Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-13 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою та свої позовні вимоги мотивує тим, що 03.02.1997 р. нею [PERSON] та членами її родини, а саме: донькою [PERSON], батьком [PERSON], та матірю [PERSON], було приватизовано у спільну сумісну власність квартиру [ADDRESS]. На даний час у вищевказаній квартирі проживають [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які там і зареєстровані. Також в вищевказаній квартирі зареєстрована [PERSON], хоча там не проживає, бо в 2015 р. виїхала до Російської Федерації, там одружилася 02.07.2016 р. та набула громадянства. Наявність реєстрації відповідача за вказаною адресою створює позивачці перешкоди у вільному розпорядженні своєю власністю. Тому позивачка просить усунути перешкоди в користуванні власністю шляхом зняття з реєстрації [PERSON], [INFO], з квартири [ADDRESS]. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідачка, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася, причини неявки суду не повідомила. Треті особи, [PERSON] та [PERSON], не заперечували проти задоволення позову. Перевіривши матеріали справи та дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони по справі: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS], відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 29.01.1997 р. №382. Відповідно до довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №14.03-08/18282 від 24.09.2018 р. за адресою: [ADDRESS], зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Правовідносини між сторонами витікають із здійснення права власності і регулюються Цивільним кодексом України. Співвласник квартири [PERSON] у 2015 році виїхали до Російської Федерації, де 02.07.2016 р. одружилася, набула громадянства, зареєстрована та постійно проживає. Згідно з ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Отже, відповідачка [PERSON], як співвласники квартири за адресою: [ADDRESS], може вільно володіти, користуватися квартирою і не можуть бути обмежена у праві користування квартирою. Суд відхиляє аргументи позивачки щодо застосування до спірних відносин ч.2 ст.405 ЦК України, оскільки ця норма стосується членів сімї власника житла, які не є співвласниками цього житла. Норми ст.ст. 71, 72 ЖК України не застосовуються до правовідносин з приводу житла, право власності на яке зареєстровано. Відповідно до вимог ст.2 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідно до вимог ст. 7 вищезазначеного закону зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: - заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; - судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; - свідоцтва про смерть; - паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; - інших документів, які свідчать про припинення: - підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; - підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; - підстав на право користування житловим приміщенням. Оскільки відповідачка є власником частини спірної квартири та позивачі не ставлять питання про позбавлення її права власності на квартиру, не надали суду докази існування обставин зазначених в ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» у задоволенні позовних вимог слід відмовити. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed