Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на наступне. 09 грудня 2011 року помер батько [PERSON], [PERSON], який проживав за адресою [INFO]. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з господарсько побутовими спорудами, розташованого по вул. Миру, 10, с. Дмирівка Барвінківського району Харківської області. Спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є [PERSON] 11 квітня 2016 року, при зверненні до приватного нотаріуса Барвінківського нотаріального округа [PERSON], позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно в зв?язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно. Позивачка з цього приводу вказує, що факт належності за [PERSON] житлового будинку з господарсько побутовими спорудами підтверджується довідкою [PERSON] Другої сільської ради. В цьому звязку, звернувшись до суду, позивачка просила встановити факт належності за померлим [PERSON] житлового будинку з господарсько побутовими спорудами та визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом право власності на спадкове майно. Позивачка у судове засідання не з?явилася надала заяву про слухання справи у її відсутність. Просила позов задовольнити. [PERSON] сільська рада Барвінківського району Харківської області, будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце слухання справи, до суду представника не направили. Подали заяву про слухання справи у відсутність представника, проти позову не заперечують. Враховуючи, що розгляд справи в відбувається у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч.ч. 1,4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов?язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може бути ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України, письмовими доказами є будь які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Згідно з п. 27 Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» виходячи з принципу процесуального рівноправ?я сторін та враховуючи обов?язок кожної сторони довести ті обставини, на які посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Судом забезпечено усім учасникам можливість для реалізації їх прав для надання та витребування доказів, усі вони долучені до справи і досліджені. При аналізі доказів суд керується положеннями ст. 60 ЦПК України про те, що обовязки доказування і подання доказів покладається на сторони, і виходить лише із тих доказів, які надані ними під час розгляду справи. Оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв?язок наявних у справі доказів в їх сукупності, суд дійшов до наступного. 09 грудня 2011 року помер батько [PERSON], [PERSON], який проживав за адресою [INFO]. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з господарсько побутовими спорудами, розташованого по вул. Миру, 10, с. Дмирівка Барвінківського району Харківської області. Спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є [PERSON] 11 квітня 2016 року, при зверненні до приватного нотаріуса Барвінківського нотаріального округа [PERSON], позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно в зв?язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно. Позивачка з цього приводу вказує, що факт належності за [PERSON] житлового будинку з господарсько побутовими спорудами підтверджується довідкою [PERSON] Другої сільської ради. Згідно довідки - характеристики, виданої [PERSON] Другою сільською радою Барвінківського району Харківської області 18.07.2016 року, відповідно до по господарської книги № 1 особовий рахунок № 0082-1 за 2001-20016 роки, житловий будинок з господарсько побутовими спорудами, розташований по вул. Миру, 10 с. Дмитрівка Барвінківського району Харківської області значився за [PERSON] (а.с. 10). Приймаючи до уваги наведене, суд приходить до висновку про встановлення факту належності за [PERSON], який помер 09 грудня 2011 року, житлового будинку з господарсько побутовими спорудами, розташованого по вул. Миру, 10 с. Дмитрівка Барвінківського району Харківської області. Як вбачається з матеріалів справи, житловий будинок було побудовано у 1960 році. Право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. У 1960 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Отже, за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Така позиція висвітлена у постанові Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року (6-137цс13). Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України . Згідно з ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, утому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Таким чином, зібрані по справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову.

Outcome: approved