Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до Управління комунальним майном Луганської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування, в обґрунтуванні якого зазначила що, квартира за адресою [ADDRESS] належала позивачці, її чоловіку - [PERSON] та сину - [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10.06.1997 року. Як зазначає позивачка, вони були юридично не обізнані, що зазначене свідоцтво підлягає реєстрації в БТІ м. Луганська. [INFO] чоловік позивачки помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 25.06.2013року.28 листопада 2013 року позивачка звернулась до Четвертої Луганської Державної нотаріальної контори, із заявою про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частину квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] після смерті чоловіка. До Четвертої Луганської Державної нотаріальної контори 07.09.2013 р. із заявою № 567 звернувся також син - [PERSON], який відмовився від своєї частки спадщини на користь позивачки. Але позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності тому що Свідоцтво про право власності на житло,видане 10,06.1997 року, не зареєстроване у БТІ м. Луганська. В зв'язку із чим позивачка була вимушена звернутися до суду. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав заяву про розгляд справи без його участі, просив ухвалити рішення щодо предмету дійсного позову на розсуд суду, згідно норм чинного законодавства України. Третя особа в судове засідання уповноваженого представника не направила, просила розглянути справу без участі представника Реєстраційна служба Луганського міського управління юстиції. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. На підставі свідоцтва про право власності на житло від 10.06.1997 року, виданого Відділом приватизації житлового фонду Луганської міської ради народних депутатів й записаного у реєстрову книгу за № 9/5128,квартира за адресою: [ADDRESS] належала позивачці - [PERSON], її чоловіку - [PERSON], та сину - [PERSON] (а.с.5). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 25.06.2013року, виданогоЛенінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції. (а.с.7). Факт перебування у шлюбі з [PERSON] підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. виданого 10.03.1962 року. (а.с.8) Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1268 ч. 1 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що [PERSON] при життя не зареєстрував своє право власності на 1/3 частину квартири, розташованої за адресою: м. Луганськ, вул. Донєцкая, б. 4,кв. 3 у БТІ м. Луганська. 28 листопада 2013 року позивачка звернулась до Четвертої Луганської Державної нотаріальної контори, із заявою про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, на 1/3 частину квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] після смерті чоловіка. Також 07.09.2013 р. до Четвертої Луганської Державної нотаріальної контори із заявою № 567 звернувся також син [PERSON], який відмовився від своєї частки спадщини на користь відповідачки. У постанові від 28.11.2013р. №1358/02-31 Четвертої Луганської державної нотаріальної контори про відмовуу видачі свідоцтва про правона спадщину за законом зазначено, що згідно зі статтею 1261 Цивільного кодексу України я є спадкоємцем за законом першої черги, що прийняла спадщину, так як проживала та була прописана разом з померлим за однією адресою на день смерті. Факт проживання та прописки з померлим на день смерті підтверджується довідкою №1003 від 10,09.2013 року МКП «Центржилком». На підтвердження права власності за померлим на 1/3 частку квартири спадкоємицею було надано Свідоцтво про право власності на житло,видане 10,06.1997 року Відділом по приватизації житлового фонду Луганської міської Ради народних депутатів. Але зазначене свідоцтво не зареєстроване у БТІ м. Луганська, як того вимагало діюче законодавство. Відповідно до ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації; державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Тобто право власності на нерухоме майно може виникати з моменту його державної реєстрації прав на нерухоме майно, яка здійснюється згідно з п. 8.1 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.2002 року, зареєстрованого в міністерстві юстиції України за № 582/17877 від 30.07.2010 року, відповідно до якого державна реєстрація прав власності здійснюється на підставі правовстановлюючих документів. Згідно з ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, що знаходиться на території України, підлягає обов'язковій державній реєстрації. Відповідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно ст. 392 ЦК України власник майна пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно ст. 41 Конституції України право власності в Україні захищається законом. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Таким чином, з'ясувавши мету звернення позивачки до суду, оцінивши надані докази та документи у їх сукупності, з врахуванням зазначених норм Конституції України та вимог законодавства України, суд вважає за необхідне визнати за визнати за нею право власності на 1/3 частину квартири за адресою: [ADDRESS].,в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON]. На підставі викладеного та

Outcome: approved