Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що шлюб з відповідачем зареєстрований 23 березня 1991 року у Відділі запису актів цивільного стану Черніївської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, актовий запис №5. У даному шлюбі у них народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. Причиною звернення до суду є те, що на сьогодні відносини у сімї погіршилися, постійно виникають непорозуміння. Позивачка не знаходить спільної мови з відповідачем, сімя фактично припинила існування, а шлюб існує тільки формально. Станом на дату подання позовної заяви вони не проживають разом та не ведуть спільного господарства. Відповідач фактично проживає в іншій сімї. Позивачка стверджує, що збереження їх сімї неможливе, на примирення вона не згідна. Від позивачки надійшла заява, в якій просить справу розглядати без її участі, позов підтримує, просить його задоволити. Відповідач в судове засідання не з'явився, від нього до суду надійшла заява, в якій просить справу розглядати у його відсутності, позов визнає в повному обсязі. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч.2ст.247\~ЦПК України. Згідно ч.2\~ст.112 Сімейним кодексом України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересах їх дітей. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена\~Конституцією України\~охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Судом встановлено, що шлюб між сторонами фактично розпався, сторони не підтримують подружніх відносин, проживають окремо, відновлення сім'ї неможливе та суперечить інтересам подружжя, а тому суд приходить до переконання, що вимоги позивача є доведеними та такими що підлягають задоволенню. Суд вважає, що шлюб слід розірвати, після розірвання шлюбу залишити позивачці шлюбне прізвище «Петрів», малолітнього сина [PERSON], [INFO], залишити проживати з матірю. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Частиною 2 ст. 134 ЦПК України зазначено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У звязку із вищевказаним із відповідача слід стягнути в користь позивачки судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі наведеного, відповідно до пункту 10\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»,

Outcome: approved