Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що 12.11.2013 року у відповідності з умовами договору купівлі-продажу, укладеного у простій письмовій формі, нею була придбана садиба, розташована по вул. Піонерська, 8 с. М.Бобрик Лебединського району Сумської області, яка належала [PERSON], померлій 09.02.2009 року, спадкоємицею якої за заповітом є її донька, [PERSON], яка і продала їй дане нерухоме майно. Оскільки нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу між ними не укладався, то позивачка просила визнати за нею право власності на придбану садибу. Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявилися. Позивачка в ході судового розгляду свої вимоги підтримала. Відповідачка в наданій заяві вказала, що проти задоволення позову не заперечує, справу просить розглянути без її участі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги повязані зі спорами про право власності на нерухоме майно, позовна заява обґрунтована і підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні було встановлено наступне. 09.02.2009 року померла [PERSON] Зі смертю останньої відкрилася спадина, на майно, яке їй належало за життя, в тому числі на садибу, розташовану по вул. Піонерська, 8 с. М.Бобрик Лебединського району Сумської області, яка складається з житлового будинку деревяного під літ. «А» - 1962 року побудови, загальною площею 45,9 кв.м., житловою площею 17,1 кв.м., надвірних будівель: літньої кухні цегляної під літ. «Б», веранди цегляної під літ. «б», сараю цегляного під літ. «Г», сараю деревяного під літ. «Д», убиральні дощатої під літ. «Е», сараю дощатого під літ. «Ж», погреба цегляного під літ. «п/г», навісу дощатого під літ. «З», огорожі дощатої «№ 1-2», а також земельної ділянки розміром 0,24 га, в т.ч. для будівництва та обслуговування господарських будівель і споруд 0,04 га, для ведення особистого підсобного господарства 0,20 га. Згідно заповіту [PERSON] спадкоємицею на усе майно є її донька [PERSON], яка 12.11.2013 року за договором купівлі-продажу продала вказану садибу позивачці. Дана угода між сторонами була оформлена у простій письмовій формі договором купівлі-продажу домоволодіння та земельної ділянки від 12.11.2013 року, згідно якого позивачка провела розрахунок за придбане майно та отримала його у фактичне користування. Однак, право власності [PERSON] на садибу належним чином не оформлене. Відповідно до вимог ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно зі ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним . Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Оскільки сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу, позивачка зі свого боку виконала взяті на себе зобовязання, сплативши вартість придбаного майна та прийняла його у своє володіння і обидві сторони вчинили взаємні дії для настання юридично значимих наслідків, що підтверджується зібраними доказами, суд приходить до висновку, що наявні всі передумови для застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання за позивачкою права власності на спірне майно.

Outcome: approved