Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-24 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, з тих підстав, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 29.11.2010 року. У шлюбі у них народилася одна дитина: дочка [PERSON], [INFO], яка на даний час є малолітньою. Причинами розірвання шлюбу є те, що після народження доньки відповідач почав часто випивати, скандалити, навіть в присутності доньки, наносив побої, безпричинно ревнував. 14.01.2018 року затіяв сварку та наніс побої, вона викликала працівників поліції та відносно відповідача було складено протокол про адміністративне правопорушення за вчинення насильства в сімї. Подальше їхнє спільне проживання неможливе, примирення між ними є недоцільним. Просила шлюб розірвати, термін на примирення не давати, малолітню дитину залишити їй на виховання, після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище та стягнути з відповідача витрати по справі. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, однак подала письмову заяву, в якій позов підтримала, просила його задовольнити в повному обсязі та розгляд справи провести у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, однак через канцелярію суду подав заяву, в якій позов визнав, не заперечив проти його задоволення та просив справу розглянути у його відсутності. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав: Згідно з положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що сторони згідно свідоцтва про шлюб, перебувають в зареєстрованому шлюбі з 29.11.2010 року (а.с. 4). У шлюбі у них народилася одна дитина: дочка [PERSON], [INFO], яка на даний час є малолітньою (а.с. 5). Сімейне життя у сторін не склалося, між ними постійно виникають непорозуміння та сварки, відповідач зловживає спиртними напоями, вчаняє сварки та скандали, наносить побої. Шлюб між сторонами існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, а тому шлюб слід розірвати. В силу вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи позовну вимогу позивачки, суд вважає, що після розірвання шлюбу їй слід відновити дошлюбне прізвище «Войчук». Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Враховуючи те, що позивачка просила місцем проживання малолітньої дитини визначити її місце проживання, а відповідач повністю визнав позовні вимоги, суд вважає, що місцем проживання малолітньої дитини: дочки [PERSON], [INFO], слід визначити місце проживання її матері. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2, 8 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи покладаються, у разі задоволення позову, на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При такому вирішенні позову з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704 грн. 80 коп. (квитанція № 0.0.974591919.1 від 26.02.2018 року (а.с. 1) та 800 грн. 00 коп. на відшкодування витрат понесених позивачкою на професійну правничу допомогу (квитанція№ 007280 від 26.02.2018 року (а.с. 7). На підставі ст.ст. 110, 112, 113, 160 СК України,

Outcome: approved