Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про відшкодування моральної шкоди, і в обґрунтування позовних вимог вказала про те, що з 07.08.1968 року до 26.04.1975 року, з 27.10.1975 року до 15.04.2003 року, та з 15.04.2010 року до 31.01.2012 року вона перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування «Насосенергомаш». 31.01.2012 року її було звільнено з роботи за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію. Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання № 1 від 02.02.2012 року позивачці були встановлені такі професійні захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень ІІ пилової етіології в фазі нестійкої ремісії. Емфізема легень ІІ ступеню. Легенева недостатність IІ ступеню. Захворювання професійне, встановлено вперше ППЛЕК 11.01.2012 року в клініці НДІ ГП та ПЗ ХНМУ. Хронічна часторецидивуюча попереково-крижова радикулопатія з двостороннім корінцевим синдромом L5-S1, спондилоартроз попереково-крижового відділу хребта, спондилолистез L4, лівобічна задньолатеральна форамінальна грижа диска L3- L4:правостороння фораминальна протрузія диска L4-L5; L5 S1; функціональна нестабільність в сегменті L4-L5 стеноз хребетного каналу на поперековому рівні із стійким мязово-тонічним і алогічним синдромами зі значним порушенням функції хребта і нижніх кінцівок. Захворювання професійне, від тривалого перебування у вимушеній робочій позі, частих нахилів тулуба, фізичного перенапруження. Вперше встановлено ППЛЕК 11.01.2012 року в клініці НДІ ГП та ПЗ ХНМУ. Діагноз супутний: ІХС. Дифузний кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба ІІ ст. СН І ст. Хронічний піелонефрит у фазі нестійкої ремісії. Виразкова хвороба 12 перстної кишки, неактивна фаза. Хронічний гастродуоденіт у фазі нестійкої ремісії. Дисциркуляторна енцефалопатія 1-П ступеню з ХНМК переважно у вертебро-базилярному басейні (гіпертонічна + аретосклеротична) з вестибулоатактичним і антено-невротичним синдромом. Поширений остеохондроз хребта з сенсорними порушеннями. Хронічний субатрофічний ріофарингит, стадія ремісії. Хронічний правосторонній верхньощелепний гайморит. Пресбіопія. Гвпертонічна ангибпатія сітківки. У п. 16 акту зазначено, що професійне захворювання виникло через недосконалість технологій, неефективність застосування засобів індивідуального захисту. У п. 17 акту зазначено, що роботодавець не забезпечив виконання вимог ГОСТ 12.1005-88 «Санітарно-гігієнічні вимоги до повітря робочої зони», «Інструкція по утриманню виробничих приміщень» № 658-66п.п.66, 78, яким підтверджено наявність вини відповідача, який не створив здорових і безпечних умов праці, як того вимагала ст. 7 Закону України «Про охорону праці». Відповідно до акту огляду МСЕК від 10.02.2016 року ступінь втрати професійної працездатності становить 65% та встановлено третю групу інвалідності безтерміново. Отримані позивачкою професійні захворювання потягли за собою спричинення як фізичних, та і моральних страждань. Позивачка просить стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі 65000 грн. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Надала суду пояснення, аналогічні викладеним нею в позовній заяві. Наполягала на задоволенні позовних вимог. Представниця відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Надала суду пояснення, аналогічні викладеним нею у запереченні на позовну заяву. Просила відмовити позивачці у задоволенні позовних вимог у повному обсязі у звязку з необґрунтованістю. Суд, вислухавши пояснення позивачки, пояснення представниці відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов до наступного висновку Судом встановлено, що позивачка [PERSON] з 07.08.1968 року до 26.04.1975 року, з 27.10.1975 року до 15.04.2003 року, та з 15.04.2010 року до 31.01.2012 року перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування «Насосенергомаш». 31.01.2012 року її було звільнено з роботи за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію. (а.с.7а-10). Внаслідок неналежних умов праці на робочому місці позивачка отримала професійне захворювання. Відповідно до акту № 1 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 02.02.2012 року (а.с.11), у [PERSON] було виявлено професійне захворювання, причиною якого є проведення робіт в умовах підвищених рівнів шкідливих та небезпечних виробничих факторів. Відповідно до акту огляду МСЕК від 10.02.2016 року ступінь втрати професійної працездатності становить 65% та встановлено третю групу інвалідності безтерміново. (а.с.16). Суд вважає, що публічне акціонерне товариство Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування Насосенергомаш не створило належних умов праці на робочому місці позивачки, внаслідок чого [PERSON] отримала професійне захворювання. Суд вважає, що в справі є докази, які свідчать про те, що небезпечні і шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілої, порушення її нормальних життєвих звязків, вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя, а саме: акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання,в якому зазначено перевищення гранично допустимих меж шкідливих факторів, акти МСЕК про встановлення відсотків втрати працездатності. Суд не вважає обґрунтованими доводи представниці відповідача, що ПАТ Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування Насосенергомаш не порушувало законних прав позивачки, оскільки з боку позивачки мало місце неефективне використання засобів індивідуального захисту, які були надані їй відповідачем. Крім того, суд не погоджується з доводами представниці відповідача щодо ненадання позивачкою належних доказів, які б підтверджували заподіяння їй моральної шкоди. На момент встановлення [PERSON] стійкої втрати професійної працездатності набрав чинності Закону України про внесення змін до абзацу 4 статті 1 (в частині відшкодування моральної шкоді застрахованим і членам їх сімей), виключено підпункт «е» пункту 1 частини 1 статті 21, частина 3 статті 28, частина 3 статті 34 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». За таких обставин суд вважає, що факт заподіяння моральної шкоди [PERSON] знайшов своє підтвердження. Відсутність висновків медично-експертного дослідження стосовно наявності (відсутності) медичних ознак моральної шкоди суд не вважає підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки наявність хронічного захворювання легенів, органів слуху та дихання, хребта, отриманих у відповідача безумовно свідчать про те, що позивачка відчувала фізичний біль, знаходилася на лікуванні, і ці обставини позбавляють її можливості реалізувати певні життєві намагання. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує обсяг заподіяних позивачці моральних страждань, а також фізичних страждань, характер і тривалість цих страждань, стан здоров`я потерпілого, його вік, наслідки професійного захворювання, істотність вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках. З урахуванням цих обставин, суд на підставі ст. 23 ЦК України визначає моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню позивачці, в розмірі 16250 грн., оскільки вважає, що саме такий розмір відшкодування моральної шкоди відповідає вимогам розумності та справедливості. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Outcome: partial