Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 14 вересня 2013 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] в Індустріальному відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №646. В подружжя народилися дитина -донька [PERSON], [INFO]. Вона з відповідачем проживала у шлюбі шість років, вели спільне господарство та будували міцні спільні відносини. Але останній рік вони не можуть як сім'я проживати разом, виконувати сімейні обов'язки, спокійно вирішувати навіть нескладні поточні проблеми, постійно сперечаються та принижують один одного. З травня 2016 року сімейні відносини фактично припинені. Вони з відповідачем неодноразово протягом останнього року намагалися говорити один з одним про їх особисті сімейні проблеми, спокійно вирішувати їх та ніяких результатів це не дало. В сімейних стосунках нічого не змінювалося за останній рік, хоча вони прикладали для цього максимум зусиль, їх відносини переросли в ще більш ворожі. В результаті спільних розмов вона прийшла до висновку, що розлучення це єдиний вихід для них побудувати нове щасливе життя та зберегти нормальне бачення про сім'ю у їх спільної дитини. Подальше сумісне життя та збереження шлюбу неможливе. Спору щодо місця проживання дитини та поділу майна немає. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Просила шлюб розірвати. Відповідач в судове засідання не з'явився. Відповідно до заяви від 13.03.2017 року позовні вимоги визнав в повному обсязі, просив шлюб розірвати. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги позивачки законні і обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування на їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно до копії свідоцтва про шлюб виданого 14 вересня 2013 року Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 14 вересня 2013 року за актовим записом № 646. Прізвище дружини після одруження [PERSON] ( а.с. 9). 23 грудня 2011року у позивачки та відповідача народилась спільна дитина -донька [PERSON] , на підтвердження чого до позовної заяви додано копію свідоцтва про народження Серія [NUMBER], в якому батьками вказаної дитини вказано позивачку та відповідача ( а.с. 10). Відповідно ст. 120 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інші обставини життя подружжя. Шлюбні стосунки між сторонами фактично припинені з травня 2016 року, сторони не бажали поновлювати стосунки, будь-яких заходів до примирення сторони не приймають, оскільки збереження шлюбу суперечить інтересам сім`ї, а тому надання сторонам строку для примирення суд вважає недоцільним. Причиною розпаду сім'ї є різниця характерів, відсутність між позивачем та відповідачкою взаєморозуміння і довіри, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства, втрата почуттів взаємної любові. При постановленні рішення суд враховує те, що сімейно-шлюбні відносини припинені, позивачка наполягала на розірванні шлюбу, відповідач не заперечував щодо розірвання шлюбу, сторони зберігати шлюб не бажають, спір про майно відсутній, спір щодо місця проживання дитини також відсутній, дитина після розірвання шлюбу буде проживати з матір'ю, тому суд приходить до висновку, що сім'я сторін розпалася остаточно та відновлена бути не може. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що має суттєве значення. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 88 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача на його користь.

Outcome: approved