Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що 15 грудня 2014 року померла [PERSON], спадкоємицею після смерті якої за заповітом є позивачка. При цьому вона фактично прийняла спадщину, подавши до нотаріальної контори відповідну заяву. Після смерті [PERSON], матері позивачки, залишилось спадкове майно, що складається з [ADDRESS]. Зазначала, що 1/2 частина вказаної квартири належала померлій на підставі свідоцтва пр право на спадщину від 29 липня 2010 року. Однак вказане свідоцтво не було зареєстровано ані в Маріупольському БТІ, ані в реєстраційній службі. На підставі переліченого нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва на цю 1/2 частку спірної квартири. Таким чином вона змушена звернутись до суду для захисту своїх спадкових прав, бо право власності на зазначену частку квартиру [PERSON] було набуто за час її життя правомірно. На підставі переліченого просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування після смерті [PERSON] на 1/2 частку [ADDRESS]. Від позивачки, [PERSON], надійшла заява з проханням вирішити вказаний спір у її відсутність, наполягаючи при цьому на задоволенні поданого позову. Представник відповідача, Маріупольської міської ради, який діє на підставі довіреності, [PERSON], в судовому засіданні не заперечував проти задоволення заявлених [PERSON] вимог. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] померла 15 грудня 2014 року, що вбачається зі свідоцтва про смерть, виданого 16 грудня 2014 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції в Донецькій області, актовий запис № 1726 від 16 грудня 2014 року (а. с. 6). За заповітом від 9 жовтня 2007 року, посвідченого державним нотаріусом, [PERSON], реєстр № 2260, вбачається, що [PERSON] заповідала усе належне їй на момент смерті майно [PERSON] (а. с. 27). На підставі свідоцтва про право власності на житло від 4 квітня 2000 року вбачається, що власниками [ADDRESS] по 1/2 частка кожна були [PERSON] та [PERSON] на підставі наказу від 4 квітня 2000 року № 17442/п, право власності яких було зареєстровано в Маріупольському БТІ 10 вересня 2007 року (а. с. 40, 41). Згідно інформації приватного нотаріуса, [PERSON], від 17 листопада 2015 року вбачається, що 6 червня 2015 року на підставі заяви [PERSON] була заведена спадкова справа щодо майна померлої 15 грудня 2014 року [PERSON], спадкоємицею якої є позивачка по справі (а. с. 23). З копії спадкової справи щодо майна [PERSON] вбачається, що [PERSON] звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом 6 червня 2015 року, інших спадкоємців немає, про що свідчить довідка з місця мешкання спадкодавця. На підставі заяви позивачки про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 3 вересня 2015 року остання отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом 3 вересня 2015 року, за яким набула право власності на 1/2 частку [ADDRESS] після смерті [PERSON], що підтверджується також витягом з державного реєстру речових прав (а. с. 24-49). В той же час в матеріалах справи мається свідоцтво про право на спадщину за законом від 29 липня 2010 року, посвідченого державним нотаріусом, [PERSON], реєстр № 1-1243, за яким після смерті [PERSON] 1/2 частку квартири [ADDRESS] успадкувала [PERSON] (а. с. 5). Однак за інформацією з державного реєстру речових прав від 11 листопада 2015 року вбачається, що право власності [PERSON] на 1/2 частку за свідоцтвом про право на спадщину від 29 липня 2010 року не було зареєстровано в державному реєстрі речових прав (а. с. 18-20). Відомостей про проведення реєстрації свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 липня 2010 року в Маріупольському БТІ суду також не було надано, що свідчить про те, що право власності на 1/2 частину спірної квартири [PERSON] свого часу не зареєструвала. Суд при цьому зазначає, що виникнення права власності у 2010 році на нерухоме майно залежало від державної реєстрації такого права на підставі Цивільного кодексу України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Згідно до постанови від 3 вересня 2015 року приватний нотаріус, [PERSON], за спадковою справою щодо майна померлого 15 грудня 2014 року [PERSON] за заявою позивачки про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку [ADDRESS] у видачі свідоцтва [PERSON] відмовив, оскільки відсутня державна реєстрація права власності на цю частку вказаного нерухомого майна (а. с. 11). Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у 6 місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1220 ЦК спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1269 ЦК спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. На підставі ст. ст. 1216, 1218 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). При цьому до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. На підставі ст. 1296 ЦК спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. На підставі переліченого суд дійшов висновку, що [PERSON] на момент її смерті належала 1/2 частка [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], бо сама по собі відсутність проведення державної реєстрації такого права не позбавляє права власності [PERSON] на це нерухоме майно. Згідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи, що [PERSON] правомірно набула право власності на 1/2 частку [ADDRESS], то до складу спадкового майна після її смерті входить право власності на вказану частку спірної квартири. Таким чином суд дійшов висновку, що позивачка фактично прийняла спадщину за заповітом після смерті [PERSON], яка складалась ще з одної 1/2 частки [ADDRESS], оскільки вона є єдиною спадкоємицею спадкодавця, тому набула у власність 1/2 частку зазначеної квартири. Суд зазначає також, що факт того, що за діючим законодавством, яке регулює реєстрацію прав власності на нерухомі речі, передбачено спеціальний порядок оформлення прав на нерухоме майно, не може слугувати підставою для позбавлення отриманого позивачкою на відповідній правовій підставі права власності у порядку спадкування. З урахуванням переліченого та з метою реалізації спадкових прав позивачки суд вважає необхідним задовольнити заявлені позовні вимоги шляхом визнання за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] на 1/2 частку [ADDRESS].

Outcome: approved