності на земельні ділянки та задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю скасовано. Ухвалено по справі в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги [PERSON] задоволено. У задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю відмовлено. Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1800 га., яка знаходиться по [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданий [PERSON], та на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1800 га., яка знаходиться по [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданий [PERSON] В решті, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.11.2015 року залишено без змін. Відповідно до довідки ТОВ «ВЕРОЙЛ» від 02.07.2018 року виданої генеральним директором [PERSON] вбачається, що станом на 02.07.2018 року по ТОВ «ВЕРОЙЛ» існує заборгованість перед постачальниками у розмірі 2264538,85 грн. Згідно довідки ТОВ «ВЕРОЙЛ» від 02.07.2018 року виданої генеральним директором [PERSON] з 2015 року ТОВ «ВЕРОЙЛ» тимчасово припинило господарську діяльність та перебуває в такому стані по теперішній час. Відповідно до довідки ТОВ «ВЕРОЙЛ» від 02.07.2018 року виданої генеральним директором [PERSON] вбачається, що ТОВ «ГАЗ ТРАНС СЕРВИС» створено 20.11.2015 року. За період з 2015 року по теперішній час підприємство господарську діяльність не здійснювало. Також з довідки ТОВ «ВЕРОЙЛ» від 02.07.2018 року вбачається, що згідно постанови ВП № 53265153 від 08.02.2017 року по виконавчому листу №2-2926/15 від 08.10.2015 року, яка доставлена на юридичну адресу ТОВ «ВЕРОЙЛ» в липні 2017 року, із заробітної плати [PERSON] розрахована заборгованість по сплаті аліментів за період з 08.04.2015 року по 31.05.2017 року, яка складає 10505,17 грн. З червня 2017 року аліменти утримані по особистій заяві [PERSON] в розмірі 750,00 грн. щомісяця та перераховані згідно реквізитам позивача. Відповідно до відомостей наданих Пенсійним фондом України пенсія відповідача [PERSON] за 2018 рік склала 3138,15 грн. Крім того, відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції, Україна від 03.04.2006 року [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO]. За твердженнями представника позивача відповідач в добровільному порядку сплачує грошові кошти на утримання дитини від першого шлюбу. Крім того, відповідач має на утриманні одиноку матір-пенсіонерку, 1939 року народження, яка в силу свого віку часто хворіє, проживає сама та не може забезпечити собі гідне існування, що також вимагає від відповідача значних матеріальних затрат на її лікування та утримання. На підтвердження вказаних обставини надав копію пенсійного посвідчення та довідку про розмір пенсії [PERSON] від 03.07.2018 року. Згідно ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням вимог ст. 81 ЦПК України, ч. 1 ст. 192 СК України суд прийшов до висновку про те, що позивачем в процесі розгляду справи не надано належних доказів значного покращення матеріального стану відповідача, зокрема. у бік його покращення. Більше того, як вбачається з матеріалів справи матеріальне становище відповідача за останні два роки значно погіршилось, оскільки він перестав отримувати заробітну плату, з кінця 2015 року ТОВ «ВЕРОЙЛ», засновником та директором якого він являється, також практично не веде господарської діяльності, що підтверджується довідкою Товариства від 02.07.2018 року. Також судом встановлено, що на утриманні відповідача перебуває ще одна дитина від першого шлюбу - [PERSON], [INFO]. Приймаючи вищевикладене до уваги, суд приходить до висновку про те, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів того, що [PERSON] має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], в сумі 3500,00 грн. щомісячно. Відповідно до ст. 183 СК України (в редакції, що діяла на момент винесення рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08.10.2015 року) розмір аліментів на одну дитину визначений у одній чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Суд при розгляді вимог позивача про збільшення розміру аліментів та зміну способу стягнення аліментів враховує те, що після ухвалення попереднього рішення суду про стягнення аліментів змінився визначений положеннями СК України мінімальний розмір аліментів, відтак попередньо визначений судом розмір аліментів цим вимогам вочевидь не відповідає, а тому з вказаних підстав аліменти підлягають збільшенню, шляхом зміни способу стягнення. Постанова пленуму Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13 вказує на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження. За положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження. У сукупності наведеного, судом визнається необхідним збільшення розміру аліментів шляхом зміни способу стягнення, що присуджені до стягнення з відповідача на користь позивача, в межах визнання позовних вимог відповідачем, тобто у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку до досягнення донькою повноліття. Частиною 2 ст. 184 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Оскільки, спеціального закону про індексацію аліментів не прийнято, а в Україні діє Закон України «Про індексацію грошових доходів населення», то розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, на підставі ч. 2 ст. 184 СК України підлягає індексації в порядку, передбаченому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення». Таким чином обов'язок проведення індексації розміру аліментів, який визначений судом у твердій грошовій сумі, прямо передбачений законом, а саме, положеннямист. 184 СК України, що зобов'язує державного виконавця проводити таку індексацію автоматично, тобто без додаткового судового рішення. Відповідно до наданої довідки-розрахунку заборгованості, що виконаний старшим державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві станом на 03.05.2018 року заборгованість по аліментах відповідно до виконавчого листа №2-2926/15 від 08.10.2015 року, який виданий Деснянським районним судом м. Києва, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі ? частини від усіх видів заробітку, становить 11763,17 грн. Позивач у позовній заяві посилається на те, що відповідач не виконує рішення суду по сплаті аліментів, тому має нести відповідальність, передбаченуст. 196 СК України та сплатити неустойку (пеню). Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а в разі спору - судом (ч.4 ст. 195 СК України). Відповідно до ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Відповідно до ст. 20 СК України до правовідносин щодо відповідальності платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки врегульованих ст. 196 СК України позовна давність не застосовується. Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у п. 22 роз'яснив, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Виходячи з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов'язання, відсутність вини в простроченні сплати аліментів повинен довести платник аліментів. Позивачкою пред'явлені вимоги про стягнення з відповідача пені за несвоєчасне виконання аліментного зобов'язання в розмірі 11763,17 грн. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про те, що відповідач заборгував позивачу аліменти, то одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені). На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заборгованість по аліментам виникла саме з вини відповідача, а тому вимоги позивача про стягнення пені за прострочення сплати аліментів підлягають задоволенню. Оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору під час подання позову, він стягується з відповідача на користь держави.

Outcome: partial