Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-14 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно у вигляді земельної ділянки площею 0,40 га, цільове призначення якої - для ведення особистого підсобного господарства, 1/3 частини земельної частки (пай) КСП «Анадол» розміром 3,29 умовних кадастрових гектарів, після смерті [PERSON] .. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є спадкоємцем за заповітом, у встановлений законодавством строк звернулась із заявою про прийняття спадщини. Пізніше, 12.04.2019 р., позивачка звернулась до державної нотаріальної контори за оформленням спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно. 04.11.2019 р. за ухвалою суду в порядку ст. 84 ЦПК України, на підставі клопотання позивачки, по справі витребувані докази. 07.07.2020 р. ухвалою суду, на підставі клопотання позивачки, залучені в якості третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги [PERSON] та [PERSON] . 07.07.2020 р. позивачка зменшила розмір позовних вимог та просила визнати за нею право власності лише на земельну ділянку площею 0,40 га, цільове призначення якої - для ведення особистого підсобного господарства на підставі державного акту на право приватної власності на землю. Позивачка у підготовче судове засідання не з`явилась, направила до суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутності, уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги про визнання за позивачкою право власності на земельну ділянку площею 0,40 га, цільове призначення якої - для ведення особистого підсобного господарства визнає в повному обсязі. Законний представник третіх осіб, які не заявляють позовних вимог [PERSON] не заперечувала проти задоволення уточнених позовних вимог, просила розглянути справу у її відсутності. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть [PERSON] , померла - [INFO] ; копія свідоцтва про смерть [PERSON] , помер - [INFO] ; витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть, із якого вбачається, що [PERSON] помер [INFO] ; заява [PERSON] про прийняття спадщини після смерті [PERSON] від 24.06.2016 р.; заповіт від 30.05.2016 р., згідно якого [PERSON] все своє майно заповіла [PERSON] ; свідоцтво про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] ; довідка Долинської сільської ради Ренійського району Одеської області від 17.04.2019 р., із якої вбачається, що на момент смерті [PERSON] з ним були прописані [PERSON] та [PERSON] ; довідка Долинської сільської ради Ренійського району Одеської області від 12.04.2019 р., із якої вбачається, що на момент смерті [PERSON] з ним були прописані та мешкали [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ; витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища [PERSON] ; витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст.ст. 126, 133, 135 СК України [PERSON] ; свідоцтво про народження [PERSON] , батько - [PERSON] , мати - [PERSON] ; державний акт на право приватної власності на землю площею 0,40 га, власник - [PERSON] ; свідоцтво про народження [PERSON] , батько - [PERSON] , мати - [PERSON] ; свідоцтво про народження [PERSON] , батько - [PERSON] , мати - [PERSON] ; постанова про відмову у вчинені нотаріальної дії, підстава - відсутність правовстановлюючого документу на нерухоме майно. Дослідивши надані докази, судом було встановлено, що [INFO] помер [PERSON] .. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки площею 0,40 га, цільове призначення якої - для ведення особистого підсобного господарства, державний акт на право приватної власності на землю від 16.12.1994 р.. Під час життя [PERSON] заповідального розпорядження не залишив, тому спадкоємство здійснювалось за законом. Спадкоємцями першої черги були позивачка, дружина [PERSON] та син [PERSON] .. У шестимісячний ніхто із спадкоємців не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, оскільки після смерті [PERSON] утримували документи на земельну ділянку у себе та отримували по ній відповідну плату, таким чином спадкоємці прийняли спадщину в рівних частинах в порядку ст. 549 ЦК УРСР 1963 р., однак не оформили її. [INFO] помер [PERSON] , після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/3 частини земельної ділянки площею 0,40 га, цільове призначення якої - для ведення особистого підсобного господарства, державний акт на право приватної власності на землю від 16.12.1994 р., яку він успадкував після смерті батька [PERSON] , однак не оформив спадщину. Під час життя [PERSON] заповідального розпорядження не залишив, тому спадкоємство здійснювалось за законом. Спадкоємцями першої черги були мати позивача [PERSON] та діти [PERSON] та [PERSON] . У шестимісячний строк ніхто із спадкоємців не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак на момент відкриття спадщини, [PERSON] та [PERSON] постійно проживали разом із спадкодавцем, що підтверджується довідкою Долинської сільської ради Ренійського району Одеської області № 386 від 17.04.2019 р., таким чином [PERSON] , як спадкоємець першої черги, прийняла спадщину відповідно по ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Діти спадкодавця [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину відповідно до положень ч. 4 ст. 1268 ЦК України, однак відмовились від неї через свого законного представника [PERSON] , про що свідчить заява, яка знаходиться в матеріалах справи. [INFO] . [PERSON] померла, після її смерті відкрилась спадщина у вигляді 2/3 частини земельної ділянки площею 0,40 га, цільове призначення якої - для ведення особистого підсобного господарства, державний акт на право приватної власності на землю від 16.12.1994, яку вона прийняла в порядку ст. 549 ЦК УРСР 1963 р. та ч. 3 ст. 1268 ЦК України, однак не оформила. На випадок своєї смерті [PERSON] заповідальне розпорядження не залишила, таким чином спадкування здійснюється за законом. Спадкоємцем першої черги є донька [PERSON] , яка є позивачкою по справі, інших спадкоємців першої черги не має. 24.06.2016 р., тобто у встановлений законодавством шестимісячний строк, [PERSON] звернулась до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , таким чином прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України. 12.04.2019 р. [PERSON] звернулась до нотаріуса за оформленням спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину, їй було відмовлено, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документу на нерухоме майно, що підтверджується постановою про відмову у вчинені нотаріальної дії. Ця обставина змусила позивачку звернутися до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно. Таким чином, позивачка прийняла спадщину, що залишилася після смерті батька [PERSON] в порядку ст. 549 ЦК УРСР 1963 р. та матері [PERSON] в порядку ст. 1269 ч. 1 ЦК України та вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інших спадкоємців не має. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Так як спадщина на майно [PERSON] відкрилась до [INFO], зазначені правовідносини мають регулюватись ЦК України (1963) р. Згідно ст. 548 ЦК України (1963 р.) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. На підставі ст. 549 ЦК України (1963 р.) признається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Позивачка [PERSON] , яка є спадкоємцем першої черги за законом (ст. 529 ЦК України (1963 р.)), не звернулась до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак шляхом фактичного вступу в управління та володіння майном прийняла спадщину у вигляді 1/3 частини земельної ділянки площею 0,40 га, цільове призначення якої - для ведення особистого підсобного господарства, оскільки після смерті [PERSON] утримувала документи на земельну ділянку у себе та отримувала по ній відповідну плату. Таким чином, позивачка прийняла спадщину після смерті батька [PERSON] у вигляді 1/3 частини земельної ділянки в порядку ст. 549 ЦК України (1963 р.), однак не може оформити її у зв`язку із обставинами, що не залежать від неї. Так як спадщина на майно [PERSON] відкрилась після [INFO] , зазначені правовідносини регулюються ЦК України 2004 р. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.ст. 1270 ЦК України, він не заявив відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, позивачка у справі є спадкоємцем за заповітом (ст. 1235 ЦК України) після смерті матері [PERSON] . Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивачка прийняла спадщину у вигляді 2/3 частини земельної ділянки після смерті [PERSON] в порядку ст. 1269 ч. 1 ЦК України, яку та в свою чергу успадкував в порядку ст. 549 ЦК УРСР 1963 р.. після смерті чоловіка [PERSON] (1/3 частина ) та в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України після смерті сина [PERSON] (1/3 частина). Інших спадкоємців першої черги не встановлено. Таким чином, позивачка прийняла спадщину, однак оформити її не може у зв`язку з обставинами, які не залежать від неї. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивачка є суб`єктом набуття права власності на спадкове майно з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ст. 549 ЦК України (1963 р.) та за заповітом в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України. З урахуванням викладених позивачкою та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Outcome: approved