Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-24 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій вказує, що 19 листопада 2010 року вона уклала шлюб з відповідачем і прожила з ним 10 днів під одним дахом, 01 грудня 2010 року сторони разом не проживали, а розлучилися 05 червня 2012 року. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. На підставі рішення № 4614/11 Дніпровського суду м.Києва від 22 серпня 2011 року відповідач зобовязаний виплачувати на користь позивачки аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі пятсот гривень щомісячно, але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини і до досягнення дитиною повноліття. Позивачка просить змінити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на її користь згідно рішення суду та щомісячно стягувати з нього на її користь аліменти на утримання дочки в розмірі 1500 гривень і одну четверту частки його заробітку (доходів), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до її повноліття. Позивачка в судове засідання не зявилася, про час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена, про що свідчать розписки про отримання поштового відправлення від 01.09.2015 року та 18.09.2015 року як вбачається з судової повістки, направленої за вказаною в позовній заяві адресою, та повернутої з відміткою «Укрпошти» за закінченням терміну зберігання, позивачка повідомлялася про розгляд справи. Згідно ч.5 ст.74 ЦПК України фізичним особам, які не мають статусу підприємців, судова повістка надсилається за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву про слухання справи без його участі, позовні вимоги не визнав. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про народження та рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 05 червня 2012 року, батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON], шлюб між якими було розірвано 05 червня 2012 року(а.с. 4, 5). За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З матеріалів справи вбачається, що на підставі рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 23 вересня 2011 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі пятсот гривень щомісячно, але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини і до досягнення дитиною повноліття (а.с.6). Відповідно до положень ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічне положення міститься також в роз'ясненнях Верховного Суду України, даних в п. 23 Постанови Пленуму від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» згідно якого розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Разом з тим, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей. Згідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач [PERSON] надав до суду копію трудової книжки, з якої вбачається, що він ніде не працює, а тому він не має змоги сплачувати аліменти в більшому розмірі. Таким чином, позивачка не надала доказів, які доводять обставини, що підтверджують покращення матеріального становища платника аліментів, оскільки відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, щодо доказування, яке не може ґрунтуватись на припущеннях, тому вимога позивачки про зміну розміру аліментів, задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed