Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду 20 січня 2014 року з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по аліментам на утримання дитини, посилаючись на те, що з [PERSON] вона перебувала у зареєстрованому шлюбі до 09 квітня 2003року. Від вказаного шлюбу вони мають доньку - [PERSON], [INFO], яка проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Згідно рішення Лозівського районного суду Харквської області від 13.03.2001 року відповідач зобов»язаний виплачувати аліменти на утримання доньки в розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно. Але [PERSON] не виконує свої зобов»язання по сплаті аліментів і станом на 01.12.2013 року виникла заборгованість по несплаченим аліментним платежам за період з грудня 2007 року по листопад 2013 року в сумі 7 487,17грн. В зв»язку з викладеним позивачка звернулася до суду і просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по аліментам на утримання дитини [PERSON] в сумі 7487,17 грн, а також неустойку(пеню) за прострочення сплати аліментів у сумі 2120,09грн, а всього 9607,26 грн.. В судовому засіданні позивачка уточнила позовні вимоги, та просила стягнути з відповідача суму заборгованості по аліментам в розмірі 7143,17 грн, відповідно до розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, наданим державним виконавцем в судовому засіданні та зменшила суму неустойки (пені)за прострочення сплати аліментів за період з грудня 2007 року по листопада 2013 року до 2066,71грн.. Відповідач у судове засідання не з»явився, проте в попередніх судових засіданнях позов визнав частково. При цьому пояснив,що маючи незначні доходи,кожен місяць він сплачував аліменти на утримання доньки, в розмірі, який йому повідомляли державні виконавці. Жодного разу, починаючи з грудня 2008 року по серпень 2013 року державний виконавець не вказав на те,що він має заборгованість зі сплати аліментів, та те,що він сплачує аліменти не в належному розмірі. Також, зазначив,що отримавши від державного виконавця лист про заборгованість по аліментам в розмірі 2215,00грн, він одразу цю заборгованість погасив. Крім того, пояснив,що з розрахунком заборгованості по аліментам, який був наданий державним виконавцем він не погоджується,оскільки в даній довідці не відображена оплата за шість місяців з січня 2009 року по липень 2009 року,що складає 1344,00грн. Вважає,оскільки державний виконавець не повідомив його у належний спосіб про наявність заборгованості по аліментам та про строк погашення цієї заборгованості, то позовні вимоги в цій частині є безпідставними. Що стосується стягнення неустойки(пені) за несвоєчасну сплату аліментів, то просить їх зменшити до 500грн. оскільки на даний час він не працює, на його утриманні знаходяться п»ятеро дітей та батьки похилого віку. Представник відповідача -[PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON], посилаючись на заперечення відповідача, доданого до матеріалів справи. Третя осба [PERSON] у судове засідання не з»явилася, надала заяву, в якій прохає справу розглядати за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає(а.с.32). Представник третьої особи - державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області Незус В.О., позовні вимоги [PERSON] підтримав, та прохав їх задовольнити в частині стягнення неустойки(пені) з урахуванням уточнених позовних вимог. Пояснив,що дійсно у його провадженні перебуває виконавче провадження за виконавчим листом № 2-302 від 13.03.2001 року, виданого Лозівським районним судом Харківської області про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини. За періодз грудня 2007 року по листопад 2013 року утворилася заборгованість по несплаченим аліментам в розмірі 7143грн17коп,що підтверджується розрахунком. Вказана заборгованість виникла з причини недобросовісного відношення боржника до своїх обов»язків щодо сплати аліментів. Державний виконавець пояснив такоож,що [PERSON] дійсно кожен місяць сплачував певну суму на користь стягувача,але сума аліментів,які він повинен сплачувати постійно змінювалася відповідно зміни в державі рівня прожиткового мінімуму, і це боржником не враховувалося. Крім того, боржник недобросовісно сплачував частку аліментів з прибутку від оренди земельного паю. Щодо стягнення заборгованості по аліментам, державний виконавець пояснив,що ця сума буде утримуватися з відповідача до повного погашення,оскільки виконавчий лист про стягнення аліментів з нього на користь [PERSON] знаходиться на виконанні в Лозівському ВДВС. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши осіб, що приймають участь у справі,свідків,вивчивши матеріали виконавчого провадження, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON],який було розірвано 9 квітня 2003 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу,виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Лозівського районного управління юстиції Харківської області 09 квітня 2003 року (а.с.14). Від цього шлюбу вони мають доньку - [PERSON],[INFO] народження, що підтверджується копією свідоцтва про народження,виданого Бунаківською сільською радою Лозівського району Харківської області 17 січня 1997 року (а.с.15). На підставі рішення Лозівського районного суду Харківської області від 13.03.2001 року видано виконавчий лист, відповідно до якого з [PERSON] на користь [PERSON] стягнено аліменти на утримання доньки в розмірі ? частини всіх видів його заробітку щомісячно (а.с.21-22). Із копії виконавчого провадження вбачається,що постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Лозівського МРУЮ Харківської області від 17.05.2005 року відкрите виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №2-302 про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON](а.с.65). Про права та обо»язки сторони виконавчого провадження [PERSON] був повідомлений належним чином (а.с.65). Із акту державного виконавця від 07.04.2008 року вбачається,що майно у боржника за адресою: с.Бунаково відсутнє. Аліменти сплачуються щомісячно у розмірі 100грн, остання сума проплати була зроблена 11.03.2008 року у розмірі 154грн(а.с.66). Згідно розрахунку державного виконавця ВДВС Лозівського МРУЮ Харківської області Незус В.С. за виконавчим листом №2-302 від 13.03.2001 року заборгованість [PERSON] з виплати аліментів за даним виконавчим листом становить 7143,17грн(а.с.55). Як пояснив в судовому засіданні державний виконавець, заборгованість виникла в результаті того,що [PERSON] не в повному обсязі сплачував аліменти. Крім того, з посилання відповідача стосовно того,що з доходів від оренди паю, були сплачені аліменти на суму 600грн він не погоджується, оскільки це не підтверджується відповідними звітами встановленої форми, які надаються підприємствами, організаціями, фізичними особами, підприємцями,згідно ст.69,ст.70 Закону України « про виконавче провадження». Також, зазначив,що в провадженні відділу мається чотири постанови державних виконавців про звернення стягнення на заробітну плату(доходи) боржника. Проте жодна з даних постанов не виконувалась приватним підприємцем [PERSON], у якого знаходиться в оренді земельний пай відповідача (а.с.41,65-67,76). В судовому засіданні була допитана в якості свідка [PERSON]- мати відповідача,яка пояснила,що кожного місяця зз своєї пенсії перераховувала на ім»я позивачки аліменти на утримання онуки. Особисто вона замість сина приїжджала до ВДВС для з»ясування питань,які виникали з приводу сплати аліментів. Крім того, вона пояснила,що [PERSON] пропонували в рахунок аліментів цукор,олію та інше,що вони отримували за ооренду земельного паю. Але вона відмовлялася отримувати запропоноване і наполягала на розрахунках в грошовому еквіваленті. Свідок [PERSON] - начальник почтового зв»язку с.Бунаково, пояснила,що кожного місяця після одержання пенсії [PERSON] пересилала аліменти на адресу [PERSON] за свого сина поштовим переказом. У відповідності до ч.3 ст.194 Сімейного кодексу України,заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст.187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Указана норма матеріального права визначає порядок стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час та заборгованості за аліментами, що утворилася при їх відрахуванні за заявою платника, поданою відповідно до ст.187 СК України. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду, передбачений ст.74 Закону України « Про виконавче провадження» і відповідно до ч.9 цієї статті, суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору щодо визначення її розміру. У даному випадку позивач не оспорює правильність визначення державним виконавцем суми заборгованості-7143,17грн, та з ним погоджується. Вимога про стягнення заборгованості нею пред»являється через те,що відповідач належно не виконує рішення суду від 13.03.2001 року. Що стосується позиції відповідача відносно правильності нарахування заборгованості по аліментам,то він і його представник суду пояснили,що з цього приводу дії ДВС не оскаржували Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду, передбачений ст.74 Закону України»Про виконавче провадження» і стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. У даному випадку аліменти вже стягнуті з відповідача за рішенням суду від 13.03.2001 року і повторному стягненню не підлягають. Повторне стягнення із боржника [PERSON] суми 7143,17грн, яка і так має бути ним виплачена в порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів,недопустиме. За таких умов,суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимог позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за аліментами у розмірі 7143,17грн. Що стосується вимог позивача щодо стягнення з відповідача неустойки(пені) за несвоєчасну сплату аліментів в розмірі 2066,71грн, суд вважає за необхідне задовольнити ці вимоги в повному обсязі,погоджуючись з розрахунком позивачки. Відповідно до положень ч.1 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Пленум Верховного Суду України в п. 22 постанови № 3 «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року розяснив, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема у звязку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. За ч.2 ст. 196 СК України, розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Представник відповідача у судовому засіданні визнав,що відповідач має обов»язок сплачувати аліменти. Проте в своїх поясненнях, зазначив,що основними причинами,за якими [PERSON] не може сплачувати заборгованість по аліментам є те,що він ніде не працює, перебуває у цивільному шлюбі з [PERSON], живе за рахунок випадкових заробітків, городини та підсобного господарства, на обліку в центрі зайнятості не перебуває, на його утриманні перебуває п»ятеро дітей, непрацездатні батьки - пенсіонери, які потребують його допомоги. Однак, вказані представником відповідача обставини не є обставинами, за якими [PERSON] як платник аліментів на підставі ч.ч.2,3 ст.197 СК України може бути звільнений від заборгованості, оскільки він має добрий стан здоров»я,не працює,не перебуває на обліку в центрі зайнятості. Судом з»ясовувався матеріальний стан сторін та було встановлено,що позивачка є інвалідом 3 групи,не працює,має на утриманні двох неповнолітніх дітей(а.с.16,101,102). Відповідач працездатний,але не працює,в центрі зацнятості та на «Д» обліку у лікарів не перебуває,не одружений,але перебуває в цивільному шлюбі від якого має п»ятеро дітей (а.с.68,70,71-75,77-83,95). Донька відповідача [PERSON] має проблеми з здоров»ям. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 9 ст. 7 Сімейнго кодексу України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. При цьому суд не враховує доводи відповідача щодо відсутності його вини у виникненні заборгованості, оскільки за правилами ст. 196 СК України стягнення неустойки (пені) при виникненні заборгованості не повязується з дотриманням державним виконавцем норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо повідомлення відповідача належним чином про суму заборгованості та строку її погашення. Право одержувача аліментів на стягнення неустойки повязано з ухваленням рішення про стягнення аліментів і саме з цього часу платник аліментів є зобовязаною особою, а відповідач, як було встановлено в судовому засіданні, був обізнаний про свій обовязок сплачувати аліменти. Також суд вважає, що права однієї дитини не можуть бути порушені за рахунок іншої. Отже, судом встановлено факт заборгованості за аліментами станом на 01.12.2013 року в розмірі 7143,17грн., а також наявність вини [PERSON] у її виникненні, а тому суд прийшов до висновку про наявність у позивача права на стягнення неустойки за період з грудня 2007 року по листопад 2013 року у розмірі 2066,71грн. Питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд вирішує відповідно до положень ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial