Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою про визнання її сина - [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, зокрема, квартирою [ADDRESS] у зв'язку з тим, що останній не проживає за вищевказаною адресою з квітня 2013 року без поважної причини. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що вона є власником 1/3 частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності від 26.12.2003 року, а 2/3 частини квартири належать її другому сину [PERSON] Позивачка вказала, що з 1991 року у квартирі був зареєстрований [PERSON] Однак, з квітня 2013 року відповідач виїхав з даної квартири, продавши свою частину квартири братові [PERSON] і наразі не повернувся. З того часу, відповідач у вказаному житлі не проживає, комунальні послуги не сплачує, особистих речей у квартирі не має. Така ситуація створює перешкоди у користуванні позивачем належним їй об'єктом нерухомості, ускладнює реалізацію її прав, як співвласника квартири. У зв'язку з цим, була вимушена звернутися до суду для вирішення спірного питання. Позивачка надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Третя особа надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. З огляду на те, що в матеріалах справи досить даних про права і взаємини сторін, справа розглянута за відсутністю відповідача. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, у зв'язку із розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені такі факти та відповідні їм відносини. Судом встановлено, що 26 грудня 2003 року Управління міського майна Маріупольської міської ради, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було видане Свідоцтво на право власності на житло - квартиру [ADDRESS], відповідно до якого вказана квартира належить останнім на праві спільної сумісної власності (№28362 від 26.12.2003р.). Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого державним нотаріусом Другої маріупольської державної нотаріальної контори [PERSON]. №2-109 від 14.03.2013 року, [PERSON] придбав у [PERSON] 1/3 частину квартири [ADDRESS]. Відповідно до довідки Департаменту адміністративних послуг Відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Маріупольської міської ради №0242 від 16.03.2017 року, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до акту №5 від 19.03.2017 року складеного Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Шевченка 87», [PERSON], 1975 року народження, не проживає у [ADDRESS] з квітня 2013 року по теперішній час. Статтями 317, 319, 321 і 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним право користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців та у відповідності до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться у судовому порядку. Статтею 405 Цивільного Кодексу України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право користування жилим приміщенням у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад 1 рік. Відповідач не проживає у [ADDRESS] понад 3 роки, а відповідно втратив право користування житлом, у зв'язку з чим, суд вважає обґрунтованими твердження позивача про порушення її прав, як співвласника спірного житла, з боку відповідача, за захистом яких вона звернулася до суду. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved