Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання поруки припиненою, зазначивши в позовній заяві, що 20.07.2006р. між Акціонерним банком «ТАС-Бізнесбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ТАСкомбанк», та [PERSON] був укладений кредитний договір №КФ (15) 95-06, згідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у сумі 22000 доларів США на термін з 20.07.2006р. по 20.07.2011р. з помісячним погашенням кредиту та оплатою відсотків за користування кредитом у відповідності до графіку, який є додатком до договору. У відповідності до п.6 кредитного договору виконання зобов'язань Позичальника за договором забезпечується: заставою майна (пасажирський мікроавтобус Vоlkswagben LТ 35, реєстраційний номер [NUMBER], рік випуску 2001, об'єм двигуна 2461куб.см., колір білий, шасі (кузов, рама, коляска № [NUMBER], порукою [PERSON]. На виконання зазначених умов був укладений договір застави від 20.07.2006р. між АБ «ТАС-Бізнесбанк» та позивачкою укладений договір поруки №П (15)95-06. Відповідно до п.1 кредитного договору Банк надає позичальнику кредит на термін з 20.07.2006р. по 20.07.2011р. При цьому, додатковою угодою №1 від 11.06.2008р. до кредитного договору встановлений новий термін погашення кредиту. Згідно даної додаткової угоди Банк надає Позичальнику кредит у сумі 10377,61доларів США на термін з 11.06.2008р. по 16.06.2008р. Пунктом 9.2 кредитного договору визначений термін виконання Позичальником свого основного зобов'язання, тобто не пізніше 17.06.2008року. Зазначена додаткова угода була надана до суду Банком під час розгляду справи за позовом Банку про стягнення заборгованості за кредитним договором, та про існування якої ій стало відомо. Вважає, що п.13 договору поруки №П (15) 95-06 від 20.07.2006р., порука за договором припиняється, якщо Кредитор протягом трьох років від дня настання строку виконання основного зобов'язання (строку повернення кредиту) не пред'явить вимоги до Поручителя. Отже, визначальним в цьому пункті є саме строк виконання основного зобов'язання (строк повернення кредиту). Частиною 1 ст.251 ЦК України передбачено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. В силу ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Згідно до п.1 кредитного договору від 20.07.2006р. №КФ (15)95-06 Банк надавав Позичальнику кредит у сумі 22000 доларів США на термін з 20.07.2006р. по 20.07.2011р. При цьому згідно п.9.2. цього договору Позичальник повинен був повернути банку кредит не пізніше термінів, передбачених графіком (додаток № 1 до цього договору), п.1 цього договору. З урахуванням умов додаткової угоди №1 від 11.06.2008р. до цього кредитного договору Банк надає Позичальнику кредит на термін з 11.06.2008р. по 16.06.2008р.. При цьому згідно до п.9.2 договору, з урахуванням умов додаткової угоди, позичальник зобов'язаний повернути банку кредит не пізніше 17.06.2008р. у повному обсязі. Отже, з умов кредитного договору вбачається, що був встановлений термін виконання зобов'язання, що підтверджується наявністю у договорі посилання саме па поняття «термін», та встановлення саме календарної дати, до моменту якої необхідно повернути кредит. Крім того, це відповідає і вимогам ч.2 ст.251 ЦК України, згідно до якої терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення і відповідає вимогам ч.2 ст.252 ЦК України, згідно до якої термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Встановлення терміну виконання зобов'язання не суперечить вимогам діючого законодавства в силу ст. 530 ЦК України. В такому випадку у кредитному договорі встановлений саме термін виконання зобов'язання (повернення кредиту), а не строк його виконання. Оскільки в п.13 договору поруки зазначено саме про строк виконання основного обов'язання, який відсутній в кредитному договорі, то строк виконання поруки в такому випадку також відсутній. З урахуванням вимог ч.4 ст.559 ЦК України поруку Позивача можна вважати припиненою ще з 21.07.2007р. Згідно п.13 договору поруки № П (15) 95-06 від 20.07.2006р. порука за цим договором припиняється, якщо Кредитор протягом трьох років від дня настання строку виконання основного зобов'язання (строку повернення кредиту) не пред'явить вимоги до Поручителя. Згідно до ч.4 ст.559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Частиною 1 ст.251 ЦК України передбачено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. В силу ст. 252 ЦК України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує саме термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати в силу вимог ст.251, 252 ЦК України. В даному випадку, аналізуючи пункт 13 договору поруки, строк в ньому не встановлений, оскільки в цьому пункті є посилання саме на настання події, яка має юридичне значення. Враховуючи вимоги ч.4 ст.559 ЦК України та умови додаткової угоди №1 до кредитного договору від 11.06.2008р., порука Позивача припиняється якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо взяти до уваги умови додаткової угоди, а саме п.1.3, то боржник [PERSON] повинен був повернути банку кредит не пізніше 17.06.2008р. у повному обсязі. Згідно до п.24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р. №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» пред'явлення вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. 22.03.2010р. Банк листом за №09/22-5 звернувся до Позивача з вимогою у п'ятиденний термін з моменту одержання листа, погасити суму боргу, а позовну заяву про стягнення заборгованості направив до суду в квітні 2011р. Тобто, якщо відраховувати з 17.06.2008р. (умова додаткової угоди кредитного договору про повернення кредиту) строк направлення письмової вимоги, і строк подання позовної заяви, то Банк пропустив строк пред'явлення вимог до Позивача, у зв'язку з чим в силу ч.4 ст.559 ЦК України, порука вважається припиненою з 19.12.2008р. Згідно листа №56 від 17.06.2008р. приватного нотаріуса [PERSON] на адресу Запорізького МРЕВ-1 ДАІ ГУ УМВС України, повідомлено про зняття обтяження відчуження автомобіля, власником якого є [PERSON], накладеного згідно договору застави, у зв'язку з повним виконанням ним зобов'язань перед АБ «ТАС-Бізнесбанк», що підтверджується листом АБ «ТАС- Бізнесбанк» м. Запоріжжя від 11.06.2008р. за №47-9. На цих підставах та на підставі відповідних документів ВРЕР-1 УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області знято з обліку для реалізації автомобіль пасажирський мікроавтобус Vоlkswagben LТ 35, реєстраційний номер [NUMBER], рік випуску 2001, об'єм двигуна 2461 куб.см:, колір білий, шасі (кузов, рама, коляска № [NUMBER]. Про існування зазначених обставин позивачці стало відомо під час розгляду справи за позовом Банку про стягнення заборгованості. Згідно до ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Враховуючи зазначене у листі нотаріуса, кредитор - Банк не має претензій до боржника [PERSON] за кредитним договором та не заперечував проти зняття з обліку автомобіля. На підставі ст.599 ЦК України, зобов'язання за кредитним договором [PERSON] припинилось. Як встановлено ч.1 ст.599 ЦК України, порука припиняється, в тому числі, з припиненням забезпеченого нею зобов'язання. Позивачка вважає, що враховуючи виконання зобов'язання [PERSON], її порука припинилась 11.06.2008р., що не давало підстав Банку звертатися до неї з вимогою про стягнення заборгованості. Просить визнати поруку такою, що припинилася за договором поруки від 20.07.2006Р. №П (15)95-06 між нею та ПАТ КБ «ТАСкомбанк» до кредитного договору №КФ (15)95-06 від 20.07.2006р. між [PERSON] та ПАТ КБ «ТАСкомбанк» з 21.07.2007р. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Представник відповідача позов не визнав, з підстав зазначених в запереченні, просить в задоволенні позову відмовити. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного: В позовній заяві позивачка посилається на наявність додаткової угоди №1 від 11.06.2008р. до кредитного договору, в якій встановлено новий термін погашення кредиту. Однак наявність зазначеної додаткової угоди до кредитного договору між [PERSON] та Банком не доведена, що підтверджується офіційним листом АТ «ТАСкомбанком», який був надісланий до Ленінського районного суду м. Запоріжжя, на ухвалу судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя Дубини Л.А. від 20.11.2013р. Позивачка стверджує що значена додаткова угода була надана суду Банком під час пред'явлення ним позову про стягнення заборгованості за кредитним договором в солідарному порядку. В оглянутій судом цивільній справі №2/334/1856 від 18.12.2013р. з додатками до первісної позовної заяви Банку від 11.04.2011р. до [PERSON] та до [PERSON], яку банк направляв до Ленінського райсуду, не зазначено ніякої додаткової угоди в додатках, у тому числі зазначена додаткова угода відсутня в додатках уточненої позовної заяви Банку від 20.09.2011р. Крім того позивачка, посилається на умови додаткової угоди до кредитного договору, а саме п.1.3, в якому зазначається, що боржник повинен був повернути банку кредит не пізніше 17.06.2008р. у повному обсязі, а приймаючи до уваги те, що Позивач листом від 22.03.2010р. звернувся до [PERSON] з вимогою у п'ятиденний термін з моменту одержання листа, погасити суму боргу, а позовну заяву про стягнення заборгованості направив до суду в квітні 2011р., позивачка пропустила строк пред'явлення вимог до Відповідача-2, у зв'язку із чим, порука вважається припиненою. В обгрунтування позовних вимог, позивачка посилається на лист приватного нотаріуса [PERSON] від 17.06.2008р. №56, який був направлений на адресу Запорізького МРЕВ-1 ДАІ, ГУ-УМВС України, в якому було повідомлялось про зняття обтяження автомобіля, власником якого є [PERSON], накладеного згідно договору застави, у зв'язку з повним виконанням ним зобов'язань перед АБ «ТАС-Бізнесбанк», що підтверджується листом АБ «ТАС-Бізнесбанк» м. Запоріжжя від 11.06.2008р. за №47-9. Посилаючись на ст.599 ЦК України, позивачка вважає що зобов'язання за кредитним договором [PERSON] припинились, у зв'язку із чим, позивачка вважає, що враховуючи виконання зобов'язання Відповідачем-1, порука Відповідача-2 припинилась ще в 2008 році, що не дає підстав Позивачу звертатися до Відповідача-2 з вимогами про стягнення заборгованості. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору, [PERSON] в супереч цієї статті зобов'язання не було виконано належним чином, тобто отримані кредитні кошти не були повернуті банку. Відповідно до ст.545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. У відповідності до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до вимог ст.610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що позичальником не була сплачена в повному обсязі заборгованість за кредитним договором, тому ствердження позивачки, що в наявності є листи з написами про те, що кредитор не має претензій до позичальника не є доказом того, що позичальник не повинен сплачувати заборгованість за кредитним договором. Як пояснив представник банку, всі написи, які були зроблені банком у листах до нотаріуса, органів ДАІ та інші, були зроблені виключно для того, щоб зняти обтяження з заставного автомобіля банку, оскільки між Банком та Позичальником (заставодавцем) була досягнута згода, про добровільну реалізацію заставного майна, для погашення заборгованості за кредитним договором. Коштів отриманих після реалізації автомобіля, не було достатньо для погашення всієї суми заборгованості за кредитним договором, тому Банк був змушений звернутися до суду з відповідною позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором, та на теперішній час рішення Ленінського суду №2/334/1856/2013 від 18.12.2013р. про стягнення з [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором від 20.07.2006р. набуло чинності, та у відповідності до ст. 14 ЦПК України, є обов'язковим для виконання. У відповідності до ч.3 ст.60 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справ, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо якої встановлено ці обставини. Тому суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed