Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом відповідно до якого просить визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . Вимоги мотивує тим, що вона та її син [PERSON] є власниками даної квартири. [PERSON] , яка є її тіткою, вона зареєструвала на прохання останньої, оскільки та продала свою квартиру та збиралась їхати до родичів в Росію, а реєстрація їй необхідна була для оформлення пенсії в Україні. При цьому, відповідачка в спірній квартирі ніколи не проживала та нею не користувалась, її речі в квартирі відсутні. На даний час, як їй, позивачу, відомо відповідачка проживає в Росії, але її точної адреси вона не знає, вони не спілкуються взагалі. Їй лише відомо про те, що відповідачка взята на тимчасовий консульський облік в Генеральному консульстві України в Санкт-Петербурзі та отримує пенсію в Росії, що підтверджується даними паспорта останньої та довідкою про отримання пенсії. Враховуючи, що відповідачка понад один рік без поважних причин не проживає в спірній квартирі, нею не користується, комунальні послуги не сплачує, вона відповідно до ст.405 ЦК України втратила право користування вказаним жилим приміщенням. Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08.10.2020 р. відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання сторони не з`явились, про час, місце та дату розгляду справи повідомлялись належним чином. Від позивача до розгляду справи по суті вимог надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та відсутності її представника, на позовних вимогах наполягає, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач причини неявки не повідомила, відзив на позов не подала. Згідно довідки управління дозвільно-погоджувальних процедур та адміністративних послуг Олександрійської міської ради від 13.07.2020 року №1952/237/16, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . За таких обставин, суд ухвалив провести заочний розгляд справи у відсутність сторін, постановивши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до вимог ст.280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Особа має право на захист порушеного права у спосіб визначений законом або договором. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлені ч. 2 ст. 16 ЦК України. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва на право власності на житло від 14.10.1997 року, посвідченого виконкомом Олександрійської міської ради квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] та [PERSON] . Згідно довідки КП «Житлогосп» від 27.01.2020 року за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: власник квартири - [PERSON] [INFO] , та її тітка - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до акту-розпорядження від 21.09.2020 року №346 [PERSON] в квартирі [ADDRESS] зареєстрована, але з 2013 року не проживає, її особистих речей в квартирі немає. Як свідчить копія паспорта, виданого на ім`я [PERSON] , [INFO] , остання 11.07.2014 року взята на тимчасовий консульський облік в Генеральному консульстві України в Санкт-Петербурзі. Згідно довідки УПФР в Невському районі Санкт-Петербурга від 18.08.2016 року №726265/16, [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку в УПФР в Невському районі Санкт-Петербурга та їй призначена страхова пенсія за віком з 01.09.2015 року і безстроково. Таким чином, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні позовні вимоги знайшли своє підтвердження. Відповідач не проживає в спірній квартирі понад один рік без поважних причин. Реєстрація відповідача в квартирі, яка належить позивачу створює для останньої перешкоди в користуванні та розпорядженні власністю. Позивач повинна сплачувати комунальні послуги за відповідача, яка зареєстрована в квартирі, але фактично не проживає. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, яка на підставі п. 13 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду за захистом своїх порушених прав, відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір у розмірі 840,80 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved