Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

позивачка звернулася до відповідачки з даним позовом. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON], позов підтримали повністю, суду пояснили, що 19.12.2012 року між [PERSON] та відповідачкою у справі [PERSON] було укладено договір довічного утримання (догляду), посвідчений [PERSON], приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу Івано-Франківської області за реєстраційним № 1180. Відповідно до умов даного Договору позивачка зобов?язувалася передати у власність [PERSON] належний їй на праві приватної власності житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в с.Старі Кути, вул. О.Кобилянської 75, Косівського району, Івано-Франківської області, вартістю 32 883 грн. А відповідачка [PERSON] зобов'язувалася довічно повністю утримувати позивачку та її чоловіка [PERSON], забезпечувати їх харчами, одягом, доглядом, необхідною допомогою і зберігати в їхньому безоплатному довічному користуванні житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами. Позивачка [PERSON] взяті на себе договірні зобов'язання виконала повністю, передала у власність відповідачці обумовлені договором будинковолодіння та земельну ділянку. Однак, [PERSON] взяті на себе зобов'язання повністю утримувати їх з чоловіком, забезпечувати харчами, одягом, доглядом, необхідною допомогою, не виконує взагалі.До укладення договору довічного утримання, відповідачка постійно відвідувала їх з чоловіком, допомагала у господарстві, піклувалася про постійно запевняла, що так буде робити довічно, замінить їм рідну дитину, лиш би вони погодилися передати їй у власність житловий будинок та земельну ділянку.Однак, після укладення договору довічного утримання, за яким [PERSON] передала відповідачці своє нерухоме майно та земельну ділянку, остання перестала забезпечувати їх з чоловіком харчами, одягом, доглядом, необхідною допомогою. Крім того, у розмові з позивачкою, [PERSON] заявила, що вини з чоловіком, жодного відношення до житлового будинку та земельної ділянки не мають, адже лише вона є власником цього майна, і забезпечувати їх необхідною допомогою вона не буде. Просять позов задоволити. Відповідачка [PERSON] позов не визнала, суду пояснила, що сумлінно доглядала подружжя [PERSON], забезпечувала їх харчами, одягом та іншою необхідною допомогою. Просить в позові відмовити. Вислухавши сторони, їх представників, свідків та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити частково з наступних підстав. У відповідності до вимог ст. 744 ЦПК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Факт укладення договору довічного утримання (догляду) між сторонами стверджується копією договору довічного утримання (догляду) від 19.12.2012 року (а.с.7), відповідно до якого [PERSON] передає у власність [PERSON] належний їй на праві приватної власності житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та земельну ділянку площею 2072 кв.м., що знаходяться в с. Старі Кути, вул. О. Кобилянської 75, Косівського райого, Івано-Франківської області, а [PERSON] зобов?язується забезпечувати [PERSON] та [PERSON] утриманням довічно, а у разі втрати здоров?я також довічно доглядом. Наявність у власності [PERSON] вищеназваного майна стверджується копією технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, що розташований в с. Старі Кути, вул. Кобилянської 75 (а.с.10-11) та копією державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,2072 га (а.с.12). Відповідно до ч.1 ст. 755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача. Також, згідно ч.1 ст. 756 ЦК України, у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню. Як було встановлено в судовому засіданні, та підтверджено також показами свідків: [PERSON], який дав суду покази про те, що спочатку відповідачка дійсно сумлінно вела догляд за ним та його дружиною, а протягом останнього часу неналежно виконує взяті на себе обов?язки, та [PERSON], яка пояснила суду, що живе по сусідству із сім?єю [PERSON], і підтвердила, що до 28.06.2016 року [PERSON] систематично приходила до позивачки, поралась по господарству, допомагала обробляти городину, а з кінця червня жодного разу до них не навідувалась і будь-якого догляду не вела. Що ж до позовної вимоги про повернення позиваці майна, то в цій частині позову слід відмовити, оскільки ніхто дане майно у позивачки не вилучав. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З цих підстав, з відповідачки слід стягнути на користь позивачки судові витрати, а саме, оплачений нею судовий збір в розмірі 645,08 грн. На підставі наведеного, ст. 744, 755-756 ЦК України та

Outcome: approved