Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що 13 липня 2005 року вона уклала шлюб з відповідачем, який зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Самарського міського управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис №201. Від шлюбу мають двох дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне життя не склалося через відсутність порозуміння, різні погляди на вирішення сімейних проблем, ігнорування налагодження сімейних відносин, що призвело до втрати почуття поваги та любові один до одного. В останні роки між ними постійно виникають сварки, внаслідок того, що кожний із них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, мають місце непорозуміння з різних питань сімейного життя, із-за взаємних претензій один до одного. Відповідач не бере участі у веденні домашнього господарства, не надає належної матеріальної допомоги сімї, не займається вихованням дітей, до неї ставиться грубо та неуважно. Вони фактично припинили спільне проживання. Подальше спільне життя та збереження шлюбу буде суперечить її інтересам та є недоцільним. У звязку з цим просить розірвати шлюб з відповідачем, після розірванні шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. Позивачка в судове засідання не зявилася, надала суду заяву у якій просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує повністю та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, надав суду заяву у якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги визнає. Розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд, згідно ч.1 ст.112 Сімейного кодексу України, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, а також обставини життя подружжя та наявність неповнолітньої дитини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки вони визнані сторонами та підтверджуються матеріалами справи : копією свідоцтва про шлюб серії І-КИ №015883, згідно якого 13 липня 2005 року зареєстрували шлюб [PERSON] та [PERSON] (а.с. 4); копією свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], серія І-КИ №255346 (а.с.7); копією свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], серія І-КИ №055025 (а.с. 8). Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам дітей або одного з подружжя. Судом встановлено, що спільне життя сторін не склалося через відсутність порозуміння, різні погляди на вирішення сімейних проблем, ігнорування налагодження сімейних відносин, що призвело до втрати почуття поваги та любові. Відповідач не бере участі у веденні домашнього господарства, не надає належної матеріальної допомоги сімї, не займається вихованням дітей, до позивачки ставиться грубо та неуважно. Сторони фактично припинили спільне проживання. Подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Таким чином, суд вважає наявність фактів, якими позивач обґрунтовує свої вимоги встановленими, а подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та малолітньої дитини, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, як обґрунтовані та підтверджені документально. Відповідно до ч. 8 ст. 235 ЦПК України, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі викладеного та ст.ст.110-112, 113 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved