Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-20 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що з [INFO] помер її чоловік [PERSON], після смерті якого залишилось спадкове майно у вигляді домоволодіння [ADDRESS], який належав останньому на підставі договору про надання земельної ділянки у безстрокове користування. Однак свого часу померлим не було зареєстровано право власності на вказаний будинок. На підставі цього позивачка не може прийняти спадщину після смерті свого чоловіка на зазначене домоволодіння. Від нотаріуса вона отримала постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на [ADDRESS]. Оскільки інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає, то позивачка вважає, що набула у порядку спадкування право власності на домоволодіння [ADDRESS]. Вказує при цьому, що зазначене домоволодіння не було прийнято у експлуатацію після отримання усіх дозвільних документів та завершення будівництва. При цьому вказувала, що земельна ділянка під вказане домоволодіння була надана їй у оренду строком на 10 років Маріупольською міської радою. Позивачка в судовому засіданні повністю підтвердила заявлені позовні вимоги, надала пояснення аналогічні тим, що викладені у позовні заяві. Просила суд задовольнити позов повністю. Представник Маріупольської міської ради, яка діє на підставі довіреності, Іванченко Н. О., в судовому засіданні, заперечуючи проти задоволення заявлених позовних вимог вказувала, що оскільки [PERSON] свого часу не оформив право власності на домоволодіння, бо будинок [ADDRESS] не було прийнято у експлуатацію, то позивачка не має спадкових прав на спадкування права власності на спірне нерухоме майно. На підставі переліченого просила суд відмовити у задоволенні позову повністю. За письмовими запереченнями представник відповідача вказувала, що за відсутності документа, який би підтверджував набуття права власності [PERSON] на домоволодіння [ADDRESS], у позивачки відсутні правові підстави для набуття права власності в порядку спадкування на зазначене нерухоме майно після смерті чоловіка позивачки. Таким чином у позивачки, як спадкоємиці померлого [PERSON] існують спадкові права на спірне майно в тому обсязі, що їх мав за життя [PERSON] Вказувала при цьому, що вбиральня, яка входить за технічним паспортом до вказаного домоволодіння була побудована в 2000 році, тому повинна бути визнаною самовільним будівництвом. Представники третьої особи, департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Донецькій області, в судове засідання не з'явились, надавши суду заяву з проханням вирішити справу за відсутності їх представника. Вислухавши учасників процесу, що з'явились, заслухавши пояснення спеціаліста Маріупольського БТІ, вивчивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного обґрунтування. Відповідно до ст. 1258 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК) спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. За ст. 1261 ЦК в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За ч. 3 ст. 1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Відповідно ст. 1216 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно свідоцтва про смерть, виданого [INFO] Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області вбачається, що [PERSON] помер [INFO], актовий запис № 864 від [INFO] (а. с. 5). Згідно паспорту [PERSON] (серія [NUMBER]) вбачається, що позивачка зареєстрована з 1966 року в [ADDRESS] (а. с. 4). Відповідно до довідки від 12 серпня 2013 року, наданого КСН «Дружба», вбачається, що позивачка мешкала з [PERSON] на момент смерті останнього [INFO] в [ADDRESS], та була зареєстрована разом із [PERSON] за вказаною адресою (а. с. 6). На підставі свідоцтва про одруження, виданого Орджонікідзевським районним бюро РАЦС міста Жданова, актовий запис № 867 від 30 грудня 1956 року, [PERSON] та [PERSON] одружились 30 грудня 1956 року, внаслідок чого останній було присвоєно прізвище «[PERSON]» (а. с. 6). За матеріалами спадкової справи після смерті [PERSON], який помер [INFO], вбачається, що [PERSON] подала заяви про прийняття спадщини після смерті спадкодавця, заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. При цьому інших спадкоємців у [PERSON] немає, а також не було видано свідоцтв про право на спадщину після його смерті (а. с. 46-58). Враховуючи, що в судовому засіданні був встановлений факт постійного проживання [PERSON] із своїм чоловіком [PERSON] на момент смерті останнього, то відповідно до положень ст. 1268 ЦК позивачка фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON] Згідно до постанови від 10 вересня 2014 року приватний нотаріус, [PERSON], на підставі поданої заяви [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на [ADDRESS] позивачці після смерті [PERSON] відмовив на підставі того, що за [PERSON] не було зареєстровано належним чином право власності на [ADDRESS] (а. с. 12). Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п. 3.1 Листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» (далі за текстом рішення - Лист Вищого Спеціалізованого Суду України) зазначено, що окрім загального кола обставин, які встановлюються судом при вирішенні всіх спорів про право на спадкування, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно судам необхідно з'ясовувати: 1) правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно; 2) чи отримано спадкодавцем дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект на спорудження будинку; 3) коли спадкодавцем було завершено спорудження будинку; 4) чи дотримано при будівництві проекту на спорудження будинку, вимог державних протипожежних, санітарних норм; 5) чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності. До 1992 року державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася «Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР», затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року. При цьому у Листі Вищого Спеціалізованого Суду України також зазначалось, що державна реєстрація права власності на будівлі, споруди не залежала від виникнення права власності на нерухоме майно до моменту набрання чинності Цивільним кодексом в 2004 році та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Тому в разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Згідно до п. 3.2 Листа Вищого Спеціалізованого Суду України право власності на об'єкти самочинного будівництва може бути визнано за спадкоємцем, що має право вимагати визнання такого права, виключно за умови наявності документів про право власності на землю або про право користування земельною ділянкою, що видані на ім'я спадкодавця або спадкоємця, та актів введення будівлі в експлуатацію, якщо їх наявність необхідна відповідно до вимог законодавства, чинного на час завершення будівництва. За п. 3.2 Листа Вищого Спеціалізованого Суду України вбачається також, що громадяни, які збудували житлові будинки до 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. В п. 3.2 Листа Вищого Спеціалізованого Суду України наголошено, що за умови наявності акта відведення земельної ділянки під забудову, дозволів на забудову, якщо будинок не було введено в експлуатацію, таке будівництво не може визнаватись самочинним, а є незавершеним. Однак визнання права власності в порядку спадкування на недобудований будинок відповідно до чинного законодавства України неможливе. Оскільки у судовому засіданні було встановлено відсутність актів введення спірного домоволодіння в експлуатацію, що підтверджується матеріалами оглянутої інвентарної справи, та визнавалось позивачкою, що однак є необхідним відповідно до вимог законодавства, чинного на час завершення будівництва, то в такому разі суд дійшов того, що за час свого життя [PERSON] не набув права власності на домоволодіння [ADDRESS]. Таким чином за відсутності посвідчення права власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності за спадкоємцем неможливо визнати за [PERSON] право власності на [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON], який помер [INFO]. На підставі п. 3.2 Листа Вищого Спеціалізованого Суду України вказано, що в разі недотримання спадкодавцем вимог законодавства щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно судами може визнаватись у порядку спадкування право на забудову, право на будівельні матеріали та інше у відповідності зі встановленим правовим режимом спірного майна. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про спадкування» зазначено, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини. Таким чином за законом є можливим визнання за спадкоємцем в порядку спадкування майнових прав забудовника, що входять до складу спадщини. Відповідно до договору від 1964 року вбачається, що земельну ділянку по [ADDRESS] площею 560 кв. м. було надано [PERSON] виконкомом Жданівської ради на підставі рішення від 14 квітня 1964 року в безстрокове користування для будівництва житлового будинку, що було посвідчено державним нотаріусом 2 липня 1964 року (а. с. 7-8, 9). На підставі дозволу № 651 від 2 липня 1964 року вбачається, що [PERSON] отримав дозвіл від інспекції державного-будівельного контролю міста Жданова для проведення будівельних робіт житлового будинку з надвірними побудовами по [ADDRESS] згідно до рішення від 14 квітня 1964 року та договору від 2 липня 1964 року (а. с. 10). Суд зазначає, що будівництво відбулося на відведеній для цього земельній ділянці на законних підставах, з отриманням відповідних дозволів для проведення будівництва будинку, але після закінчення будівництва житловий будинок не було здано в експлуатацію, тому будинок [ADDRESS] до здачі його в експлуатацію є незавершеним будівництвом. Таким чином, оскільки суд встановив перехід спадкових прав від [PERSON], внаслідок його смерті, до спадкоємця, [PERSON], то суд вважає, що [PERSON] успадкувала права забудовника, які належали на момент смерті [PERSON] на проведення будівництва житлового будинку [ADDRESS] з подвірними будівлями. Згідно до відповіді Маріупольського БТІ від 8 серпня 2014 року вбачається, що домоволодіння по [ADDRESS] не було зареєстровано, однак рахується за [PERSON] (а. с. 56). Відповідно до технічного паспорту, складеного 25 липня 2014 року представниками Маріупольського БТІ згідно до інвентарної справи на ім'я [PERSON], вбачається, що домоволодіння [ADDRESS] складається з житлового будинку літ. А-1 (1967 року забудови) (житлової площі - 58,6 кв. м., загальної площі - 88,4 кв. м.), погребу під частиною будівлі літ. А/п (1967 року забудови), погребу під частиною будівлі літ. А1/п (1964 року забудови), веранди літ. а-1 (1980 року забудови), прибудови А1-1 (1964 року забудови), гаражу літ. Г-1 (1980 року забудови), ганку літ. а1, огорожі № 1, а також вбиральні літ. В-1 (2000 року забудови) (а. с. 14-18). Спеціаліст Маріупольського бюро технічної інвентаризації, Руденко А. О., вказувала в судовому засіданні, що технік БТІ має право складати технічний паспорт на людину, якою було побудовано домоволодіння, незважаючи на те, що вона померла. У випадку технічної документації, що міститься у інвентарній справі на домоволодіння [ADDRESS], вбачається, що документи були оформлені на будівництво на [PERSON], тому технічна документація була складена у 2014 році техніками БТІ на цю особу. За інвентарною справою у 1967 році земельна ділянка видавалась [PERSON] для забудови житловим будинком. У подальшому були складені усі документи вказане домоволодіння саме на померлого. Вказувала, що для реєстрації вказаного домоволодіння, яке було збудовано до 1992 року необхідно лише звернутись до реєстраційної служби для проведення державної реєстрації права власності на будинок з отриманням свідоцтва про право власності на нього. Вказувала, що домоволодіння по [ADDRESS] є незавершеним будівництвом, а не самовільним, оскільки [PERSON] свого часу були надані дозволи на проведення будівництва житлового будинку. На підставі ст. 331 ЦК право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва, якщо ж договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації, а якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, в тому числі право власності на нерухоме майно. За ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі, крім іншого, свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону. Відповідно до п. 49 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868, передбачено, що для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудований об'єкт нерухомого майна заявник подає: документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку; документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта; технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси. При цьому зазначено, що документом, який відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 5 серпня 1992 року, є технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна. Також наголошено, що документи, які підтверджують виникнення, перехід, припинення права власності на такий об'єкт нерухомого майна, заявник не подає. За п. 3.1 «Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж», затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19 березня 2013 року № 95, аналогічним чином визначено вказане питання, де зазначено, що документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Оскільки на домоволодіння [ADDRESS] мається належним чином складений технічний паспорт на [PERSON], яке було побудоване до 1992 року, окрім вбиральні (2000 рік забудови), то вказане свідчить про фактичне прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом спірного житлового будинку та допоміжних будівель до нього. Таким чином суд встановив, що для проведення державної реєстрації права власності з отриманням свідоцтва про право власності на домоволодіння [ADDRESS] необхідно з визначеними у «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень» документами звернутись до реєстраційної служби. При цьому суд зазначає, що для прийняття до експлуатації вбиральні літ. В-1 (2000 року забудови) по [ADDRESS] необхідно пройти відповідну процедуру, визначену «Порядком прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж». На підставі переліченого суд дійшов висновку, що в такому випадку до позивачки, як спадкоємиці померлого [PERSON] перейшло право забудовника на оформлення права власності на будинок [ADDRESS] у встановленому законом на даний момент порядку. З огляду на викладене суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги [PERSON] частково, визнавши за нею в порядку спадкування після смерті [PERSON] права забудовника шляхом надання їй можливості зареєструвати в державній реєстраційній службі домоволодіння по [ADDRESS] за документами, складеними на [PERSON], оформивши тим самим право власності на вказане нерухоме майно на себе шляхом отримання відповідного свідоцтва про право власності.

Outcome: partial