Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просила розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 08.08.1998 року. Вказала, що від цього шлюбу мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO]. Позивачка, посилаючись на те, що за час перебування у шлюбі сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що призвело до припинення сімейно-шлюбних стосунків, ведення спільного господарства та сумісного проживання, просить розірвати шлюб з відповідачем. Позивачка в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, де також підтримала позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, згідно якої позов визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу та просив розглянути справу без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Із свідоцтва про одруження, що було видане 22.09.1998 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Полтавської міської ради, вбачається, що сторони 08.08.1998 року зареєстрували шлюб, актовий запис №1149 (а.с.13). Сторони мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КЕ № 064688 (а.с.12). Подружжя сімейно-шлюбних стосунків не підтримують, проживають за однією адресою. Судом, також, встановлено, що спір про майно між сторонами відсутній, дитина після розірвання шлюбу буде проживати з матірю. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Беручи до уваги, що фактично шлюб між подружжям розпався, сімейні стосунки припинені, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам обох сторін та їх неповнолітньої дитини, суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, його було підтверджено протягом судового розгляду, тому він підлягає задоволенню. Крім того, згідно зі ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тобто з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 243,60 грн. Враховуючи викладене, та

Outcome: approved