Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

позивачка звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що суміжний землевласник [PERSON] при визначенні меж земельних ділянок в СТ «Побутовик» самовільно захопив частину її земельної ділянки на 9,36 м. по спільній межі вглиб її земельної ділянки [ADDRESS], а тому просить зобов'язати відповідача звільнити частину земельної ділянки, що належить їй на праві власності, шляхом знесення зведеного ним садового будинку [ADDRESS]. В суді позивачка та її представник просили про задоволення позову з викладених у ньому підстав. Позивачка зазначила, що її права порушено відповідачем, який вимагає зміщення її паркану та звільнення на його користь частини її власної земельної ділянки. Відповідач проти позову заперечив. Обставини викладені в ньому вважав недоведеними. Третя особа [PERSON] також проти позову заперечував. Інші треті особи до суду не прибули, про розгляд справи повідомлені. Заслухавши сторони і дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Встановлено, що сторони є суміжними землевласниками [ADDRESS] і [ADDRESS] на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району. Позивачка згідно державного акту IV-КВ № 019616 від 18.08.1998 року має у власності земельну ділянку площею 0,091 га. З пояснень сторін установлено, що земельні ділянки ними приватизовано в 1998 році. Тоді ж встановлено межові знаки, суміжну межу - паркан, який донині розміщено на тому ж місці між земельними ділянками. До цього часу спору стосовно межі земельних ділянок між сторонами не виникало. Згідно даних зведеного кадастрового плану 7-ми земельних ділянок в СТ «Побутовик» в межах кадастрового кварталу 3221888800:38:088 складеного ТОВ «НВП» Центр земельних відносин, вказані земельні ділянки площею 0,8608 га по фактичним огорожам не відповідають даним відображеним в державних актах членів садового товариства. При цьому земельна ділянка [PERSON] в межах існуючої огорожі на 0,041 га більша за ділянку згідно державного акту. Земельна ділянка позивачки в межах фактично існуючої огорожі відповідає площі зазначеній в державному акті. Зазначене підтвердила в суді й позивачка, зазначивши, що площа фактично використовуваної нею земельної ділянки становить 0,091 га. У той же час рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 13.06.2013 року, яке набрало законної сили, встановлено, що [PERSON] фактично користується частиною земельної ділянки суміжного землекористувача - [PERSON], а тому її зобов'язано перенести межу між ділянками шляхом знесення паркану. Згідно ст. 107 ЗК України основою для відновлення меж земельних ділянок є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Власник земельної ділянки або землекористувач згідно ч. 2 ст. 152 ЗК України може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог. Згідно вимог статей 10, 58-60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов'язок доказування і подання належних, допустимих і достатніх доказів покладається на сторони. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Загаданим вище судовим рішенням встановлено обставини, які спростовують доводи позову [PERSON] про порушення її права з боку відповідача, як сумісного землевласника. З цих підстав суд не вправі ставити під сумнів судове рішення, яке набрало законної сили й обставини, що встановлені в ньому. Крім того, як встановлено в суді наразі позивачка фактично користується площею земельної ділянки, яка відповідає площі її земельної ділянки, що зазначена в державному акті про право власності на землю і фактично виділена їй в натурі при визначенні земельної ділянки на місцевості. Відтак наявність порушення прав позивачки, які б підлягали захистові, шляхом знесення садового будинку відповідача, перед судом не доведено. Законних підстав для цього не встановлено. За таких обставин пред'явлений позов є недоведеним і необґрунтованим, а тому задоволенню не підлягає. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed