Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] із вказаною вимогою, просить стягнути з відповідача неустойку (пеню), нараховану на суму заборгованості у зв'язку з простроченням сплати аліментів на утримання їхньої дитини за період з 24 листопада 2004 року до [INFO] у розмірі 47 957,58 гривень, в обґрунтування своїх вимог посилаючись на таке. Від шлюбу у сторін є донька, [PERSON], [INFO]. Оскільки [PERSON] після розірвання шлюбу відмовився брати будь-яку участь у вихованні дитини, позивачка [PERSON] була змушена звернутися до суду із заявою про стягнення з [PERSON] аліментів. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси у цивільній справі № 2-820/03 від 14 квітня 2003 стягнуто щомісячно з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання їхньої доньки аліменти у розмірі 1/4 від всіх видів заробітку відповідача. Відповідач належним чином не виконував вказане рішення суду, виконавчою службою складено розрахунок заборгованості відповідача [PERSON] щодо встановлення розміру несплачених аліментів. На момент закінчення терміну дії виконавчого документа по вказаній справі, заборгованість по аліментах [PERSON] склала 8 626,71 гривень. У зв'язку з наведеними обставинами, наявністю заборгованості по сплаті аліментів позивачка звернулася до суду із позовом про стягнення пені, нарахованої на суму заборгованості у зв'язку з простроченням сплати аліментів. Відповідач [PERSON] пред'явлений до нього позов визнав частково, вважав, що розмір пені, нарахованої на суму існуючої заборгованості зі сплати аліментів, становить 2 288,36 гривень, саме цю суму й належить до стягнення з нього. У своїх запереченнях відповідач вважає розрахунок, наданий позивачем, недійсним та надав власний розрахунок заборгованості по сплаті аліментів від 27 серпня 2013 року (а.с. 47), з якого вбачається розбіжність заявленої суми вимоги та дійсної заборгованості відповідача. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] про зменшення розміру пені, посилаючись на те, що розрахунок пені, складений позивачем не відповідає вимогам чинного законодавства. В судовому засіданні відповідач погодився з розрахунком заборгованості по несплачених аліментах, складеним Першим Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 23.11.2012 року (а.с. 18). Позивач в судове засідання з'явилась, позовні вимоги підтримала, посилаючись на викладені обставини, наполягала на їх задоволені. Представник відповідача [PERSON] та відповідач в судове засідання з'явилися, заперечували проти задоволення вимог позивача, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість, наполягали на зменшенні розміру розрахованої неустойки, вважаючи, що позивачка вправі вимагати нарахування та сплати відповідачем неустойки, нарахованої на суму заборгованості лише за дні місяця, що є наступним після місяця, в якому не сплачено аліменти та виникла заборгованість. Зазначений позов [PERSON] подано до суду 15 січня 2013 року, із застосуванням автоматизованої системи документообігу суду зазначений позов розподілено у провадження судді Приморського районного суду м. Одеси Терьохіна С.Є., яким відкрито провадження у справі ухвалою від 16 січня 2013 року. Після звільнення названого судді з посади здійснено повторний автоматизований розподіл цієї справи, за результатами проведення якого визначено нового головуючого у справі суддю Погрібного С.О., який прийняв справу до свого розгляду ухвалою від « 19» листопада 2013 року. Вислухавши пояснення сторін, представника відповідача за первісним позовом, дослідивши матеріали справи, надані докази, суд вважає первісний позов таким, що підлягає задоволенню, а зустрічний позов - таким, у задоволенні якого необхідно відмовити, з наступних причин. У судовому засіданні встановлено, що постановою Приморського районного суду м. Одеси у цивільній справі № 2-820/03 від 14 квітня 2003 року стягнуто щомісячно з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання їхньої доньки аліменти у розмірі 1/4 від всіх видів заробітку, починаючи з 14 квітня 2004 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO]. Зазначену постанову судді Приморського районного суду м. Одеси ухвалено у відповідності до положень Указу Президії Верховної Ради Української РСР «Про деяку зміну порядку стягнення аліментів на неповнолітніх дітей» від 1 березня 1985 року № 8520-X, чинної на момент ухвалення зазначеного судового рішення. Згідно з п. І цього Указу заява про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей у разі відсутності спору розглядається народним суддею одноособово без порушення цивільної справи; заяву про стягнення аліментів може бути подано заявником до суду за місцем його проживання або за місцем проживання особи, зобов'язаної платити аліменти; заява про стягнення аліментів розглядається при наявності згоди особи, зобов'язаної платити аліменти, або неодержанні суддею у встановлений строк її заперечень. За правилом зазначеного Указу постанова народного судді про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей підлягає негайному виконанню відповідно до правил, установлених Цивільним процесуальним кодексом Української РСР. На виконання вказаного судового рішення [PERSON] 22 квітня 2003 року видано виконавчий лист № 2-820/03 (а.с. 8), що подано до відповідного органу державної виконавчої служби. Постановою старшого державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 13 листопада 2008 року - закінчено виконавче провадження за зазначеним виконавчим листом № 2-820, встановлено суму заборгованості по несплачених аліментах в розмірі 8 626,71 гривень (а.с. 9). В судовому засіданні відповідач погодився з розрахунком заборгованості по несплачених аліментах, складеним Першим Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 23.11.2012 року, за яким розмір зазначеної заборгованості становить 8 626,71 гривень (а.с. 18). Відповідно до ч.ч. 1 та 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином суд визнає доведеними ті обставини, що іншими судовими рішенням з відповідача стягувалися аліменти на утримання спільної дитини сторін, станом на час розгляду та вирішення цієї справи у відповідача перед позивачем існує заборгованість зі сплати вказаних аліментів в сумі 8 626,71 гривень, що визнано сторонами у справі, вважається судом встановленим, а тому не підлягає доведенню в цьому провадженні, оскільки не становить предмету спору. Предметом спору, що виник між сторонами, є порядок та спосіб нарахування пені на суму заборгованості зі сплати аліментів. Право позивача вимагати від відповідача сплати неустойки (пені), нарахованої за несвоєчасну оплату аліментів на утримання дитини, ґрунтується на положенні частини 1 статті 196 Сімейного кодексу України, відповідно до якої при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Таким чином позивачка має право вимагати стягнення з відповідача суми неустойки, нарахованої на суму заборгованості по кожному несплаченому місячному платежу, починаючи від дня настання права вимоги та завершуючи днем належної оплати заборгованості, що виникла. Ці вимоги судом належать до розгляду в межах заявлених позивачем вимог - за період з « 24» листопада 2004 року до « 1» жовтня 2008 року в розмірі 47 957,58 гривень. Позивачем, відповідно до правил ст. 196 СК України, складено розрахунок суми пені, нарахованої на суму заборгованості по сплаті аліментів [PERSON] (а.с. 4), відповідно до якого заборгованість по сплаті неустойки [PERSON] склала 47 957,58 гривень. Цей розрахунок судом враховано в якості обґрунтування та пояснення правової позиції позивача, викладеної на доведення заявлених позовних вимог. Судом не виявлено помилок під час його складання, в ньому точно та повно враховано відомості про нарахування заборгованості, неперіодичну та часткову сплату відповідачем суму заборгованості по аліментах за попередні періоди, а також нараховано пеню на суму боргу за кожний день прострочення сплати аліментів. Суд визнає розрахунок, складений та поданий відповідачем, таким, що не відповідає вимогам статті 196 СК України. Так, відповідно до розрахунку пені на заборгованість по аліментах відповідача від 27 серпня 2013 року, який наданий цією стороною у судовому засіданні, на переконання [PERSON], до сплати належить сума неустойки в розмірі 2 288,36 гривень. Таку суму відповідачем вирахувано шляхом нарахування пені на суму боргу, починаючи від лютого 2005 року, шляхом множення суми боргу за один місяць - на 1% розміру пені - та наступного множення на кількість днів прострочення у місяці, що слідував за тим, коли мав бути здійснений платіж. При цьому, незважаючи на те, що сума боргу зі сплати аліментів постійно існувала, борг оплачувався не у повному обсязі та неперіодично, відповідачем нарахована пеня лише за один місяць. Тобто, на думку відповідача, він має сплатити неустойку за несвоєчасну оплату аліментів лише в межах одного місяця, хоча доказів сплати аліментів у наступному місяці в повному обсязі ним не надано, а сума оплати боргу по аліментних платежах за попередні місяці не відповідала сумі заборгованості на час такої оплати, тобто у позивача постійно існувала перед позивачем певна, змінна за розміром, заборгованість, на залишок якої позивачка вправі нараховувати пеню за кожний день прострочення по кожному несвоєчасному платежу. Таким чином наданий відповідачем розрахунок не відповідає правилу статті 196 СК України. При цьому, суд має враховувати, що відповідач визнав правильність розрахунку суми заборгованості по сплаті аліментів, складеного державним виконавцем. Саме з цього розрахунку слідує, що відповідач здійснював аліментні платежі непостійно, неперіодично та несистематично, а сума платежів не перевищувала суми боргу на час здійснення кожного з його платежів. Таким чином, заборгованість у відповідача по сплаті аліментів існувала постійно, а окремі виплати правомірно підлягали зарахуванню на часткове погашення боргу за попередні періоди, а не в рахунок оплати аліментів за наступні періоди, що є неможливим. З метою визначення належних порядку та способу обрахунку пені на заборгованість, судом здійснено розрахунок, що свідчить про наступне. Так, виконавчою службою до сплати відповідачем нараховані аліменти за листопад 2004 року в сумі 36,62 гривень. У зв'язку з несплатою аліментного платежу за листопад 2004 року на суму боргу нараховується пеня за таку несплату 31 грудня 2004 року. Таким чином пеня, нарахована на несплачені аліменти в листопада 2004 року підлягає вирахуванню за такою формулою: 36,62 (гривень належних до сплати за цей місяць аліментів) х 1% (розмір пені за один день прострочення) х 31 (день - з кількості днів у грудні), що дорівнює 11,35 гривням пені, нарахованої за борг аліментного платежу листопада 2004 року у грудні 2004 року. Враховуючи, що нараховані аліменти за листопад 2004 року відповідачем не оплачено не тільки у грудні 2004 року, а й в січні 2005 року, пеня на цей аліментний платіж підлягає нарахуванню й у наступному місяці: Таким чином пеня, нарахована у січні 2005 року за несплачені аліменти в листопада 2004 року підлягає вирахуванню за такою формулою: 36,62 (гривень належних до сплати за цей місяць аліментів) х 1% (розмір пені за один день прострочення) х 31 (день - з кількості днів у січні), що дорівнює 11,35 гривням пені, нарахованої за борг аліментного платежу листопада 2004 року у січні 2005 року. Таким самим чином пеня на аліментний платіж за листопад 2004 року має бути нарахована на кожен день прострочення до його повної оплати у лютому 2006 року. Надалі, виконавчою службою до сплати відповідачем нараховані аліменти за грудень 2004 року в сумі 215,14 гривень. У зв'язку з несплатою аліментного платежу за грудні 2004 року на суму боргу нараховується пеня за таку несплату 31 січня 2005 року. Таким чином пеня, нарахована на несплачені аліменти в грудень 2004 року підлягає вирахуванню за такою формулою: 215,14 (гривень належних до сплати за цей місяць аліментів) х 1% (розмір пені за один день прострочення) х 31 (день - з кількості днів у січні), що дорівнює 66,69 гривням пені, нарахованої за борг аліментного платежу грудня 2004 року - в січні 2005 року. Це відповідає розрахунку позивача (а.с. 4), якою, зокрема, за спливом січня 2005 року нараховано пеню по аліментному платежу за листопад 2004 року (11,35 гривень) та аліментному платежу за грудень 2004 року (66,69 гривень), що в сукупності правомірно склало 78,05 гривень. Таким самим чином пеня на аліментний платіж за грудень 2004 року має бути нарахована на кожен день прострочення до його оплати у лютому 2006 року. У такий самий спосіб підлягає нарахування пеня на несплачену суму аліментів за всіма щомісячними платежами, в яких існує борг. При цьому, позивачка не нараховувала пеню та не просила, відповідно, її стягнення за період, що включає ті дні місяців, в які відповідач частково погашав суму заборгованості, що починається від першого числа такого місяця та завершується днем платежу відповідача. Це є правом сторони, використання чи невикористання якого визначає межі судового розгляду. У відповідності до статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Наведений розрахунок пені за несплату аліментів повною мірою узгоджується з обов'язковою для суду й сторін правовою позицією, сформульованою Верховним Судом України. Так, для вирішення цієї справи суд має застосувати обов'язкову для суду та учасників процесу правову позицію, сформульовану у постанові Судової палата у цивільних справах Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року, справа № 6-81цс-13. В цій постанові, Верховним Судом наведено приклад помилкового застосування положень частини 1 статті 196 СК України. Так, у рішенні колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України як суду касаційної інстанції від 10 червня 2009 року та ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 лютого та 11 травня 2012 року, постановлених у справах з