Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою мотивуючи її тим, що вона уклала шлюб з відповідачем, який був зареєстрований 10.08.2007 року Центральним відділом РАЦС Головного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис №487. Від шлюбу у сторін народилася донька [PERSON], [INFO], батьком якої є [PERSON]. 10.08.2011 року рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10.08.2011 року шлюб між нею та [PERSON] було розірвано. Відповідач родинних стосунків з донькою не підтримує, вихованням дитини не займається, жодної допомоги на її утримання тривалий час не надає, не піклується про її здоров'я, моральний та духовний розвиток, її навчання, підготовку до самостійного життя. Всі питання по вихованню доньки вирішуються позивачкою самостійно без участі та підтримки відповідача. Зазначене стало підставою для звернення до суду з цим позовом в якому позивачка просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові, пояснивши при цьому, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо доньки, коштів на її утримання та розвиток не надає, не приймає участі у її вихованні, не цікавиться її життям, тобто систематично не виконує своїх батьківських обов'язків. Відповідач в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову пояснивши при цьому, що він не ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків і бажає приймати участь у виховані своєї доньки. З зазначених підставі відповідач заперечував проти задоволення позову. Представник служби у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради в судовому засідання позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Вислухавши пояснення сторін, допитавши в судовому засіданні свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], який був зареєстрований 10.08.2007 року Центральним відділом РАЦС Головного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис №487 (а.с.8). Від шлюбу у сторін народилася донька [PERSON], [INFO], батьком якої є [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER], виданим Центральним відділом РАЦС ГУЮ у Кіровоградській області 09.01.2008 року, актовий запис 30 (а.с.7). Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда №2-3104/11 від 10.08.2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.9). Кіровським районним судом м. Кіровограда було розглянуто справу про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO], на підставі якого був виданий виконавчий лист від 29.04.2015 року (а.с.12). Відповідно до розрахунку заборгованості, виданого Фортечним відділом державної виконавчої служби міста Кропивницький ГТУЮ у Кіровоградській області у [PERSON] існує заборгованість по сплаті аліментів за період з 29.04.2015 року по 15.02.2017 рік у розмірі 22 695,25 грн. (а.с. 13-14), що не заперечувалося в судовому засідання відповідачем та підтверджувалося позивачем. Відповідно до довідки №677 від 15.02.2017 року виданої Житлово-експлуатаційною організацією №3 про склад сім'ї в якій зазначено, що [PERSON] разом з донькою [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS], разом з матір'ю позивачки (а.с.22). Згідно довідки № 12 від 10.02.2017 року [PERSON], [INFO], навчається в загальноосвітній школі І ступеня «Мрія» Кіровоградської міської ради Кіровоградської області з 01.09.2014 року по 31.05.2017 року. Батько [PERSON] протягом навчання свої доньки [PERSON] в період з 01.09.2014 року по 12.02.2017 року у вихованні доньки участі не приймає (не цікавиться її станом здоров'я, не оплачував за харчування на ГПД, не приводив і не забирав доньку, не з'являвся на батьківських зборах) активну участь у вихованні доньки приймає мати - [PERSON] та здійснює всі необхідні фінансові витрати (а.с.17). Відповідно довідки №71 від 23.02.2017 року [PERSON], [INFO], навчається в народному художньому колективі ансамбля сучасного танцю «Час Пік» комунального позашкільного навчального закладу «Кіровоградський обласний центр дитячої та юнацької творчості» з 01.09.2014 року по теперішній час. Батько [PERSON] протягом навчання свої доньки [PERSON] з 01.09.2014 року у вихованні доньки участі не приймає (а.с. 16). Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України участь органу опіки та піклування при розгляді справ щодо позбавлення батьківських справ є обов'язковою. Відповідно до висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 14.03.2017 року №1470/49-05-24 в якому зазначено про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO] (а.с.10). Відповідно до ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва, засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно п.п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» - позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. У п. 15 вищезазначеної постанови зазначено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківського обов'язку. Як було встановлено судом [PERSON] категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав та навпаки стверджує, що саме позивачка не дає можливості йому спілкуватися з дитиною. При цьому суд звертає увагу, що відповідач рішення суду щодо стягнення з нього аліментів на утримання дитини не виконує в повному обсязі, що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментам (а.с.13-14) та поясненнями відповідача. Таким чином, посилання позивачки на ненадання відповідачем матеріальної допомоги заслуговує на увагу, що підтверджує свідоме нехтування відповідачем батьківських обов'язків відносно малолітньої дитини. Суд вважає за необхідне зауважити, що позбавлення батьківських прав - це, насамперед, спосіб захисту прав та інтересів дитини, тому у кожному випадку слід виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Якщо такий результат не передбачається, позбавлення батьківських прав не дасть дитині полегшення. Позивачкою надані достатні відомості, які безумовно свідчать про злісне ухиляння відповідачем [PERSON] від виховання своєї дитини, що у відповідності з вимогами ст. 164 СК України є підставою для застосування такого крайнього заходу, як позбавлення його батьківських прав. Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХII від 27 грудня 1991 року (далі Конвенція) визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до ст. 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до положень ст. 9 зазначеної Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Крім того, відповідно до положень принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. З урахуванням викладеного, судом встановлено, що відповідач коштів на утримання малолітньої доньки не надає, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, тобто фактично відповідач ухиляється від виконання свої батьківських обов'язків, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. При цьому, посилання відповідача на ті обставини, що він бажає виконувати свої батьківські обов'язки відносно своєї доньки, але йому в цьому перешкоджає позивач, суд до уваги не приймає, оскільки сам відповідач у судовому засіданні зазначав, що він не платить аліменти, не звертався до органі опіки та інших органів з заявами про перешкоджання йому у прийнятті участі у вихованні його доньки, не спілкувався з вчителями, які навчають його доньку в школі, не займається її вихованням у позашкільний час, що свідчить про ухиляння його від виконання свої батьківських обов'язків, тобто відповідачем при розгляді справи не було надано належних підтверджень того, що він здійснював будь-які дії і намагався приймати участь у вихованні доньки. Також суд критично ставиться до того, що відповідачем сплачувалися кошти на користь позивача (а.с.47-51), так як сплати коштів мали місце лише у 2011, 2012, 2013рр. і не здійснювалися ним на постійній основі, оскільки батьки повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Разом з цим, суд критично ставиться до показів свідків - [PERSON] та [PERSON] в яких вони підтверджують факт, що відповідач бажає приймати участь у вихованні своєї дитини, але йому в цьому перешкоджає позивачка, оскільки відомості про перешкоджання відповідачу у вихованні дитини вони дізналися лише зі слів батька дитини [PERSON], тобто зазначені відомості є припущенням, що не може бути прийнято судом до уваги. Відповідно до ч. 1. ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається на підставу своїх вимог та заперечень. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки суму сплаченого судового збору в розмірі 640 грн.. На підставі ст.ст.3, 10, 60, 88, 209, 212, 214- 215 ЦПК України, суд -

Outcome: approved