Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно починаючи з дня пред`явлення даного позову і до досягнення дитиною двадцяти трьох років. Обгрунтовуючи означені вимоги позивач посилається на те, що відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу між сторонами, син проживає з позивачкою.За рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова відповідач сплачував на користь [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 від його заробітку. Перерахування коштів припинилося 07 серпня 2019 на підставі даного рішення суду з настанням повноліття сина. На даний час, зазначає позивачка, їх з відповідачем син є повнолітнім та навчається у Національному технічному університеті України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» на факультеті «соціології і права» та є студентом ІІ курсу, групи СП-84 денного відділення з терміном навчання до 30 червня 2022 року. Посилаючись на обов`язок відповідача утримувати сина, як особу яка продовжує навчатися, позивачка просить суд задовольнити пред`явлені вимоги. Ухвалою судді від 15 січня 2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін та надано відповідачеві строк протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та протягом п`яти днів з дня вручення відповіді позивача на відзив подати заперечення на відповідь. 06 лютого 2020 року на адресу суду надійшов відзив відповідача позовну заяву. Відповідно до змісту відзиву відповідач частково визнає позов, однак заперечує проти стягнення з нього аліментів у розмірі частики від його доходу (заробітку) та просить суд присудити до стягнення 2500 грн. у твердій грошовій сумі. Також при вирішенні даного спору, просив суд врахувати його фінансові можливості та зобов`язання перед неповнолітніми дітьми від теперішнього шлюбу, одна з яких інвалід, непрацездатною матір`ю та дружиною. Також просив врахувати стан його здоров`я та витрати на лікування. В свою чергу, позивачка направила суду заяву про розгляд справи за її відсутності, пред`явлені вимоги підтримує у повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про часткове задоволення позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони по даній справі перебували у зареєстрованому шлюбі. [INFO] у сторін за час перебування їх у шлюбі народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 22 серпня 2001 року серії [NUMBER] . У подальшому шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 22 червня 2004 року серії [NUMBER] . Як вбачається з матеріалів справи, на підставі рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова відповідач сплачував на користь [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 від його заробітку. Перерахування коштів припинилося 07 серпня 2019 на підставі даного рішення суду з настанням повноліття сина. Також судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] є повнолітньою особою є повнолітнім та навчається у Національному технічному університеті України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського » на факультеті «соціології і права» та є студентом ІІ курсу, групи СП-84 денного відділення з терміном навчання до 30 червня 2022 року. Позивачка вказує, що всі витрати пов`язані з утриманням та навчанням її сина вона здійснює здійснює самостійно, однак їй дуже важко самостійно утримувати сина. В той же час, батько є працездатною особою та має можливість надавати матеріальну допомогу. При цьому відповідно до наданих відповідачем доказів, 11 лютого 2005 року відповідач уклав шлюб з [PERSON] . Від спільного шлюбу у відповідача з новою дружиною народилось двоє дітей: малолітній син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції 22 травня 2012 року та неповнолітня дочка - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції 17 травня 2005 року. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, дочці [PERSON] з 2009 рокучерез захворювання встановлено інвалідність, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] . Також відповідач у своєму відзиві зазначив, що після смерті батька, на його утриманні перебуває мати-пенсіонерка - [PERSON] , [INFO] НА підтвердження вказаної обставини відповідач надав копію пенсійного посвідчення Серії [NUMBER] . З урахуванням вищенаведених обставин та наданих на їх підтвердження доказів, відповідач просить з урахуванням положень ст. 182, ст. 199, ст. 200 СК України просив суд врахувати, що матеріальна допомога стягується на здорову, працездатну, повнолітню дитину та визначити розмір допомоги на утримання повнолітнього [PERSON] , 2001 року народження у твердій грошовій сумі в розмірі 2 500 грн. на час фактичного навчання у Національному технічному університеті України «Київський політехнічний інститут ім. Ігоря Сікорського», підтвердженого документально позивачем тобто до 30 червня 2022 року. Відповідно до ст.ст. 141, 155 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків, мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до п. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до Конвенції про права дитини (ратифіковані Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.91 р.) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Чинним законодавством України встановлено, що діти рівні у своїх правах незалежно від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей та повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. Зобов`язання з утримання дітей виникає за наявності сукупності таких умов: родинного зв`язку між батьками й дитиною (кровний зв`язок між батьками та дитиною або зв`язок між усиновлювачем і усиновленою дитиною); неповноліття дитини; навчання повнолітньої дитини; відсутність підстав для звільнення батьків від сплати аліментів; можливість батьків надавати матеріальну допомогу. Частиною 1 ст. 200 Сімейного кодексу України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. Відповідно до частини 2 статті 200 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до частини 1 статті 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, позивач окрім сина [PERSON] має ще двох дітей, які народжені у новому шлюбі. Неповнолітня дочка відповідача є інвалідом та потребує постійного лікування. Отже, враховуючи те, що відповідач має ще двох дітей, окрім сина [PERSON] , суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина [PERSON] , який продовжує навчання у розмірі 1/6 частини від усіх його доходів, починаючи з дня пред`явлення даного позову і до закінчення сином навчання, оскільки, на думку суду, аліменти у такому розмірі не порушуватимуть принцип рівності прав і можливостей. Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Оскільки позивач згідно Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 768, 40 грн.

Outcome: partial