Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом посилаючись на те, що рішенням Калуського районного суду Івано-Франківської області від 08.08.1984 року було визнано за нею право власності на частину будинковолодіння в с.Голинь по вул Грушевського 14 Калуського району а її чоловікові [PERSON] передано у власність 28/100 частини вказаного будинковолодіння. 31.07.2000 року [PERSON] помер, і його частину будинку вспадкувала їхня дочка, відповідачка, [PERSON]. Після цього сторонами було зареєстровано право власності на належні їм частки будинковолодіння. Так, у відповідності до рішення Голинської сільської ради від 06.11.2012 року №411 «Про затвердження технічної документації на земельні ділянки [PERSON] та [PERSON]В.» було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки, та вирішено передати земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0922 га по вул. Грушевського, 14 що в с.Голинь у спільну сумісну власність сторонам по справі. На підставі даного рішення сільської ради за ними було зареєстровано право влансоті на дану земельну ділянку, яка перебуває у спільній сумісній власності та не визначено частки володіння за кожною. В зв»язку з наміром укласти договір дарування належної частини будинку та земельної ділянки позивачки її сину, вона звернулася з даним проханням до нотаріуса, який відмовив їй в укладенні даного договору, оскільки по будинку визначено розмір кожної частки, а розмір частки у земельній ділянці не встановлено. Оскільки, позивачка являється власницею 72/100 частин будинковолодіння, а дана земельна ділянка передавалася у власність власне для обслуговування належної частини їй будинковолодіння, то вважає , що розмір її частки у земельній ділянці повинен відповідати розміру частки у будинковолодінні. Тому позивачка звернулася до суду та просить суд визначити частку у спільній власності земельної ділянки, встановивши, що їй належить 72/100 частини земельної ділянки, а [PERSON] 28/100 частин. В судове засідання позивачка надала заяву про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала та просить задовольнити позов. Відповідачка позов визнала, про що подала суду відповідну заяву та просить справу розглянути у її відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Калуського районного суду Івано-Франківської області від 08.08.1984 року було визнано за [PERSON] право власності на частину будинковолодіння розміром 72/100 частки в с.Голинь по вул Грушевського 14 Калуського району а за її чоловіком [PERSON] визнано право власності на 28/100 частин вказаного будинковолодіння (а.с.7-9). 31.07.2000 року [PERSON] помер, після смерті якого все належне йому майно успадкувала [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 20.04.2001 року (а.с.11). У відповідності до реєстраційного посвідчення від 30.01.2001 року та 25.04.2001 року житловий будинок у відповідних частках зареєстрований за [PERSON] розміром 72/100 у відповідності до рішення Калуського районного суду від 08.08.1984 року та за [PERSON] розміром 28/100 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.04.2001 року (а.с.12). [PERSON] рішення Голинської сільської ради від 06.11.2012 року №411 «Про затвердження технічної документації на земельні ділянки [PERSON] та [PERSON]В.» затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки, та вирішено передати земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0922 га по вул. Грушевського, 14 що в с.Голинь у спільну сумісну власність [PERSON] та [PERSON] (а.с.14). Матеріалами справи встановлено, що в інформаційній довідці з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна від 02.09.2016 року зазначено, що земельна ділянка площею 0,922 га , кадастровий номер 2622881601:01:008:0082, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташована в с.Голинь по вул. Грушевського,14 Калуського району перебуває у приватній спільній сумісній власності [PERSON] та [PERSON] (а.с.15). [PERSON] з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 20.12.2016 року №05-10/793 нормативна грошова оцінка земельної ділянки розміром 0,922 га складає 60177,78 грн. (а.с.16). [PERSON] ст.. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності. Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності . Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Підстави виникнення права спільної сумісної власності визначені ст.. 368 ЦК України, згідно якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом, та майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім»ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. З матеріалів справи вбачаються, що право власності на вказану земельну ділянку позивачка та відповідачка набули шляхом приватизації (а.с.15). Враховуючи дану обставину, суд приходить до висновку , що дана земельна ділянка належить сторонам на праві спільної часткової власності, а не спільної сумісної. У відповідності до ст.357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або закону, він визначається з врахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. В судовому засіданні зясовано, що позивачка являється власником 72/100 частин будинковолодіння, цільове призначення земельної ділянки є визначене для обслуговування належного будинковолодіння, то розмір частки позивачки у земельній ділянці повинен відповідати розміру частки у будинковолодінні, тобто 72/100. Відповідачка не заперечує проти задоволення позову, вказує, що їй належиться така сама частка у земельній ділянці, яка визначена часткою у будинковолодінні, тобто 28/100. Таким чином, зібрані по справі докази та належна їх оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову. На підставі наведеного та

Outcome: approved