Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-14 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS], посилаючись на те, що вона є власницею даної квартири відповідно до договору дарування квартири від 31 серпня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Бєдновою Н.В., зареєстрованого в реєстрі за № 6281. За вказаною адресою 08.08.2014 зареєстровані відповідачі, які не є співвласниками квартири та не проживають в ній з часу реєстрації. Реєстрація відповідачів за вказаною адресою порушує її права, як власниці квартири. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала в повному обсязі, пояснила, що вона є власницею даної квартири відповідно до договору дарування квартири від 31 серпня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Бєдновою Н.В., зареєстрованого в реєстрі за № 6281. За вказаною адресою 09.08.2014 вона зареєструвала свою подругу та членів її сім'ї, які свій будинок продали, а реєстрація їм була необхідна для оформлення документів на виїзд на постійне місце проживання до Російської Федерації. За домовленістю вони повинні були знятися з реєстрації через рік, однак виїхавши до Росії в 2014 році жодного разу в Україну не приїжджали. Місце їх проживання їй невідоме. Реєстрація відповідачів за вказаною адресою порушує її права, як власниці квартири. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області Панасенко Н.О. в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, просить прийняти рішення на підставі наявних документів, враховуючі інтереси дитини та урахувати висновок органу опіки та піклування щодо вирішення спору. Відповідачі в судове засідання вдруге не з'явилися. Судові повістки про виклик до суду надсилалися їм за зареєстрованим у встановленому порядку місцем їх проживання та повернулися до суду за відсутністю за адресою місця проживання за закінченням терміну зберігання. Іншої адреси відповідачів суду не відомо. Відповідно до ст.128 ч. 7 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ст.128 ч. 8 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Крім того, відповідачі викликалися до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26.09.2018 провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, вислухавши позивача, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено та з матеріалів справи вбачаються наступні обставини. Позивачка є власницею квартири за адресою: [ADDRESS], на підставі договору дарування квартири від 31 серпня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Бєдновою Н.В., зареєстрованого в реєстрі за № 6281./а.с.7,8/ Відповідно до довідок виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області від 04.07.2018 [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. /а.с.17-21/ Згідно з довідкою старшої по будинку за адресою: [ADDRESS] [PERSON], завіреною директором КП «Житломасив» Мелітопольської міської ради Запорізької області Павленком С.І. 12.06.2018 за адресою: [ADDRESS], з 09.08.2014 зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], але за місцем реєстрації не проживають з 09.08.2014./а.с.9/ Згідно з довідкою голови квартального комітету № 28 Мелітопольської міської ради Запорізької області від 14.02.2019 за адресою: [ADDRESS], були зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], але у серпні 2014 року будинок продали та виїхали до Росії. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є сусідкою позивачки, з 2005 року проживає в квартирі [ADDRESS]. Їй відомо, що відповідачі в квартирі за адресою: [ADDRESS] не проживають та ніколи не проживали, їх речей в квартирі немає. Позивачка в квартирі проживає одна, відповідачів вона ніколи не бачила. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона проживає по сусідству з відповідачкою в квартирі [ADDRESS] з 70-х років ХХ століття. Відповідачі в квартирі за адресою: [ADDRESS] ніколи не проживали. В квартирі їх речей немає. Позивачка в квартирі проживає одна. Відповідачів вона ніколи не бачила. В силу того, що відповідачі зареєстровані в квартирі, але в ній не проживають, позивачка не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належною їй квартирою. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Україною 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла та кореспонденції і органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві, серед іншого, для захисту прав і свобод інших осіб. Згідно статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 163 ЖК України у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 71 Житлового Кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 Житлового Кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За правилами ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.. В даному випадку а ні [PERSON], а ні її малолітній син [PERSON], [INFO], не є членами сім'ї власника жила [PERSON], у спірній квартирі з часу реєстрації з 09.08.2014 жодного дня не проживали, тому заперечення третьої особи щодо визнання малолітньої дитини такою, що втратила право користування житлом, є безпідставні, оскільки права дитини в даному випадку не порушуються. От же, з вказаних причин, суд не приймає до уваги висновок органу опіки та піклування № 284/9 від 27.12.2018, затверджений рішенням виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області, відповідно до якого підстави для визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням відсутні. Відповідно до абзацу 6 ч.1 ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Суд вважає, що позивачем надано достатньо доказів на підтвердження того факту, що відповідачка [PERSON] разом із її сином [PERSON], з 09.08.2014 не проживають за місцем реєстрації без поважної на те причини. Аналізуючи зібрані по справі докази суд приходить до висновку, що відповідачі без поважних причин не проживають за місцем реєстрації з часу реєстрації з 09.08.2014, квартирою не користуються, їх речей в ній немає, а тому вони можуть бути визнані такими, що втратили право користування жилим приміщенням. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved