Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із вищевказаним позовом до відповідача, який обґрунтувала наступним чином. 10 листопада 2006 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у виконкомі Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області, про що було зроблено актовий запис №41. Від цього шлюбу вони мають дочку [PERSON], [INFO]. Причиною розпаду сім'ї позивачка вказує на те, що шлюбні стосунки у них не складаються через різні характери та інтереси, в результаті чого між ними постійно виникають непорозуміння та суперечності. У 2010 році вона вже зверталась до суду із аналогічним позовом, проте погодилась на збереження шлюбу, однак відповідач не зробив жодного кроку для збереження сім'ї та продовжує жити окремим життям, навіть не дбаючи про власну дитину. Ураховуючи наведене позивачка просила шлюб розірвати, оскільки його збереження суперечить її інтересам та інтересам сім'ї в цілому. Вказала, що спільного господарства вони з відповідачем не ведуть. В судове засідання позивачка не з'явилась, однак надала суду заяву, в якій просила суд розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання також не з'явився, в адресованій суду заяві позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення, просив суд розгляд справи проводити у його відсутності. Дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. 10 листопада 2006 року сторони зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області, про що було зроблено актовий запис №41 та видано свідоцтво про шлюб. Від цього шлюбу сторони мають дочку [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження. Судом встановлено, що сторони спільно не проживають, доньку спільно не виховують, шлюбних відносин не підтримують, господарства спільно не ведуть. В своїх заявах не висловили наміру зберегти сім'ю. Правовідносини, що є предметом даного спору є сімейними, а відтак регулюються Сімейним кодексом України від 10 січня 2002 року N 2947-III. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 1 СК України передбачено, що сімейні відносини будуються на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки. Зі змісту ст.ст.104, 105, 110 СК України слідує, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду шляхом пред'явлення позову одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зважаючи на викладене та у контексті приведених правових норм, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню: шлюб між сторонами має бути розірваний, оскільки судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та їх малолітньої дитини, що має істотне значення. Разом з цим, підлягає до задоволення вимога позивача про залишення прізвища відповідача набутого нею у зв'язку із реєстрацією шлюбу, оскільки це узгоджується з приписами ст.113 СК України. Крім цього, відповідач позов визнав. На підставі п.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання відповідачем позовних вимог - не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею та документально підтверджені судові витрати. На підставі ст.ст.104, 104, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved