Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

Позивачка звернулась із вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем з 10 грудня 2011 року, який було рішенням суду від 28 липня 2015 року розірвано. Від шлюбу народились двоє синів, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини з відповідачем були припинені з вересня 2014 року та місце перебування його невідоме. Крім цього, за даними Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях відповідач перебуває у розшуку з 5 січня 2015 року за підозрою у скоєнні злочину, передбаченого ст. 258-3 ч. 1, 263 ч. 1 КК, розшук якого триває. Зазначала, що вона разом із неповнолітніми дітьми зареєстрована в [ADDRESS] , який належить їй на праві власності на підставі договору міни від 16 травня 2015 року, але фактично з жовтня 2019 року вона із дітьми проживає в буд. [ADDRESS] , що належить матері позивачки, [PERSON] , в розмірі 2/3 часток. З метою покращення житлових умов вона бажає зареєструвати дітей по [ADDRESS] , власником якого є її мати, де вона фактично проживаю із дітьми. Однак, звернувшись до Департаменту адміністративних послуг 10 грудня 2020 року з заявами про зняття з реєстрації місця проживання своїх неповнолітніх дітей, вона одержала відмову на підставі п. 11 Постанови № 207 від 2 березня 2016 року, оскільки не має згоди батька дітей. Тому вона вимушена звернутись до суду з проханням надати їй дозвіл на зміну місця реєстрації неповнолітніх дітей без згоди відповідача, який перебуває у розшуку. Вважає, що вона, як матір дітей, має переважне право на виховання своїх дітей, та її вимоги зводяться на отримання дозволу на зняття з реєстрації та реєстрацію дітей за фактичним місцем їх проживання по [ADDRESS] , чого без письмової згоди батька дітей, який перебуває у розшуку, не може здійснити. Зазначала, що реєстрація дітей за їх фактичним місцем проживання із позивачкою відповідатиме інтересам дітей, а відсутність згоди батька порушує їх право на вільне пересування, тому на підставі викладеного просила суд надати дозвіл на зміну місця реєстрації проживання дітей, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , без згоди батька, [PERSON] , з [ADDRESS] , надавши також дозвіл на реєстрацію місця їх проживання по [ADDRESS] . Позивачка, [PERSON] , у судове засідання не з`явилась, надавши суду заяву з проханням вирішити справу за її відсутності, наполягаючи при цьому на задоволені позову та не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач, [PERSON] , в судове засідання за невідомих суду причин не з`явився повторно, будучи належним чином про час та місце розгляду справи повідомленим. Представник третьої особи, Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради, у судове засідання не з`явився, надавши суду заяву з проханням вирішити справу за його відсутності. Представник третьої особи, Органу опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради, Мамаєва С. В., у судове засідання не з`явилась повторно, надавши клопотання про перенесення розгляду справи через необхідність надати висновок органу опіки та піклування з приводу доцільності надання дозволу позивачці зняти з реєстрації місця проживання дітей та зареєструвати їх без згоди батька. В той же час суд зазначає, що відповідно до аналізу ч. 1-3 ст. 223 ЦПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. При цьому суд зазначає, що у даному випадку підстави для відкладення розгляду справи відсутні, оскільки суд відкладає розгляд справи лише через першу неявку учасника справи, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними, а в разі повторної неявки такого учасника справи (його представника), належним чином повідомленого про судове засідання, суд розглядає справу за його відсутності незалежно від причин його неявки. Процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки учасника справи до суду. Такі положення пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 22 травня 2019 року по справі № 310/12817/13. Таким чином згідно із ч. 4 ст. 223 ЦПК суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Суд встановив, що відповідно до свідоцтва про народження, виданого Орджонікідзевським відділом ДРАЦС Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 152 від 21 лютого 2012 року, вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , батьками якого зазначені [PERSON] та [PERSON] (а. с. 5). За свідоцтвом про народження, виданим Орджонікідзевським відділом ДРАЦС реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 1137 від 30 грудня 2014 року, вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , батьками якого вказані [PERSON] та [PERSON] (а. с. 6). На підставі заяв від 10 грудня 2020 року [PERSON] про зняття з реєстрації через вибуття на [ADDRESS] місця проживання малолітніх дітей, [PERSON] та [PERSON] , вбачається відмова органу реєстрації у проведенні зняття з реєстрації таких малолітніх осіб за заявою їх матері на підставі п. 11 Постанови № 207 від 2 березня 2016 р. (а. с. 7, 8). Судом було також встановлено, що за рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 28 липня 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розівано 18 серпня 2015 року (а. с. 4). При цьому відповідно до інформації Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях від 1 вересня 2020 року вбачається, що в рамках кримінального провадження № 22015050000000008 від 5 січня 2015 року за підозрою [PERSON] , 1988 р. н., у скоєнні злочинів, передбачених ст. 258-3 ч. 1, 263 ч. 1 КК України, громадянина [PERSON] оголошено в розшук, здійснення якого доручено оперативним підрозділам, та розшук якого наразі триває (а. с. 9). Матеріалами справи також встановлено, що будинок [ADDRESS] (загальна площа 60,4 кв. м.) належить на праві власності позивачці, [PERSON] , та матері позивачки, [PERSON] , по 1/2 частки кожній на підставі договору міни від 16 травня 2015 року, реєстр нотаріусу № 1316, та на підставі свідоцтва про право на спадщину від 17 жовтня 2019 року, реєстр нотаріусу № 1-600, відповідно, що підтверджується копією договору міни квартири [ADDRESS] , яка належала [PERSON] за свідоцтвом про право на спадщину від 16 грудня 2014 року, та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17 березня 2021 року, а також свідоцтвом про народження ( [NUMBER] ) [PERSON] , актовий запис № 1617 від 18 листопада 1991 року, свідоцтвом про укладення шлюбу ( [NUMBER] ) [PERSON] , актовий запис № 434 від 25 липня 1997 року, а також свідоцтвом про одруження [PERSON] ( [NUMBER] ), актовий запис № 251 від 10 грудня 2011 року (а. с. 4, 10, 11, 13, 14). В свою чергу належність на праві власності 2/3 часток будинку [ADDRESS] (загальна площа 89 кв. м.) матері позивачки, [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину від 28 жовтня 2019 року, реєстр нотаріусу № 1-637, підтверджується копією такого свідоцтва, а також інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17 березня 2021 року (а. с. 12). Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України (далі - СК) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадків, передбачених законом. За ч. 1, 2 ст. 155 СК здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. За ч. 4 ст. 29 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження начального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно із ч. 1 ст. 242 ЦК батьки є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. На підставі ч. 2 ст. 154 СК батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень. На підставі ч. 1 ст. 160 СК місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. Також за ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. На підставі п. 18 «Правил реєстрації місця проживання», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року № 207, реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. При цьому в разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків. Також за п. 26 «Правил реєстрації місця проживання», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року № 207, зняття з реєстрації місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. Відповідно до ст. 3 «Конвенції ООН про права дитини» в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Суд зазначає також, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків. Аналогічна правова позиція була висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 4 липня 2018 року по справі № 712/10623/17. Отже, сімейне законодавство виходить із пріоритетного визначенням якнайкращих інтересів дитини незалежно від стосунків батьків між собою. Судом було розглядом справи встановлено, що позивачка, як мати малолітніх дітей, [PERSON] та [PERSON] , які не досягли 10-річного віку, не може реалізувати право на зняття з реєстрації та проведення реєстрації своїх дітей за іншої адресою без згоди їх батька, свого колишнього чоловіка, [PERSON] . При цьому суд зазначає, що матеріалами справи підтверджено, що сторони не мешкають разом протягом тривалого проміжку часу, більше 5 років, а відповідач з 2015 року взагалі перебуває у державному розшуку за підозрою у скоєнні злочинів. Отже, судом встановлено, що місце знаходження [PERSON] не встановлено, через що отримати таку згоду у даних умовах позивачка від нього не має можливості. В той же час суд виходить з якнайкращих інтересів дитини. В цьому сенсі суд враховує, що згідно із ч. 1 ст. 161, СК якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Натомість, спору щодо місця проживання спільних дітей у сторін немає. За ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, осіб, стосовно яких встановлено опіку чи піклування, здійснюється за погодженням з органами опіки і піклування. Однак, на теперішній час малолітні [PERSON] та [PERSON] не мають статусу дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, чи осіб, стосовно яких встановлено опіку чи піклування. Згідно із ч. 6 ст. 56 ЦПК органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть бути залучені судом до участі у справі або брати участь у справі за своєю ініціативою для подання висновків на виконання своїх повноважень. Участь зазначених органів у судовому процесі для подання висновків у справі є обов`язковою у випадках, встановлених законом, або якщо суд визнає це за необхідне. На підставі ч. 4 ст. 19 СК при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Згідно із ч. 5 ст. 19 СК орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що для розгляду справи щодо наявного спору висновок органу опіки та піклування не є обов`язковим, а обов`язкова лише участь представників такого органу. Отже, у даному випадку немає необхідності в отриманні погодження органу опіки і піклування на зняття з реєстрації місця проживання дітей [PERSON] . Визнання малолітньої дитини такою, що втратила право на користування житлом, можливе за наявності у неї іншого житла, належного на праві постійного користування. Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 4 липня 2018 року по справі № 711/4431/17. Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Суд вказує, що за змістом п. 18 «Правил реєстрації місця проживання», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року № 207, реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників такого житла. В свою чергу, суд встановив, що співвласниками буд. [ADDRESS] є позивачка та її мати, яка в свою чергу, також є основним власником буд. [ADDRESS] , який має більшу житлову площу, де фактично й мешкають діти [PERSON] . Враховуючи розташування вказаних будинків (через дорогу), родинні відносин їх власників (мати та донька), а також інші встановлені судом обставини справи, суд дійшов висновку, що у сукупності це свідчать про те, що відсутність згоди відповідача, як батька дітей позивачки, суперечить інтересам таких дітей, оскільки фактично він самоусунувся від виконання покладених на нього батьківських обов`язків на шкоду інтересам своїх малолітніх синів. Таким чином відсутність згоди батька дітей на зняття з реєстрації та на реєстрацію їх місця проживання може нашкодити інтересам малолітніх [PERSON] та [PERSON] , оскільки саме на позивачку у даному випадку наразі покладено обов`язок щодо дотримання прав таких дітей, які фактично залишись без турботи свого батька. Враховуючи перелічене, суд вважає можливим задовольнити заявлені позовні вимоги шляхом надання дозволу без згоди відповідача на зміну місця реєстрації проживання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з [ADDRESS] , з наданням дозволу на реєстрацію місця проживання дітей відповідно по [ADDRESS] .

Outcome: approved