Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-25 00:00:00

позивачка звернулася в суд із позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що перебуває у шлюбі з відповідачем з 17.09.1983 року. Шлюб зареєстровано у Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Франківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Львові, актовий запис №3380, про що свідчить свідоцтво про реєстрацію шлюбу: серія [NUMBER] . Від шлюбу народилось двоє дітей, які на даний час вже повнолітні - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивачка зазначає, що шлюб між подружжям фактично припинений, проживають окремо та спільного господарства не ведуть. Подальше збереження шлюбу є неможливим та суперечитиме інтересам позивачки. Часу на примирення з чоловіком [PERSON] не потребує. На підставі вищевикладеного просить задовольнити позов та розірвати шлюб. Ухвалою Франківського районного суду міста Львова від 08.11.2021 року відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивачкою подано до суду заяву від 16.11.2021 року про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити такі. Відповідач подав до суду заяву від 19.11.2021 року про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнає у повному обсязі. У відповідності до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи проведено судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони 17.09.1983 року зареєстрували шлюб у Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Франківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Львові, про що зроблений відповідний актовий запис №3380. Даний факт підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Згідно статті 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до частин 3 та 4 статті 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до частини 2 статті 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з приписами частини 3 статті 105 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України. Враховуючи те, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач визнає такі вимоги, суд дійшов висновку, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе, такі обставини суперечать інтересам позивачки, а відтак, шлюб слід розірвати. На підставі ст.141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору слід стягнути з відповідача на користь позивачки.

Outcome: approved