Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом в якому просить поділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя: її та чоловіка - [PERSON], а саме квартиру [ADDRESS], визнати право власності на квартиру [ADDRESS] - по 12 частині за кожним з них. Також позивачка просить стягнути з відповідача на її користь витрати по сплаті судового збору в сумі 402 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вказана квартира придбана за час шлюбу, який був укладений з відповідачем 03 вересня 1994 року. У зв'язку з погіршенням взаємовідносин між сторонами, відповідач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. Частину з придбаного за час шлюбу майна - автомобіль ВАЗ-21043, 2003 року випуску, відповідач продав без згоди позивачки, присвоївши собі гроші за автомобіль. Позивачці стало відомо про намір відповідача продати квартиру, яка є предметом позову, хоча відповідач це заперечував. На пропозицію позивачки поділити вказану квартиру відповідач ухиляється від вирішення цього питання у позасудовому порядку. Позивачка не бажає поділу квартири в натурі, а бажає визначити свою частку у праві власності на квартиру. Позивачка у судове засідання не з'явилася, суду надала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач, який був належним чином та своєчасно повідомлений про час та місце розгляду справи за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання, у судове засідання не з'явився, судову повістку не отримав з незалежних від суду причин, а тому, відповідно до положень ст.76 ч.9, ч.5 ст. 74 ЦПК України, вважається, що судовий виклик вручений йому належним чином. Суд вважає можливим розглянути справу без участі сторін. Дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним позов задовольнити, виходячи з наступного. Згідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ст.58 ч.1 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст.59 ч.2 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] - відповідач у цій справі та позивачка [PERSON] 03 вересня 1994 року уклали шлюб, що підтверджено копією свідоцтва про укладення шлюбу, відміткою про реє стацію шлюбу у паспорті позивачки (а.с.3-4). Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, витягу з Державного реєстру правочинів, договору купівлі-продажу власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] - відповідач на підставі договору купівлі-продажу від 20 жовтня 2006 року (а.с.5,7,9), що також підтверджено технічним паспортом на квартиру (а.с.6), копії яких є у справі. З договору купівлі-продажу (а.с.9), копія якого є у справі вбачається, що згода дружини покупця - [PERSON] на придбання квартири, підтверджена її заявою, поданою нотаріусу, який посвідчував договір, про що зазначено у п.9 договору. Відповідно до витягу зі звіту про оцінку нерухомого майна (а.с.10-11) вартість квартири станом на 26 березня 2014 року становить 160 752 грн. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного доходу. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Судом встановлено той факт, що вказана квартира була придбана відповідачем за згоди позивачки за час шлюбу, що не оспарювалося сторонами. Тому, відповідно до положень ст.ст.60, 61 СК України, ст.368 ч.3 ЦК України квартира є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до положень ст.70 ч.1 СК України, ст.. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Доказів наявності такої домовленості чи шлюбного договору сторонами суду не надавалося. Відповідно до ст.71 ч.1 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Оскільки позивачкою не заявлено вимог про поділ квартири в натурі, з врахуванням вказаних положень законодавства, суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити та визнати за кожним з подружжя право власності на 12 частини квартири. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати, у розмірах, заявлених позивачкою, суд покладає на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved