Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-18 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 2 000 гривень, щомісячно, починаючи з моменту звернення і до повноліття дитини. Свою вимогу позивачка мотивує тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 2012 року. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 07.10.2015 року шлюб розірваний. Посилається на те, що спільне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини і сімейні обов'язки з ведення спільного господарства та виховання дитини. З моменту припинення шлюбних відносин проживають відокремлено один від одного, ведуть роздільне господарство, дитина знаходиться на її утриманні, проживає разом з нею. Відповідач не надає матеріальну та фінансову допомогу на утримання сина, незважаючи на те, що може це робити, не спілкується з сином, не приймає участі у житті дитини, її виховані та розвитку чим ухиляється від виконання свого батьківського обов'язку. Відповідач інших стягнень по виконавчим документам не має і може здійснювати виплату аліментів на утримання дитини в зазначеному розмірі,оскільки дитина часто хворіє та потребує додаткових витрат на її лікування та розвиток і таким чином ставить її в скрутне становище. Зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалось через відсутність гармонії у сімейних стосунках. У зв'язку з чим звернулася до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні позивачка уточнила вимоги та обґрунтувавши поясненнями, просить вимоги задовольнити в обсязі передбаченої законом суми та стягувати з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1000 гривень, виходячи з матеріального стану її та відповідача та прожиткового мінімуму, розміру необхідної допомоги на утримання сина, витрат необхідних для всебічного розвитку дитини, щомісячно з моменту подачі позову та до повноліття дитини. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, в частині розміру стягнення аліментів не заперечує, пояснюючи тим, що на даний час виходячи з матеріального стану та наданих ним суду доказів в змозі здійснювати виплати в розмірі 1000 гривень щомісячно на утримання дитини, згоден з мотивами викладеними позивачкою в позовній заяві та просить вимоги задовольнити. Заслухавши пояснення позивачки та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 182 СК України - при визначенні розміру аліментів суд враховує - стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ст. 183 СК України - частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 184 СК України - якщо платник аліментів має не регулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача, може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. З'ясування наявності вищенаведених обставин і вимагає від суду абз. 3 п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року за №3. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Крім того, статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 11 ЗУ «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як встановлено в судовому засіданні сторони знаходились в зареєстрованому шлюбі з 2012 року. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Згідно рішення Подільського районного суду м. Києва від 07.10.2015 року шлюб сторін розірвано (а.с.2-3, 5). Судом встановлено та не спростовано відповідачем та обставина, що між ним та дружиною припинені сімейно-шлюбні відносини, ведення спільного господарства та бюджету. Відповідачем не спростовано ту обставину, що дійсно ним регулярно не надається матеріальна допомога на утримання неповнолітньої дитини. Крім того, суд враховує ту обставину, що відповідачем суду надано усну та письмову заяву відповідно до якої він визнає позов та свій обов'язок, оскільки має бажання та намір утримувати дитину у встановленому судом порядку та розмірі. Суд вважає, що відповідно до пояснень позивачки та відповідача, наданих суду матеріалів, враховуючи матеріальний стан як позивачки так і відповідача, підлягає задоволенню стягнення аліментів з відповідача в розмірі 1000 гривень, щомісячно, починаючи з моменту звернення і до її повноліття. Також виходячи з того, що суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову позивачки, а остання звільнена від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 487 гривень 20 копійок, відповідно до вимог ст.ст. 79, 88 ЦПК України. На підставі вищевикладеного, Конституції України, Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ст.ст. 180-185, 191, 199 Сімейного кодексу України, Закону України «Про охорону дитинства», Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року за № 3,

Outcome: approved