Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

Позивачка звернулась із вказаним позовом до суду, обґрунтовуючи його тим, що вона за ордером № 005385 від 9 серпня 1990 року отримала право проживання в квартирі [ADDRESS] на себе та свого сина, відповідача. Станом на теперішній час в такому житловому приміщенні вона проживає одна, оскільки з 2016 року відповідач в такій квартирі не мешкає, бо добровільно виїхав до Росії, де мешкає та не збирається повертатись до України. Додавала, що [PERSON] за спірну квартиру комунальні послуги не сплачує, участі в утриманні житла не приймає, що створює додаткові витрати для позивачки, як наймача кв. [ADDRESS] зі сплати комунальних платежів. Отже, реєстрація відповідача обмежує права позивачки, оскільки жодних перешкод у користуванні таким житлом вона не чинила відповідачу. На підставі викладеного просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням по [ADDRESS] . У судове засідання [PERSON] не з`явилась, надавши заяву з проханням вирішити спір у її відсутність, підтримуючи повністю заявлені нею позовні вимоги, наполягаючи на їх задоволенні та не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення. Відповідач, [PERSON] , в судове засідання за невідомих суду причин не з`явився повторно, будучи належним чином про час та місце розгляду справи повідомленим. Представники 3-ї особи, ЖКП «Азовжитлокомплекс», до суду не з`явились, будучи належним чином про час та місце розгляду справи повідомленими. Згідно із ч. 4 ст. 223 ЦПК суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що з копії особового рахунку № [NUMBER] , наданому ЖКП «Азовжитлокомплекс» від 27 вересня 2021 року, вбачається, що у однокімнатній кв. [ADDRESS] , наданій на підставі ордера № 005385 від 9 серпня 1990 року, зареєстровані з 14 серпня 1990 року [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ордеру № 005385 від 9 серпня 1990 року, вбачається, що на підставі рішення від 8 серпня 1990 року № 31 виконкому Маріупольської міської ради було надано право на вселення [PERSON] разом із сином, [PERSON] , у однокімнатну квартиру [ADDRESS] . Родинні відносини між позивачкою та відповідачем підтверджуються свідоцтвом про народження, виданим 19 жовтня 1984 року, актовий запис № 1340 про народження [INFO] [PERSON] , матір`ю якого вказана [PERSON] . За інформацією від 4 жовтня 2021 року та від 25 жовтня 2021 року Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради вбачається, що у кв. [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , [INFO] . Натомість, на підставі акту від 6 жовтня 2021 року ОСББ «Морський 24» вбачається, що фактично в кв. [ADDRESS] за свідченнями трьох сусідів по такому будинку [PERSON] не мешкає з 2016 року, місце перебування якого невідоме. Відповідно до ст. 71, 72 Житлового кодексу наймач або члени його родини можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилим приміщенням, якщо вони в ньому не проживають без поважних причин понад 6 (шість) місяців. Суд на підставі досліджених доказів встановив, що фактично протягом останніх 5-ти років у кв. [ADDRESS] відповідач, [PERSON] , не мешкає без поважних причин. За таких обставин, встановлених в судовому засіданні, на підставі зазначених норм права суд дійшов висновку, що відповідач, залишаючись зареєстрованим у кв. [ADDRESS] , однак не користуючись таким житловим приміщенням понад шість місяців без поважних причин, є таким, що втратив право користування вказаним житлом. На підставі переліченого позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування кв. [ADDRESS] . За ст. 141 ЦПК на користь позивача з відповідача також підлягає стягненню судовий збір у сумі 908 грн.

Outcome: approved