Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-18 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування вимог посилалася на те вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу. Відповідачка [PERSON], як колишній власник квартири та відповідач [PERSON], як член сім'ї попереднього власника квартири, добровільно залишили місце проживання, при залишені житлової площі, не знялися з реєстраційного обліку за останнім місцем проживання. Перебування відповідачів на реєстраційному обліку, в належній позивачеві на праві власності квартирі, перешкоджає у здійсненні права власності, крім того, вона несе додаткові витрати по оплаті житлово-комунальних послуг. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про місце та час його проведення повідомлені належним чином, що підтверджується розписками про повернення судових повісток без вручення у зв'язку із не проживанням відповідачів за місцем реєстрації. Суд ухвалює заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України, про що не заперечував позивач. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що [ADDRESS] належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 19.12.2014 року, (а.с. 3). Колишній власник квартири (продавець) [PERSON], після припинення права власності на зазначену квартиру, внаслідок її відчуження, залишилася зареєстрованою за зазначеною адресою. Також, в [ADDRESS] залишився зареєстрованим член сім'ї колишнього власника квартири [PERSON], який є сином колишнього власника квартири. Відповідачі залишили житлове приміщення але не знялися з реєстраційного обліку за колишнім місцем проживання (а.с. 4). Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В силу ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Частиною 1 ст. 156 ЖК України визначено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Виходячи з наведеного суд приходить до висновку про те, що припинення права власності громадянина на житловий будинок (квартиру) припиняє право користування жилим приміщенням в будинку (квартирі) і членами його сім'ї. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] [INFO]., та [PERSON] [INFO], як колишній власник та член сім'ї колишнього власника квартири, втратили право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. На підставі ст. ст. 317, 386, 391 ЦК України ст. ст. 150, 156 ЖК України,

Outcome: approved