Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 21 жовтня 2011 року між нею та відповідачем був укладений шлюб у ВДРАЦС Чернівецького міського управління юстиції. На підтвердження своїх доводів щодо позовних вимог позивачка вказує, що сімейні стосунки склалися невдало. Через відсутність взаєморозуміння, несумісність характерів, постійні сімейні сварки та конфлікти довгий час не можуть налагодили шлюбні стосунки. Спроби відновити їх спілкування та зберегти сім'ю позитивного результату не дали. Від даного шлюбу у неї з відповідачем є малолітня донька [PERSON], [INFO] року Стверджує, що збереження сім'ї , примирення між ними неможливо. Спір про поділ майна буде вирішуватись окремо. На підставі вищевикладеного, просить суд, розірвати шлюб між нею та відповідачем. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просила суд шлюб між нею та відповідачем розірвати та після розірвання шлюбу іменувати її дошлюбним прізвищем [PERSON] В судове засідання відповідач не з'явився,від нього до суду надійшла заява, в якій вказує, що позовні вимоги визнає та просить суд розгляд справи проводити без його участі. Суд приймає до уваги визнання позову відповідачем, оскільки це не суперечить Закону, а також правам та інтересам сторін та відповідає вимогам ч. 4 ст. 174 ЦПК України, яка передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка надала суду докази на підтвердження своїх доводів щодо позовних вимог. Судом встановлено, що між сторонами 21 жовтня 2011 року було укладено шлюб, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №1963 (а.с.6 ). Згідно ч.1 ст.24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України - шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 109 цього ж Кодексу передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. У статті 112 СК України зазначено, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається із показів сторін та досліджених у судовому засіданні доказів, шлюб носить формальний характер, подружні відносини між ними фактично припинені, втрачено почуття любові, поваги та довіри. Зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги щодо розірвання шлюбу між сторонами підлягають задоволенню, оскільки вони перестали розуміти один одного, втратили почуття любові один до одного та подальше існування шлюбу суперечить інтересам сторін. Згідно ст. 113 Сімейного кодексу України -особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання цього шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, позивачку[PERSON], після розірвання даного шлюбу слід іменувати дошлюбним прізвищем « [PERSON]. Встановлені судом обставини повністю підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved