Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-05 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вони з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі з 01 жовтня 2011 року і від даного шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею /позивачкою/ і знаходиться на її утриманні. Сімейне життя з відповідачем не склалося, у них різні погляди на спільне життя та виховання дитини, їх шлюб фактично розпався, тривалий час вони проживають окремо, не підтримують сімейно-шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства. У період шлюбу позивачкою та відповідачем спільно було придбано двокімнатну квартиру, яка розташована [ADDRESS], вартістю 456600 грн., але у добровільному порядку вони /сторони/ не можуть розділити спільно нажите за час шлюбу вказане майно. Тому просила шлюб з відповідачем розірвати, стягнути з нього на свою користь аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 583,5 грн., щомісячно, починаючи від дня звернення з даним позовом до суду і до досягнення дитиною повноліття, розділити спільне сумісне майно подружжя, визнавши з нею /позивачкою/ та [PERSON] право власності по ? частині за кожним на вказану квартиру, а також стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали і викладене підтвердили. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, на розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів у заявленому позивачкою розмірі погодився, а щодо поділу майна подружжя та визнання за ним та позивачкою по ? частині спірної квартири заперечував, посилаючись на те, що дана квартира була придбана як за їх з позивачкою спільні кошти, так і за кошти, подаровані йому його батьками, а тому позивачці має бути виділено 1/10 частину квартири, а йому - 9/10 її частин. Вислухавши пояснення позивачки та її представника, відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони з 01 жовтня 2011 року перебувають у зареєстрованому шлюбі і від даного шлюбу мають неповнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачкою /а.с.5,10-11/. Як вбачається з позовної заяви і відповідач визнав в цій частині позов, сімейне життя у сторін не склалося, у них різні погляди на спільне життя та виховання дитини, тривалий час вони проживають окремо, не підтримують сімейно-шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства. За таких обставин суд вважає, що сім'я сторін фактично розпалася і шлюб між ними існує лише формально, подальше спільне проживання та збереження сім'ї суперечить інтересам позивачки, а тому даний шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач і в цій частині визнав позов, суд вважає за необхідне, задовольняючи в цій частині позовні вимоги, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 583,5 грн., щомісячно, починаючи з 6 листопада 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Як вбачається з копії договору купівлі-продажу квартири від 03 жовтня 2014 року, укладеного між ТОВ «Євробуд», як продавцем з однієї сторони, та відповідачем [PERSON], як покупцем з другої сторони, останній купив та прийняв від продавця квартиру [ADDRESS], сплативши продавцю за неї кошти у розмірі 465 600 грн. Відповідно до п.15 вказаного договору дружина покупця - позивачка [PERSON], в поданій нею заяві надала свою згоду на купівлю зазначеної квартири за спільні кошти подружжя /а.с.29-30,58/. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин, так як вищезазначене майно було придбане сторонами в період шлюбу, то дане майно є їх спільною сумісною власністю і їх частки в цьому майні є рівними. При цьому суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що для придбання спірної квартири ним були надані і його особисті кошти, отримані в дар від його батьків, оскільки дані обставини не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, жодних доказів щодо цього суду не надано, до того ж, таке твердження суперечить самому договору купівлі-продажу, де зазначено, що квартира придбана за спільні кошти подружжя сторін. Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає за необхідне, задовольняючи і в цій частині позовні вимоги, розділити спільне майно подружжя [PERSON] та [PERSON], визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності, по ? частині за кожним, на квартиру [ADDRESS] Відповідно до ст..88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути на відшкодування витрат по сплаті судового збору 2815,2 грн. та в дохід держави - судовий збір в розмірі 487,2 грн.

Outcome: approved