Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

Позивачка звернулася до Новобузького районного суду Миколаївської області із вищезазначеним позовом про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу. Ухвалою суду від 30 квітня 2015 року справу передано на розгляд до Заводського районного суду міста Миколаєва. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка зазначила, що 01 жовтня 2011 року вона була прийнята на посаду провідника пасажирського вагону у поїздах приміського сполучення Моторвагонного депо Христинівка наказом начальника депо №РПЧК-05/62 від 01.10.2011 року на умовах контракту до 31.12.2012 року. Після прийняття на роботу контракт змінювався та переукладався на новий строк на підставі додаткової угоди від 24 грудня 2012 року, додаткової угоди від 31 жовтня 2013 року, додаткової угоди від 22 жовтня 2014 року, додаткової угоди від 20 листопада 2014 року. Наказом №03/ос від 06 січня 2015 року позивачка була звільнена із займаної посади на підставі п. 8 ст. 36 КЗоТ України у звязку із неналежним виконанням умов контракту від 01.10.2011 року №63 та підпункту «а» пункту 18 додаткової угоди №4 від 20 листопада 2014 року через встановлення факту перевезення працівником безквиткових пасажирів. У звязку з тим, що звільнення позивачки із займаної посади відбулося з порушенням норм чинного законодавства України, [PERSON] просила визнати таке звільнення незаконним, поновити її на посаді провідника пасажирського вагону у поїздах приміського сполучення Моторвагонного депо Христинівка та стягнути з відповідача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 2564 гривні 64 копійки на день подачі позову. У звязку з тим, що відповідач [PERSON] структурний підрозділ Державного підприємства «Одеська залізниця» Моторвагонне депо Христинівка, зазначений позивачкою у позові, не є юридичною особою та не має цивільної процесуальної дієздатності, ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 21 липня 2015 року на підставі ст. 33 ЦПК України за клопотанням позивачки первісного відповідача було замінено належним відповідачем [PERSON] підприємством «Одеська залізниця». В ході розгляду справи, наказом начальника [PERSON] структурного підрозділу Державного підприємства «Одеська залізниця» Моторвагонне депо Христинівка [PERSON] №116/ос від 17 вересня 2015 року було скасовано наказ №03/ос від 06 січня 2015 року про звільнення [PERSON] з посади провідника пасажирського вагона (у поїздах приміського сполучення) оборотного моторвагонного депо [PERSON]. Поновлено [PERSON] на вказаній посаді за умовами контракту з 07 січня 2015 року. На підставі вказаного наказу позивачка приступила до роботи. Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 03.12.2015 року позовна заява в частині позовних вимог про визнання звільнення незаконним та поновлення на роботі була залишена без розгляду на підставі відповідної заяви позивачки. У звязку з викладеними обставинами, [PERSON] уточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача на її користь розмір середньої плати за період з 06.01.2015 року по 18.09.2015 року у розмірі 22987 гривень 95 копійок. У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали уточнені позовні вимоги та наполягали на їх задоволенні, надавши суду пояснення, аналогічні змісту позовної заяви. Представник відповідача у судовому засіданні зазначив, що відповідачем було розраховано та нараховано [PERSON] середню заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 22987 гривень 95 копійок, однак виплатити вказану суму ДП «Одеська залізниця» може лише на підставі відповідного судового рішення. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, начальник [PERSON] структурного підрозділу Державного підприємства «Одеська залізниця» Моторвагонне депо Христинівка [PERSON] у судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, у звязку з чим суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Суд, заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що згідно запису у трудовій книжці серії АВ №642740 [PERSON] 01 жовтня 2011 року була прийнята на посаду провідника пасажирського вагону у поїздах приміського сполучення в цех експлуатації оборотного моторвагонного депо [PERSON] наказом начальника депо №РПЧК-05/62 від 01.10.2011 року на умовах контракту №63 до 01.10.2011 року (а.с.10). Після прийняття на роботу контракт змінювався та переукладався на новий строк на підставі додаткової угоди від 24 грудня 2012 року (а.с.30), додаткової угоди від 31 жовтня 2013 року (а.с.31), додаткової угоди від 22 жовтня 2014 року (а.с.32), додаткової угоди від 20 листопада 2014 року. (а.с.23-26). Наказом №03/ос від 06 січня 2015 року позивачка була звільнена із займаної посади на підставі п. 8 ст. 36 КЗпТ України у звязку із неналежним виконанням умов контракту від 01.10.2011 року №63 та підпункту «а» пункту 18 додаткової угоди №4 від 20 листопада 2014 року через встановлення факту перевезення працівником безквиткових пасажирів (а.с.18). Згідно ст. 233 КЗпТ, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Позивачка звернулась до Новобузького районного суду Миколаївської області 30 січня 2015 року, тобто у строки, передбачені ст. 233 КЗоТ. Наказом начальника [PERSON] структурного підрозділу Державного підприємства «Одеська залізниця» Моторвагонне депо Христинівка [PERSON] №116/ос від 17 вересня 2015 року було скасовано наказ №03/ос від 06 січня 2015 року про звільнення [PERSON] з посади провідника пасажирського вагона (у поїздах приміського сполучення) оборотного моторвагонного депо [PERSON]. Поновлено [PERSON] на вказаній посаді за умовами контракту з 07 січня 2015 року. Позивачка приступила до виконання своїх посадових обовязків. Згідно ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Здійснення відповідних розрахунків визначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). Вказана позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 січня 2015 року по справі 6-195цс14. За умовами додаткової угоди №4 до контракту №63 від 01.10.2011 року (розділи 3 та 4), укладеного між сторонами, режим робочого часу і часу відпочинку працівника регулюється згідно з діючим законодавством, колективним договором, правилами внутрішнього трудового розпорядку та особливостями регулювання робочого часу на залізничному транспорті. Особливістю режиму робочого часу правника є розїзний характер роботи з підсумованим обліком робочого часу. Облік робочого часу за обліковий період місяць проводиться відповідно до умов колективного договору (а.с.24). Згідно наданого відповідачем розрахунку середньогодинна заробітна плата позивачки за останні 2 місяці роботи складала 16 гривень 55 копійок. Шляхом множення середньогодинного заробітку на число робочих годин ДП «Одеська залізниця» проведено розрахунок середнього заробітку [PERSON] за час вимушеного прогулу у період з січня 2015 року (звільнення з роботи) по вересень 2015 року (поновлення на роботі) у сумі 22987 гривень 95 копійок. Позивачка [PERSON] з наданим відповідачем розрахунком погодилась, правильність його оспорювала. З огляду на викладене, оцінивши та проаналізувавши наявні у справі докази у їх сукупності, суд вважає уточнені позовні вимоги [PERSON] про стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 22987 гривень 95 копійок обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно пункту 6 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 року, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обовязком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обовязкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Зазначене означає, що з суми середнього заробітку, стягнутої за рішенням суду, під час здійснення виплати мають бути відраховані податки та інші обовязкові платежі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, у звязку із задоволенням позовних вимог з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі у дохід держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved