Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-08 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому зазначає, що є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . У вказаному житловому будинку зареєстрований [PERSON] , який не проживає у ньому з 2016 року. Позивачка змушена сплачувати комунальні послуги за кількістю зареєстрованих осіб, що значно погіршує її матеріальний стан. Просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житлом за адресою: [ADDRESS] . Позивачка в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку по [ADDRESS] , що підтверджується копією свідцтва про право на спадщину за законом від 29.06.2006 року посвідченого державним нотаріусом Скадовської державної нотаріальної контори Куліш Л.Г. № 2704. Згідно довідки Скадовської міської ради про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 07.06.2019 року № 4022 у житловому будинку [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] - власник будинку, [PERSON] - син, [PERSON] - онука, [PERSON] - онук, [PERSON] - невістка. З акту обстеження житлових умов від 10.06.2019 року, складеного членами комісії Скадовської міської ради Григоренко В.А. зареєстрований в [ADDRESS] , але не проживає за даною адресою з серпня 2016 року. Частиною 1 ст.41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в інформаційному листі № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» роз`яснив, що розглядаючи позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні власністю, а саме житловим приміщенням, слід звертати увагу, що реєстрація місця проживання є похідним правом від права користування житлом, питання про зняття з реєстрації колишніх членів сім`ї власника будинку залежить від вирішення питання про їх право проживання в цьому будинку (відсутність такого права, втрата права користування), яке регулюється нормами ЖК УРСР та ЦК (статтями 71, 72, 156 ЖК УРСР та статтею 405 ЦК). Та обставина, що відповідач до теперішнього часу залишається зареєстрованим у даному будинку, обмежує позивача в повній мірі здійснювати свої права на володіння, користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки під час судового розгляду факт не проживання відповідача у зазначеному будинку доведений належними і допустимими доказами. Судові витрати відносяться на рахунок відповідача відповідно до п. 1 ч. 2 ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved