Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] і після його смерті відкрилася спадщина у вигляді ? частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Заповіту батько не залишив, спадкоємцями першої черги за законом є позивачка та її мати, тобто дружина спадкодавця [PERSON]. Позивачка прийняла спадщину після смерті батька шляхом звернення до нотаріуса з відповідною заявою, а мати фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка, оскільки постійно проживала з ним на день його смерті. [INFO] мати позивачки померла. На вимогу позивачки видати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок їй нотаріусом було відмовлено у зв'язку з тим, що позивачка не надала правовстановлюючих документів на будинок. З повідомлення Синельниківського МБТІ позивачці стало відомо, що спірний житловий будинок належить братові позивачки [PERSON] на підставі договору дарування, згідно з яким мати позивачки подарувала будинок її братові, при цьому, ? частина будинку належала матері позивачки на підставі свідоцтва про право власності від 14 листопада 2000 року і ? частина - на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 листопада 2000 року. Позивачка вважає, що оскільки від прийняття спадщини після смерті батька вона не відмовлялася, спадщину прийняла, тому незрозуміло з яких підстав її мати могла отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті чоловіка на ? частину будинку. Просить суд визнати частково недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом та договору дарування, на підставі яких відповідач отримав право власності на житловий будинок, частково недійсними та визнати за нею право власності на ? частину спірного житлового будинку в порядку спадкування за законом. Відповідач надав суду письмові заперечення проти позову, де зазначив, що в дійсності спадкове майно було успадковане ним та позивачкою в рівних частках, у зв'язку з чим посилання позивачки на часткове прийняття спадщини не відповідає дійсності. Також посилається на те, що спірний житловий будинок протягом тривалого часу перебуває у його володінні та користуванні, у зв'язку з чим вважає, що він набув право власності на будинок за набувальною давністю. Крім того, посилається на пропущення позивачкою строку позовної давності, оскільки з часу смерті батька, тобто з 2000 року, вона своїх прав на спадкове майно не заявляла та до суду не зверталася. Просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити. У відкритому судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала у повному обсязі і просить їх задовольнити. Також зазначила, що на день смерті батька з ним проживала вона та мати [PERSON] Відповідач на той час разом з батьком був лише зареєстрований, однак фактично там не мешкав, оскільки разом з сім'єю проживав у сусідньому будинку за адресою: [ADDRESS]. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та підтримав письмові заперечення проти позову. Також зазначив, що ще за життя батька за усною домовленістю спірний житловий будинок був йому подарований, тому повинен належати йому. Також зазначив, що він постійно проживав у спірному житловому будинку разом з батьком на день смерті останнього, у зв'язку з чим фактично прийняв спадщину. Просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити. Під час судового розгляду справи по суті судом були оглянуті наступні докази: Таким чином, суд, заслухавши пояснення сторін та вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Факт того, що позивачка є донькою [PERSON] та [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про її народження та копією свідоцтва про укладення шлюбу, згідно якого дошлюбне прізвище позивачки «[PERSON]» було змінено на «[PERSON]». Згідно копії свідоцтва про народження відповідача, його батьками також зазначені [PERSON] та [PERSON], що в свою чергу доводить факт родинних відносин між позивачкою та відповідачем як рідних сестри і брата. З копії свідоцтва про одруження вбачається, що батьки сторін по справі [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 14 вересня 1958 року. Копією свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 11 червня 1998 року підтверджується факт належності житлового будинку, розташований за адресою: [ADDRESS], [PERSON]. У відповідності до ч.1 ст.22 КпШС України 1969 року, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. Згідно ч.1 ст.28 КпШС України 1969 року, у разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Отже, оскільки спірний житловий будинок був придбаний батьками позивачки під час їх перебування у шлюбі, то їх частки є рівними і кожному з них належало по ? частині спірного житлового будинку. Факт смерті [PERSON], померлого [INFO], доводиться копією свідоцтва про його смерть. У відповідності до ч.1 ст.529 ЦК України 1964 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є діти померлого. Отже, позивач дійсно є спадкоємцем першої черги після смерті батька. Відповідно до п.1 ч.1 ст.549 ЦК України 1964 року спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді ? частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Заповіту [PERSON] не залишиі і спадкоємцями першої черги за законом є його дружина [PERSON] та діти - [PERSON], [PERSON]. Як вбачається з копії письмової заяви позивачки, вона прийняла спадщину після смерті батька шляхом подання 03 листопада 2000 року письмової заяви до Синельниківської районної державної нотаріальної контори. Дружина спадкодавця [PERSON] та син [PERSON] фактично прийняли спадщину. Так, [PERSON] була зареєстрована у спірному житловому будинку, про що свідчить копія домової книги, а також згідно довідки Іларіонівської селищної ради вона постійно мешкала ц цьому будинку, про що сторонами не заперечувалося у судовому засіданні. Відповідач [PERSON] також був у даному будинку зареєстрований. Згідно довідки квартальної від 18 березня 2014 року він проживав разом з батьком на день його смерті та поховав за свої грошові кошти. Отже, суд вважає, що відповідач довів факт свого проживання у спірному житловому будинку на день смерті батька, а позивачка жодного доказу проти цього суду не надала. Із вищезазначеного вбачається, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді ? частини житлового будинку і спадщину після його смерті прийняли три спадкоємця - позивачка, відповідач та їх мати, і кожному з них повинно належати по 1/6 частині спадкового майна. Таким чином, позовні вимоги в частині прийняття позивачкою спадщини після смерті батька є обґрунтованими, однак нею невірно визначена частка у спадщині, не врахована частка відповідача по справі, у зв'язку з чим за нею повинно бути визнано право власності не на ? частину спірного житлового будинку, а на 1/6 його частину. Факт смерті матері позивачки [PERSON], яка сталася [INFO], підтверджується копією свідоцтва про смерть. Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом, видане [PERSON] державним нотаріусом Другої Синельниківської державної нотаріальної контори 14 листопада 2000 року, їй було видане свідоцтво про право на спадщину у вигляді ? частини спірного житлового будинку, чим були порушені права позивачки, оскільки 1/6 частина будинку повинна належати їй. Копією договору дарування жилого будинку від 20 жовтня 2009 року доводиться факт того, що спірний житловий будинок був подарований відповідачу його матір'ю, також були порушені права позивачки, як співвласника спірного спадкового майна. Оформлення на ім'я відповідача права власності на весь спірний житловий будинок суперечить вимогам ст.41 Конституції України, де зазначено, що право приватної власності набувається у визначеному законом порядку, є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права, вимогам ст.17 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року, де вказано, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими і ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна, а також вимогам ч.1 ст.321 ЦК України, згідно якої право власності є непорушним і ніхто не можу бути протиправно цього права позбавлений чи обмежений у його здійсненні. Всупереч зазначеним вимогам законодавства позивачка свого права на частину успадкованого нею майна після смерті батька була позбавлена, у зв'язку з чим її права підлягають захисту шляхом визнання частково недійсними оформлених на ім'я відповідача правовстановлюючих документів на весь спірний житловий будинок. У зв'язку з вищевикладеним, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню і за позивачкою необхідно визнати право власності на 1/6 частину житлового будинку в порядку спадкування за законом після смерті батька. Заперечення відповідача в частині дарування йому спірного житлового будинку ще за життя батька є недоведеними і такими, що не можуть бути прийняті до уваги, оскільки договору дарування нерухомого майна у передбаченому законом порядку укладено не було. Посилання відповідача на пропущення позивачкою строку позовної давності є також необґрунтованими, оскільки позивачкою була прийнята спадщина після смерті батька і належить вона позивачці саме з дня відкриття спадщини згідно ч.2 ст.548 УК України 1963 року, а оформлення спадщини є правом спадкоємця, яке здійснюється ним у будь-який час без обмеження будь-яким строком. Не можна визнати обґрунтованими і посилання відповідача на належність йому успадкованою позивачкою частини житлового будинку за набувальною давністю, оскільки правовідносини сторін у даній справі регулюються нормами спадкового законодавства і норми, які регламентують порядок набуття права власності за набувальною давністю до них не застосовуються. Крім того, у відповідності до ч.4 ст.344 ЦК України 2003 року право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду, тоді як відповідач з жодними позовними вимогами з приводу визнання за ним права власності на майно до суду не звертався. Що стосується заперечень відповідача щодо звернення позивачки з заявою про прийняття спадщини після смерті батька до неналежного нотаріуса, то п.2 ч.1 ст.549 ЦК України 1963 року дійсно було передбачено, що для прийняття спадщини спадкоємець повинен звернутися з відповідною заявою саме до державної нотаріальної контори. Як вбачається з копії заяви, позивачка 03 листопада 2000 року звернулася до Синельниківської районної державної нотаріальної контори, що відповідає вищезазначеним вимогам закону, а приватним нотаріусом Дніпропетровського районного округу було лише посвідчено справжність підпису позивачки, що не суперечить вимогам закону. Таким чином, суд вважає наявність фактів, якими позивачка обґрунтовує свої позовні вимоги, встановленою частково. Судові ивтрати по справі суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки у пропорційному розмірі до задоволених позовних вимог у відповідності. На підставі викладеного,

Outcome: partial