Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-29 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона, як спадкоємиця за законом другої черги після смерті свого рідного брата [PERSON], померлого [INFO] року, не може оформити належним чином право на спадщину, а саме на належний померлому житловий будинок за адресою: [ADDRESS]. Зазначену спадщину вона прийняла шляхом звернення з заявою до нотаріальної контори. Однак, в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно їй, позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на названий житловий будинок. Зазначене стало приводом для звернення позивача до суду. Позивачка в судове засідання не з'явилася, повідомлена належним чином (а.с.17), в позовній заяві зазначила клопотання про розгляд справи у її відсутність (а.с.4). Відповідач позов визнав, подав заяву про розгляд справи у відсутність його представника (а.с.34). Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом відповідно до ст.1217 ЦПК України. У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частиною 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобов'язання встановлено законодавством у зв'язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна. За ч. 2 ст. 182 ЦК України, право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. Судом встановлено, що станом на 14 квітня 1991 року (на день ліквідації колгоспних дворів) господарство за адресою: [ADDRESS] відносилось до суспільної групи - колгоспний двір. Головою цього двору - був [PERSON]. До складу цього двору також входив його син [PERSON]. Кожному члену колгоспного двору належало по ? частці названого домоволодіння, що підтверджується довідкою № 112 від 15.07.2014 року, виданою Криничненською сільською радою Болградського району Одеської області (а.с.11) про склад і тип двору (відповідно до запису погосподарської книги № 4 за 1991-1995 роки, особовий рахунок [NUMBER]), технічним паспортом (а.с.12-15). Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час законодавство, зокрема спори щодо майна колгоспного двору, яке було придбане до вказаної дати, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст.120 ЦК України в редакції 1963 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснювалося за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена колгоспного двору встановлювався з огляду на рівність часток всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних (ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР). Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в його майні. За таких обставин, [PERSON] та його сину [PERSON] належав житловий будинок за адресою: [ADDRESS] як членам колишнього колгоспного двору у рівних частках, кожному по ? частці. [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його смерть [NUMBER] (а.с.8). Спадщину, яка відкрилася після його смерті, в тому числі і 1/2 частку житлового будинку за адресою: [ADDRESS] успадкував його син [PERSON] шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується довідкою Криничненської сільської ради Болградського району Одеської області № 112 від 15.07.2014 року (а.с.11). Родинні відносини між спадкодавцем та його сином підтверджуються актовим записом про народження № 62 від 06 жовтня 1958 року, складеного Криничненською сільською радою Болградського району Одеської області та повним Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження (а.с.31-33); За повідомлення Болградської районної державної нотаріальної контори Одеської області від 28.07.2014 року за № 1302/01-16, спадкова справа до майна померлого [INFO] [PERSON] - не заводилась, спадкоємці із заявою про прийняття спадщини - не зверталися, що також підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (а.с.28-29). Статтею 12 Закону України «Про власність» однією з підстав виникнення права власності є спадкування. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно зі ст. 529 ЦК України (в редакції 1963 року), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ч.2 ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 року) прийнята спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст. 549 ЦК в редакції 1963 року). Таким чином [PERSON] як спадкоємець за законом першої черги, відповідно до п. 1 ч.1 ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року), фактично вступив в управління і володіння спадковим майном, тобто своєчасно прийняв спадщину, яка відкрилася після смерті його батька, а саме ? частку названого житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому. [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його смерть [NUMBER] (а.с.7). Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої, окрім іншого також входить житловий будинок з господарськими будівлями і дворовими спорудами (1/2 + 1/2) за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Статтею 1262 ЦК України визначено, що у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Оскільки спадкоємці першої черги відсутні, то спадкоємцем за законом другої черги є рідна сестра померлого [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження позивачки [NUMBER] від 19.09.1961 року (а.с.9) та актовим записом про народження № 62 від 06.10.1958 року, складеного Криничненською сільською радою Болградського району Одеської області та повним Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження (а.с.31, 32-33). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до копії спадкової справи № 235/2014, заведеної до майна померлого [PERSON] [INFO] року, позивачка [PERSON] 07.07.2014 року, якій рішенням Болградського районного суду Одеської області від 24.06.2014 року надано додатковий строк для прийняття спадщини, 07.07.2014 року звернулася з заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті брата (а.с.21-27). Разом з цим, державним нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, позивачці було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на зазначене майно (а.с.10). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За таких обставин суд приходить до висновку про те, що вимоги позивачки є обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі, тобто за наявністю усіх підстав та досліджених судом доказів слід визнати право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: [ADDRESS] за позивачкою [PERSON], як за спадкоємицею за законом другої черги після смерті брата [PERSON], померлого [INFO] року.

Outcome: approved