подібних правовідносин, на які як на приклади неоднакового застосування судом касаційної інстанції ч. 1 ст. 196 СК України посилається у своїй заяві заявник (особа яка звернулася до Верховного Суду у зв'язку з неоднаковим застосуванням судами норм права), суди касаційних інстанцій вказували, що оскільки аліменти призначаються та виплачуються щомісяця, то неустойка (пеня) від суми несплачених аліментів нараховується не на загальну суму заборгованості, а базою для її нарахування є сума чергового несплаченого місячного платежу. При цьому її нарахування не обмежується тим місяцем, коли мали бути сплачені аліменти, а здійснюються за кожен день прострочення по кожному місячному платежу окремо до повного погашення заборгованості. В цьому прикладі Верховним Судом України встановлено, що судом касаційної інстанції допущено неоднакове застосування ч. 1 ст. 196 СК України у справах з подібних правовідносин, а наведена позиція є не відповідає змісту вказаної норми: оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Відповідно до висновків, яких дійшла судова палата у цивільних справах у вказаному рішенні, суд виходив з того, що оскільки аліменти мають виплачуватися щомісяця, то нарахування неустойки (пені) на суму несплачених аліментів не обмежується тим місяцем, коли мали бути сплачені аліменти, а здійснюються за кожен день прострочення по кожному щомісячному платежу окремо до повного погашення заборгованості, що узгоджується з розрахунком заборгованості, який був складений позивачем, в якому за основу взято розрахунок, складний виконавчою службою розрахунок заборгованості по аліментам від 23 листопада 2012 року. Зі змісту цього розрахунку суми заборгованості по аліментах слідує, що при здійсненні відповідачем платежів по сплаті аліментів відповідно зменшувалася суму загального боргу по їх сплаті аліментів [PERSON], а відповідно й закінчується строк нарахування пені на суми попередніх зобов'язань, що мало б бути виконано своєчасно. Позивачка, врахувавши розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановивши строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало б бути виконано (віднявши сплачену суму від загальної суми заборгованості), та з урахуванням встановленого обчислила розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати. Аналізуючи вказаний розрахунок, суд приходить до висновку про його правильність, оскільки пеня нараховується нею на кожний день прострочення за весь час затримки виплати аліментів за період з 24 листопада 2004 року до [INFO]. Вказане свідчить про те, що подвійного нарахування пені не відбувалося, тобто не нараховувалася пеня на суму пені, нарахованої за попередні періоди. При цьому, оплати боргу, здійснені відповідачем, повною мірою враховувалися під час розрахунку пені, на суму погашеного боргу пеня позивачем не нараховувалась з місяця такої оплати. Суд критично ставиться до розрахунку, який наданий суду як доказ на підтвердження доводів відповідача та на спростування правової позиції позивача у зв'язку з тим, що інформація, викладена в ньому, не знайшла обґрунтування на нормах чинного законодавства. В свою чергу, суд приймає як вірний розрахунок суми пені позивача, вважаючи, що, насамперед, суд повинен належним чином оцінювати всі надані сторонами докази, виходячи з їх законності та достовірності. Стосовно питання позовної давності. У відповідності до правила частини 1 статті 20 Сімейного кодексу України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу. Право одержувача аліментів на стягнення неустойки за прострочення їх сплати передбачене ст. 196 СК України, а відтак, до вимог [PERSON] позовна давність застосуванню не підлягає. Вказана позиція висловлена в ухвалі Верховного Суду України від 19.08.2009 року. Також судом враховано, що відповідач частково визнав позов, погодився з право позивача вимагати нарахування та сплати ним пені, втім, запропонувавши інший спосіб її розрахунку. Стосовно вирішення зустрічного позову відповідача. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру пені, нарахованої у зв'язку з несплатою аліментів, суд має відмовити з тих підстав, що вказана позовна заява не містить сформульованих позовних вимог, а містить лише, по суті, запереченням на первинний позов [PERSON] Про застосування одного з передбачених законодавством способів захисту своїх прав відповідач [PERSON] відповідач не просить, усі доводи, викладені у його зустрічній позовній заяві, враховані та оцінені під час судового розгляду та в цьому рішенні. Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно з правилом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved