Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про поділ спільно набутого майна подружжя. Посилається на те, що 17.05.1997 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем за актовим записом № 89 у відділі реєстрації актів цивільного стану Хустської районної державної адміністрації, Закарпатської області. 18.01.2008 року укладено договір купівлі-продажу, згідно якого відповідачем придбано житлову квартиру № 1, що розташована в будинку № 12 по вул. Свобода, в м. Хуст, Закарпатської області та Хустським державним підприємством технічної інвентаризації проведено реєстрацію права власності та отримано витяг за № 17419362. Також сторонами під час шлюбу було придбано автомобіль марки Mitsubischi Lancer 1.5, 1989 року випуску д.н.з. [NUMBER], № кузова JMBSNC62AKU466492. Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 16.06.2015 року шлюб між сторонами розірвано, неповнолітніх дітей сторін [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] залишено на вихованні та утриманні біля позивачки та стягнуто на її користь з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі по 1000 грн. щомісячно до досягнення дітьми повнолітнього віку. Відповідач зобовязання по утриманню та вихованню дітей належним чином не виконує, матеріальної допомоги не надає. За таких обставин позивачка просить суд задовольнити її позовні вимоги та на підставі ч.2, 3 ст. 70 СК України визнати за нею право власності на 3/4 частини квартири №1 за адресою м.Хуст, вул. Свободи, №12, Закарпатської області, визнати за відповідачем право власності на 1/4 частини квартири №1 за адресою м.Хуст, вул. Свободи, №12, Закарпатської області та визнати за відповідачем право власності на автомобіль марки Mitsubischi Lancer 1.5, 1989 року випуску, д.н.з. [NUMBER], тип транспортного засобу - легковий седан В, № кузова JMBSNC6AKU466492. В судове засідання представник позивачки - [PERSON] подала заяву в якій просила справу розглядати у їх відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилися, про час місце та день розгляду справи повідомлялися належним чином, шляхом публікації оголошення в газеті «Новини Закарпаття» №12 (4477), однак причини його неявки суду не відомі. Враховуючи наведене, суд вважає за можливе відповідно до ст. 169 ч. 4 ЦПК України, виходячи з наявних у справі даних про права і взаємовідносини сторін, та беручи до уваги те, що представник позивачки не заперечила у поданій заяві проти вирішення справи без участі відповідача [PERSON], провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає, що справу можливо вирішити у відсутності сторін без фіксування судового процесу. Зясувавши обставини справи та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. В ході розгляду даної справи встановлено, що квартиру №1 за адресою м.Хуст, вул. Свободи, №12, Закарпатської області та автомобіль марки Mitsubischi Lancer 1.5, 1989 року випуску, д.н.з. [NUMBER], тип транспортного засобу - легковий седан В, № кузова JMBSNC6AKU466492 було придбано сторонами під час перебування в шлюбі, який між ними розірвано рішенням Хустського районного суду від 16.06.2015 року. Також даним рішенням суду неповнолітніх дітей сторін: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] залишено на вихованні та утриманні біля позивачки та стягнуто на її користь з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі по 1000 грн. щомісячно до досягнення дітьми повнолітнього віку. Відповідач зобовязання по утриманню та вихованню дітей належним чином не виконує, матеріальної допомоги не надає. Відповідно до ч.1 статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на підставі спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.2, 3 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. В позовній заяві позивачка навела докази, які дають суду підстави відповідно до вимог ч.2, ч.3 ст. 70 СК України, відступати від рівності часток при поділі майна між сторонами, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки неповнолітні діти сторін [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] перебувають на утриманні та вихованні позивачки, відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, зобовязання по утриманню та вихованню дітей належним чином не виконує. За таких обставин, суд дійшов до висновку про доведеність вимог позивачки, щодо розподілу їхньої квартири з відповідачем на 3/4 та 1/4 частини, з відступом від рівності часток на обєкт права спільної сумісної власності подружжя. Отже, виходячи з вищенаведеного, та враховуючи інтереси неповнолітніх дітей сторін, враховуючи те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до платіжного доручення від 04.08.2015 року позивачкою при подачі до суду сплачено судовий збір в розмірі 243,60 гривень, які вона просила стягнути з відповідача як судові витрати. А тому, відповідно до вимоги ст. 88 ЦПК України дана вимога також підлягає задоволенню.

Outcome: approved