Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

\~ позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому зазначає, що вона 17.10.2014 року уклала шлюб з відповідачем. Під час шлюбу, 08.04.2015 року, в них народився син. Сім'єю вони проживали до 24.05.2016 року. На даний час шлюбні відносини між ними припинені, спільне господарство не ведеться. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Суперечок щодо поділу майна, яке є їх спільною власністю немає. Згода про утримання дитини між ними досягнута. Дитина залишається проживати з нею. Просить шлюб розірвати. В судове засідання позивачка не з`явилася. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. На позові наполягає. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище [PERSON], дитину просить залишити проживати з нею. Проти заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд прийняв рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. В силу ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Сім'я є природним і основним осередком суспільства і має право на захист з боку суспільства та держави. Як регламентує ст. 1 ч.2 СК України, регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім'ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов'язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім'ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Згідно ст. 24 ч.1 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 110 ч.1 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно же ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 17 жовтня 2014 року і мають сина [PERSON], [INFO] (а.с.5,6). Судом встановлено, що у травні 2016 року їхня сім'я розпалася. Сторони не спілкуються, сумісного господарства не ведуть. Суд, приходить до висновку, що шлюб між подружжям [PERSON] підлягає розірванню, так як вважає, що подальше їх спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та їх дитині. Сторони не проживають однією сім'єю тривалий час, позивач наполягає на розірванні шлюбу. Суд вважає не можливим примусити їх зберегти шлюб. Малолітню дитину суд вважає необхідним залишити проживати з матір'ю.

Outcome: approved