Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою та просить усунути перешкоди в користувнні власністю та вселити її в квартиру [ADDRESS], зобов'язати [PERSON] та [PERSON] не чинити перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS]. Позивачка посилається на те, що зареєстрована у квартирі [ADDRESS], яка складається з 2 (двох) жилих кімнат, загальною площею 39,7 м?, жилою площею 24,6 м? та є власником ? частини зазначеної квартири, на підставі Договору купівлі-продажу ? частки квартири від 24.01.2014 року, зареєстрованого в реєстрі за № 54 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] Зазначено, що окрім неї, співвласником квартири [ADDRESS] є [PERSON], яка є також власником ? частини вказаної квартири. Вказала, що 16 грудня 2013 року Солом'янським районним судом м. Києва її позов до [PERSON] про розірвання шлюбу було задоволено. Шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 28.09.2001 року відділом реєстрації актів цивільного стану Московського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 882 - розірвано. Позивачка посилається на те, що відповідачі, [PERSON], її колишній чоловік, та його матір [PERSON], вважають, що оскільки вона не є членом їхньої сім'ї, то й не має проживати в квартирі [ADDRESS] та постійно чинять перешкоди в користуванні вищезгаданою квартирою. Зазначено, що відповідачі не дають змоги позивачці перебувати в квартирі, самостійно змінюють замки та не надають нових ключів, жодної змоги зайти в квартиру у неї не має, можливість користуватися особистими речами, які знаходяться в квартирі також відсутня. Позивачка посилалась на те, що її спроби зв'язатися з відповідачами по телефону не приносять результату - ніхто не відповідає або ж влаштовується сварка. Як вказала позивачка, намагаючись зайти до квартири, зустрічала невідомих їй осіб, які заходили до квартири, повідомляючи що вони є квартирантами, своєї згоди на заселення невідомих осіб вона не надавала та жодних коштів від них не отримувала та не отримує. Позивачкою пояснено, що будучи співвласником квартири, вона позбавлена можливості здійснювати належним чином право власності, а саме володіння, користування та розпорядження належним майном, оскільки відповідач ключі від вхідних дверей не надає та чинить перешкоди, помилково вважаючи, що є єдиним власником квартири, які унеможливлюють користування квартирою, тобто чинить перешкоди у здійсненні нею своїх законних прав. У зв'язку з наведеним вище позивачка звернулася до суду із вказаним позовом та просила його задовольнити. Позивачка в судове засідання не з'явилася, від її представника надійшла до суду заява, в якій він просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися в порядку, передбаченому ч. 5 ст. 74 ЦПК України. Виходячи з цього, суд ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У разі порушення своїх прав власник, згідно зі статтею 391 ЦК України, має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. При цьому положення статті 391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору. Так, позивачка звернулася до суду із позовом про вселення та усунення перешкод в користуванні власністю, посилаючись на те, що є власником ? квартири [ADDRESS], інша частка квартири належить відповідачці [PERSON], однак, відповідач, її колишній чоловік - [PERSON] та його матір, відповідачка - [PERSON], чинять перешкоди в користуванні спірною квартирою. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 16.12.2013 шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 28.09.2001 року відділом реєстрації актів цивільного стану Московського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 882 розірвано. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу ? частки квартири від 24.01.2014, зареєстрованого в реєстрі за №54, [PERSON] є власником ? квартири [ADDRESS] (а.с. 4-5). Як вбачається з матеріалів справи, відповідачці - [PERSON] належить інша - ? частки квартири [ADDRESS]. За правилами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ст.ст. 356, 358 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. За нормою ч. 2 ст. 386 Цивільного кодексу України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його права, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки є тим допустимим та законним способом захисту порушених прав та інтересів, та усунення відповідачами перешкод у користуванні майном, які полягають в обмеженні останніми права позивача до доступу та користування належним їй на праві власності частиною квартири. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, враховуючи, що відповідачі своїм правом з`явитися в суд і спростувати доводи позивача не скористалися, будь-яких доказів, які б відповідали вимогам ст.ст.57- 58 ЦПК України про перешкоди в користуванні спірною квартирою відповідачами не надано і клопотань перед судом про їх витребування не заявлено,суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved