overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

Позивачка звернулась до суду і свої вимоги мотивує тим, що 28.09.2002 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, від якого мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, тому просить суд стягнути з нього аліменти на утримання дітей в примусовому порядку, в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) щомісячно і до повноліття дітей, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачка в судове засідання не зявилась, але до суду надала заяву, в якій позовні вимоги підтримали, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач заперечень проти позову до суду не направив, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причини своєї неявки до суду не надав, а тому зі згоди позивача, на підставі ст. 224 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню зі слідуючих підстав. Відповідно до ст. 180,181,182,183,184 СК України - батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину визначається судом, але не може бути меншою ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що відповідач відповідно до свідоцтва про народження, є батьком [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 3,4), а оскільки він добровільно допомоги на утримання дітей не надає, тому вимоги позивачки підлягають задоволенню, і з заявленим розміром стягнення аліментів суд погоджується. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-11 00:00:00

Позивачка звернулась до суду і свої вимоги мотивує тим, що 28 жовтня 2006 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Сімейне життя не склалося, під час спільного проживання вони не приходили з відповідачем до єдиної думки у вирішенні більшості питань сімї та побуту, виникали конфліктні ситуації, внаслідок чого вони припинили між собою шлюбні відносини, перестали вести спільне господарство, тому просить розірвати між ними шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Шостка Шосткинського міськрайонного управління юстиції у Сумської області 28.10.2006 року, актовий запис № 510. Позивачка в судовому засіданні уточнила свої позовні вимоги, відмовилась від позовної вимоги щодо стягнення аліментів, але наполягала на розірванні шлюбу. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, на розірвання шлюбу згоден. Судом встановлено, що 28.10.2006 року між позивачкою та відповідачем було зареєстровано шлюб. Подружжя припинило шлюбні стосунки. Виходячи з наведеного, суд вважає, що ця сім'я повністю розпалась і зберегти її неможливо, оскільки подружжя однією сім'єю не проживають, примирятися не бажають, а навпаки наполягають на розірванні шлюбу і відновлювати подружнє життя не бажають. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-13 00:00:00

Позивачка звернулась до суду і свої вимоги мотивує тим, що 30.08.2013 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, від якого мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалося, під час спільного проживання вони не приходили з відповідачем до єдиної думки у вирішенні більшості сімейних питань, внаслідок чого вони з березня 2015 року припинили між собою шлюбні відносини, перестали вести спільне господарство і сім'я з того часу фактично розпалась, тому просить розірвати між ними шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Шостка реєстраційної служби Шосткинського міськрайонного управління юстиції у Сумської області 30.08.2013 року, актовий запис № 262. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, тому просить суд стягнути з нього аліменти на утримання дитини в примусовому порядку, в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно і до повноліття дитини, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України, при визнанні позову, судове рішення ухвалюється в порядку встановленому ст. 174 ЦПК України. Згідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, в разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 30.08.2013 року між позивачкою і відповідачем був зареєстрований шлюб. Шлюб у сторін перший. Відповідно до ст. 180, 181, 182, 183, 184 СК України - батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину визначається судом, але не може бути меншою ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що відповідач відповідно до свідоцтва про народження, є батьком [PERSON], [INFO] (а.с. 4), а оскільки він добровільно допомоги на утримання доньки не надає, тому вимоги позивачки підлягають задоволенню і з заявленим розміром стягнення аліментів суд погоджується. Згідно довідки від 19.03.2015 року, донька проживає разом з матір'ю, позивачкою по справі та знаходиться на її утриманні. (а.с. 5). Виходячи з наведеного, суд вважає, що ця сім'я повністю розпалась і зберегти її неможливо, оскільки подружися однією сім'єю з березня 2015 року не проживають, наполягають на розірванні шлюбу і відновлювати подружнє життя не бажають. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-13 00:00:00

Позивачка звернулась до суду і свої вимоги мотивує тим, що 31 серпня 2004 року між нею та фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено трудовий договір № 2094, який був зареєстрований в Дніпровському районному центрі зайнятості населення. З грудня 2004 року відповідачка закрила торгівельний павільйон, в якому позивачка працювала та повідомила її про звільнення з роботи. При цьому належним чином в центрі зайнятості\~ припинення договірних відносин\~ не оформила. В зв`язку з цим, вона не має можливості зареєструватися в Шосткинському міськрайцентрі зайнятості, як безробітна, що шукає роботу, тому вимушена була звернутися до суду з вищезазначеним позовом. В судове засідання\~ позивач надала заяву в якій зазначила, що підтримує свої позовні вимоги та просить справу розглянути без її участі. Відповідач заперечень проти позову до суду не направив, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причини своєї неявки до суду не надав, а тому зі згоди позивачки, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Третя особа Дніпровський районний центр зайнятості не заперечував проти задоволення позову і просив справу розглянути у відсутність його представника. Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи та докази дійшов до наступного. Судом встановлено і ніким не заперечується, що 31.08.2004 року між позивачкою та фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено трудовий договір № 2094, який був зареєстрований в Дніпровському районному центрі зайнятості населення\~ З грудня 2004 року відповідачка закрила торгівельний павільйон, в якому працювала позивачка та повідомила їй про звільнення з роботи. При цьому сторони у передбаченому законом порядку\~ не оформили в центрі зайнятості населення\~ розірвання зазначеного\~ договору, яке відбулося за угодою сторін. Дані обставини також встановлені в рішенні Апеляційного суду Сумської області від 31 січня 2017р. Відповідно до ч. 1 ст. 36 КЗпП України сторони мають право розірвати трудовий договір за угодою сторін. Пунктами 6-10 Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, що затверджений Наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 260 від 08.06.2001 року, записи про розірвання\~ трудового договору робляться посадовою особою центру зайнятості в трьох примірниках Договору. Для зняття з реєстрації трудового договору в центрі зайнятості необхідна обов`язкова присутність двох сторін роботодавця і працівника та їх особисті підписи в договорі. Судом також встановлено, що з часу фактичного звільнення позивача з займаної посади у грудні 2004 року та до теперішнього часу, відповідач не з`являється до центру зайнятості для зняття з реєстрації трудового договору, чим позбавляє позивача реалізувати свої основні права як працівника передбачені чинним трудовим законодавством. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги [PERSON] цілком обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

Позивачка звернулась до суду і свої вимоги мотивує тим, що 31 серпня 2004 року між нею та фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено трудовий договір № 2094, який був зареєстрований в Дніпровському районному центрі зайнятості населення. З грудня 2004 року відповідачка закрила торгівельний павільйон, в якому позивачка працювала та повідомила її про звільнення з роботи. При цьому належним чином заповнену трудову книжку не повернула. В звязку з цим, вона не має можливості зареєструватися в Шосткинському міськрайцентрі зайнятості, як безробітна, що шукає роботу, тому вимушена була звернутися до суду з вищезазначеним позовом. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги. Відповідач заперечень проти позову до суду не направив, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причини своєї неявки до суду не надав, а тому зі згоди позивачки, на підставі ст. 224 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Третя особа Дніпровський районний центр зайнятості не заперечував проти задоволення позову і просив справу розглянути у відсутність його представника. Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи та докази дійшов до наступного. Судом встановлено і ніким не заперечується, що 31.08.2004 року між позивачкою та фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено трудовий договір № 2094, який був зареєстрований в Дніпровському районному центрі зайнятості населення (а.с. 3-4). З грудня 2004 року відповідачка закрила торгівельний павільйон, в якому працювала позивачка та повідомила їй про звільнення з роботи. При цьому належним чином заповнену трудову книжку не повернула. Відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Пунктами 6-10 Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, що затверджений Наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 260 від 08.06.2001 року, записи про розірвання трудового договору робляться посадовою особою центру зайнятості в трьох примірниках Договору. Для зняття з реєстрації трудового договору в центрі зайнятості необхідна обовязкова присутність двох сторін роботодавця і працівника та їх особисті підписи в договорі. Судом також встановлено, що з часу фактичного звільнення позивача з займаної посади у грудні 2004 року та до теперішнього часу, відповідач не зявляється до центру зайнятості для зняття з реєстрації трудового договору, чим позбавляє позивача реалізувати свої основні права як працівника передбачені чинним трудовим законодавством. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги [PERSON] цілком обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

Позивачка звернулась до суду і свої вимоги мотивує тим, що [INFO] помела її тітка [PERSON], останнім місцем проживання якої було [ADDRESS]. На підставі свідоцтва про право власності житло від 15.06.1988 р., виданого Сумським міським житлово-експлуатаційним об'єднанням, померлій належав на праві власності будинок [ADDRESS], тобто будинок в якому вона проживала. Дане свідоцтво було втрачене. [PERSON] померла [INFO]., а тому 30.09.2014 р. позивачка звернулась із заявою про прийняття спадщини до Другої Сумської держаної нотаріальної контори. Відповідно до листа Другої Сумської державної нотаріальної контори від 30.09.2014 р. № 1948/02-10, відсутність правовстановлюючого документу на вищевказаний будинок унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину. У зв'язку з цим позивач вимушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Позивачка свої вимоги в письмовій заяві підтримала повністю та просить визнати право власності на квартиру, просить суд слухати справу у його відсутність. Представник відповідача проти позову не заперечував. Суд, вивчивши матеріали даної цивільної справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з таких підстав: Судом при розгляді справи встановлено, що [INFO] помела [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва /а.с.10/, якій на праві власності належав будинок за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією довідки управління майна комунальної власності /а.с. 12/. [PERSON] померла [INFO]., тому 30.09.2014 р. позивачка звернулась із заявою про прийняття спадщини до Другої Сумської держаної нотаріальної контори. Відповідно до листа Другої Сумської державної нотаріальної контори від 30.09.2014 р. № 1948/02-10, відсутність правовстановлюючого документу на вищевказаний будинок унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину /а.с. 14/. Таким чином, єдиними спадкоємцем після померлої є позивачка. За таких обставин, є підстави для поновлення спадкових та майнових прав позивача та постановлення рішення про визначення права власності в порядку спадкування за законом на будинок [ADDRESS] після смерті [PERSON]. Право позивача порушене і підлягає захисту в суді. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

Позивачка звернулась до суду і свої вимоги мотивує тим, що [INFO] року помер її чоловік [PERSON], після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, в тому числі на земельну ділянку розміром 0,0025 га, що знаходиться за адресою: м. Суми, Сумське міське громадське об'єднання авто гаражного товариства «Автолюбитель», ділянка № [NUMBER], яку він придбав за договором купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченої приватним нотаріусом [PERSON], але не зареєстрував в установленому порядку право власності. Позивачка оформила право власності на гараж в порядку спадкування, але 17.10.2014 р. отримала відмову від приватного нотаріуса [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку розміром 0,0025 га, що знаходиться за адресою: м. Суми, Сумське міське громадське об'єднання авто гаражного товариства «Автолюбитель», ділянка № [NUMBER] у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів, відсутність правовстановлюючого документу на дану земельну ділянку унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину. У зв'язку з цим позивачка вимушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Позивачка свої вимоги в письмовій заяві підтримала повністю та просить визнати право власності на квартиру, просить суд слухати справу у його відсутність. Представник відповідача проти позову не заперечував. Суд, вивчивши матеріали даної цивільної справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з таких підстав: Судом при розгляді справи встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва /а.с.5/, якому на праві власності належала земельна ділянка розміром 0,0025 га, що знаходиться за адресою: м. Суми, Сумське міське громадське об'єднання авто гаражного товариства «Автолюбитель», ділянка № [NUMBER], що підтверджується копією договору купівлі-продажу /а.с. 14/. 17.10.2014 р. [PERSON] отримала відмову від приватного нотаріуса [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку /а.с. 13/ у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на вищевказану земельну ділянку унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину. За таких обставин, є підстави для поновлення спадкових та майнових прав позивача та постановлення рішення про визначення права власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку розміром 0,0025 га, що знаходиться за адресою: м. Суми, Сумське міське громадське об'єднання авто гаражного товариства «Автолюбитель», ділянка № [NUMBER] після смерті [PERSON]. Право позивача порушене і підлягає захисту в суді. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

Позивачка звернулась до суду і свої вимоги мотивує тим, що відповідач [PERSON] є батьком - [PERSON], [INFO]. Відповідач самоусунувся від виховання дитини не цікавиться його долею, станом здоров'я, не телефонує, матеріально його не утримує, що свідчить про його абсолютне ігнорування дитини та невиконання батьківських обов'язків. В зв'язку з зазначеним позивачка просить позбавити відповідача батьківських прав відносно його доньки - [PERSON] Позивачка та її представник [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги підтримали, обґрунтували їх тими ж обставинами. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав. Представник органу опіки та піклування Шосткинської міської ради [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову судовим рішенням. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, зі слідуючих підстав. Відповідно до ст. ст. 164, 167 СК України, мати чи батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від своїх обов'язків по вихованню дитини. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Також судом встановлено і ніким не заперечується, що відповідач дійсно не займається вихованням своєї доньки, живе окремо своїм життям, здоров'ям та розвитком дитини не цікавиться, матеріально її не утримує.(а.с. 10, 12). Як вбачається з висновку органу опіки та піклування від 26.07.2016 року № 194 - вони дійшли висновку про необхідність позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні малолітньої доньки [PERSON], [INFO], оскільки він ухиляється від виконання своїх обов'язків по її вихованню (а.с. 30). Проаналізувавши вищевикладені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що дійсно відповідач по справі, який є батьком дитини - [PERSON], [INFO], вихованням своєї дитини не займається і ухиляється від своїх обов'язків по утриманню дитини та її вихованню, не спілкується з нею і не проявляє про дитину щонайменшої батьківської турботи, тому він повинен бути позбавлений батьківських прав відносно своєї доньки. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

Позивачка звернулась до суду і свої вимоги мотивує тим, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO]. Відповідач самоусунувся від виховання дитини не цікавиться його долею, станом здоровя, не телефонує, матеріально його не утримує, що свідчить про його абсолютне ігнорування дитини та невиконання батьківських обовязків. В звязку з зазначеним позивачка просить позбавити відповідача батьківських прав відносно його доньки [PERSON] та стягнути з нього аліменти на утримання дитини. Позивачка та її представник [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги підтримали, обґрунтували їх тими ж обставинами. Відповідач про день, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, але в судове засідання не зявився, про причину своєї неявки не повідомив і клопотань, про розгляд справи у його відсутність не надсилав, тому зі згоди позивача, відповідно до ст.224 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Представник органу опіки та піклування Шосткинської міської ради [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову судовим рішенням. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, зі слідуючих підстав. Відповідно до ст. ст. 164, 167 СК України, мати чи батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від своїх обовязків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 180, 181, 182, 183, 184 СК України - батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину визначається судом. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO]. (а.с. 9). Також судом встановлено і ніким не заперечується, що відповідач дійсно не займається вихованням своєї доньки, живе окремо своїм життям, здоровям та розвитком дитини не цікавиться, матеріально її не утримує.(а.с. 13). Як вбачається з висновку органу опіки та піклування від 04.01.2017 року № 3 вони дійшли висновку про необхідність позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні малолітньої доньки [PERSON], [INFO], оскільки він ухиляється від виконання своїх обовязків по її вихованню (а.с. 33). Проаналізувавши вищевикладені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що дійсно відповідач по справі, який є батьком дитини - [PERSON], [INFO], вихованням своєї дитини не займається і ухиляється від своїх обовязків по утриманню дитини та її вихованню, не спілкується з нею і не проявляє про дитину щонайменшої батьківської турботи, тому він повинен бути позбавлений батьківських прав відносно своєї доньки, а оскільки він добровільно допомоги на утримання доньки не надає, офіційно ніде не працює, а отже має нерегулярний, мінливий дохід, тому вимоги позивачки підлягають задоволенню і з заявленим розміром стягнення аліментів суд погоджується. На підставі викладеного,

Outcome: approved