Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-10 00:00:00

Позивачка звернулась з даним позовом, в якому зазначила, що відповідач являється батьком [PERSON]. Маючи реальну можливість приймати участь у вихованні та забезпеченні дитини, відповідач з власної ініціативи самоусунувся з власної ініціативи від виконання своїх батьківських обов'язків, не спілкується з дитиною. Участі у житті сина свідомо не приймає. Дитина проживає разом з нею, позивачкою, і вона несе всі витрати по утриманню сина, при цьому неодноразово зверталась до відповідача з проханням прийняти участь в утриманні їхнього спільного сина, однак звернення залишено відповідачем без задоволення. Відповідач безпідставно чинить перешкоди у здійсненні нею заходів, спрямованих на покращення здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Зокрема відмовляється надати дозвіл на виїзд малолітнього сина за кордон для покращення стану його здоров'я, для відпочинку, підвищення рівня світогляду дитини, що є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обов'язків. Їх спільний син часто хворіє застудним захворюваннями, для лікування та профілактики яких за рекомендаціями лікарів, необхідне періодичне перебування дитини на морі. Крім того виїзд дитини за кордон добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості. Позивачка неодноразово зверталась в усній формі, а також через засоби поштового зв'язку у формі листа до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд сина, але дані прохання були залишені відповідачем без відповіді. Просить суд надати дозвіл неповнолітньому [PERSON] на тимчасовий виїзд з 01.06.2018 р. по 31.08.2018 року за межі України в наступні країни: Італія, Єгипет, Турція, Болгарія без дозволу та супроводу батька [PERSON], в супроводі матері [PERSON]. В судове засідання представник позивачка подала письмове клопотання,в якому просить справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги уточнила, просить суд надати дозвіл неповнолітньому [PERSON] на тимчасовий виїзд з 27.08.2018 р. по 27.09.2018 року за межі України до Єгипту без дозволу та супроводу батька [PERSON], в супроводі матері [PERSON]. Відповідач в судове засідання не з'явився без поважної причини, про день,час та місце слухання справи був належним чином повідомлений шляхом публікації оголошення через сайт «Судова влада». Дослідивши матеріали справи, розглянувши письмові клопотання позивачки, суд вважає, що позов слід задовольнити виходячи із наступного. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] року, його батьками записані [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] та копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 00015965183 (а.с.6, 8). Згідно довідки про склад сім'ї ТОВ «ЖЕД Експрес-Комфорт» №386 від 05.07.2016 року, до складу сім'ї [PERSON] входять: [PERSON], [INFO] син, [PERSON], [INFO] - чоловік, [PERSON], [INFO] - син, [PERSON], [INFO] - свекруха (а.с 7). Позивачка бажає виконувати свій материнський обов'язок і на даний час має матеріальну можливість і бажає поїхати з дитиною за кордон з метою її оздоровлення,а саме до Єгипту. Виїзд дитини за кордон сприятиме покращенню стану здоров`я, розширенню світогляду дитини, добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості, фізично та морально зміцнить її, пристосує її до комунікабельності, вивченню мов. Для організації даної поїздки та оформлення проїзних документів необхідно дозвіл відповідача. Проте, відповідач згоди на виїзд малолітньої дитини за межі України не надає. Відповідно до ст.ст.1,2 Закону України Про охорону дитинства батьки зобов'язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. Як зазначено ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Позивачка, як мати дитини, зобов'язана згідно ст.ст.150, 180 СК України утримувати та виховувати свою дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя. Позивачка виконує та бажає виконувати і в подальшому свій материнський обов'язок і, як мати неповнолітнього [PERSON] бажає разом з сином з метою духовного та фізичного розвитку дитини здійснити подорож до Єгипту. Для виїзду неповнолітнього [PERSON] за межі України необхідна згода батька, відповідача [PERSON]. Згідно ст. 4 Закону України Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України оформлення проїзних документів дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання її батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Крім того, порядок виїзду за кордон дітей та громадян України визначено Законом України Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ та постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України. В правовому висновку Верховного Суду України, постанова від 12.04.2017 у справі № 6-15цс17, яка є обов`язковою для застосування судом першої інстанції. ВСУ зазначив, що відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. ВСУ зауважив, що дитина, яка не досягла 14 років, повинна проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як за волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з її батьків. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Визначення місця проживання малолітньої дитини за конкретною адресою унеможливлює маніпуляції з боку того з батьків, з ким буде проживати дитина, зокрема, проживати де завгодно, унаслідок чого батько дитини не буде мати змоги брати участь у її вихованні. Також ВСУ зазначив, що дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення. Крім цього, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд із зазначенням його початку й закінчення. З цим погодився Верховний Суд у постанові № 705/2898/17 від 23.04.2018р.,яка є правовою позицією. У відповідності до ст.411 ч.5 ЦПК України в ред.2017 р. висновки суду касаційної інстанції є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи. Таким чином, законодавством передбачено можливість вирішувати питання про надання дозволу на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька, з визначенням його початку і закінчення. Такі положення законодавства України відповідають міжнародному праву, зокрема нормам Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року. Для можливості виготовлення проїзних документів на ім`я неповнолітнього [PERSON] дозвіл на це згідно п.18-20 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення слід надати матері дитини - позивачці [PERSON] На підставі наведеного та ст.ст. 3, 18 Конвенції про права дитини, ст.ст. 1, 2 Закону України Про охорону дитинства, ст. 4 Закону України Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України, ст.ст. 3, 151,153, ч. 2 ст. 155, ч. 3 ст. 157,161 Сімейного кодексу України, висновку ВСУ постанова від 12.04.2017 у справі № 6-15цс17, правового висновку ВС по постанові № 705/2898/17 від 23.04.2018р. та

Outcome: approved