Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-18 00:00:00

Позивачка звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з зазначеним позовом до [PERSON] та [PERSON] і просить визнати за нею право власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS], виключити з акту опису та арешту і скасувати арешт 1/2 частини цієї квартири, зупинити виконання рішення по справі №2-214 виданого 08.05.2012 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровськ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] в частині звернення стягнення на цю квартиру, вирішити питання судових витрат по справі. Позивачка у позовній заяві та її представник у судовому засіданні в обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що на виконанні в Жовтневому відділі державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції знаходиться виконавче провадження при примусовому виконанні виконавчого листа по справі №2-214 виданого 08.05.2012 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровськ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок стягнення боргу за договором позики від 25.04.2003 року - 500000,00 грн., в рахунок відшкодування судових витрат - 1730,00 грн. 17.10.2012 року старшим державним виконавцем Власенком Олександром Вікторовичем Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції було проведено опис й арешт майна, про що складено акт опису та арешту майна, що належить боржнику [PERSON], а саме квартири під [ADDRESS]. Вказане майно було передано на відповідальне зберігання [PERSON] - представнику ПП «Нива -В.Ш.». Вказаний акт опису та арешту було складено з порушенням норм чинного законодавства, а саме Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої наказом №512/5 від 02.04.2012 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 р. за №489/20802, оскільки спірна квартира належить не тільки боржнику [PERSON], а й Позивачці на праві спільної сумісної власності, без визначення часток. Накладений на майно арешт порушує право власності Позивачки. Так, 29 квітня 1995 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Кіровської районної ради народних депутатів міста Дніпропетровська, про що 29.04.1995 року видано свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER]. У шлюбі ними було придбано зазначену квартиру згідно договору купівлі-продажу укладеного 18 грудня 1995 року серія ВВС №469901, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON]. Так як ця квартира придбана за час перебування у шлюбі, вона вважається об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. 24.05.2011 року рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси позов [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя повністю задоволено - виділити та визнати право власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] вартістю 22474 грн., автомобіль ВАЗ 2109 вартістю 24 000 грн.; пральна машина «Вірпул», вартістю 2000 грн.; телевізор «Панасонік», вартістю 1000 грн.; ноутбук «Самсунг», вартістю 5 500 грн.; кухонний комбайн «Кенвуд», вартістю 3 000 грн.; музичний центр «Соні», вартістю 3000 грн., за боржником [PERSON] визнано право власності на ноутбук «Асер», вартістю 6000 грн.; меблі італійські (стінка, спальня) вартістю 30 000 грн.; телевізор «Самсунг с 7000», діагональ 42, вартістю 15 000 грн.; комп'ютер «Асер», вартістю 7 000 грн.; кавоварка, вартістю 1 500 грн. Проте, рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 02.09.2013 року по справі № 22-ц/793/1594/13 про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя за боржником [PERSON] визнано право власності на ноутбук «Асер», вартістю 6000 грн.; меблі італійські (стінка, спальня) вартістю 30 000 грн.; телевізор «Самсунг с 7000», діагональ 42, вартістю 15 000 грн.; комп'ютер «Асер», вартістю 7 000 грн.; кавоварка, вартістю 1 500 грн, а всього на суму 59 500 грн, за позивачем [PERSON] визнано право власності на автомобіль ВАЗ 2109 вартістю 24 000 грн.; пральна машина «Вірпул», вартістю 2000 грн.; телевізор «Панасонік», вартістю 1000 грн.; ноутбук «Самсунг», вартістю 5 500 грн.; кухонний комбайн «Кенвуд», вартістю 3 000 грн.; музичний центр «Соні», вартістю 3000 грн., а всього на суму 38 500 грн. Таким чином, сукупна вартість майна, що було присуджено позивачу менша ніж сукупна вартість майна, що присуджено [PERSON] Вказаним рішенням Апеляційного суду Черкаської області рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 травня 2011 року по даній справі було змінено шляхом виключення з поділу спільного майна подружжя квартири [ADDRESS]. Враховуючи вищевикладене Позивачка просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS]. Представник Відповідача-1 проти задоволення позову не заперечував. Відповідач-2 та Третя особа «Нива - В.Ш.» про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, в судове засідання не з'явилися, явку повноважного представника не забезпечили, про причини неявки суд не повідомили, ніяких заяв та клопотань до суду не надіслали. Представник Третьої особи Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції надіслав до суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутність, проти задоволення позову заперечує. При цьому послався на правомірність дій державного виконавця при виконанні виконавчого листа по справі №2-214 виданого 08.05.2012 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровськ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок стягнення боргу за договором позики від 25.04.2003 року - 500000,00 грн., в рахунок відшкодування судових витрат - 1730,00 грн. Вислухавши Сторони, дослідивши докази, надані Сторонами по справі з увагою на їх належність, допустимість та взаємний зв'язок між ними, судом встановлено такі обставини та визначені відповідні до них правовідносини: На виконанні в Жовтневому відділі державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції знаходиться виконавче провадження при примусовому виконанні виконавчого листа по справі № 2-214 виданого 08.05.2012 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровськ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок стягнення боргу за договором позики від 25.04.2003 року - 500000,00 грн., в рахунок відшкодування судових витрат - 1730,00 грн. 17.10.2012 року старшим державним виконавцем Власенком Олександром Вікторовичем Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції було проведено опис й арешт майна, про що складено акт опису та арешту майна, що належить боржнику [PERSON], а саме квартири під [ADDRESS] (а.с.14-15). Вказане майно було передано на відповідальне зберігання [PERSON] - представнику ПП «Нива -В.Ш.». Цю квартиру Відповідач-1 придбав згідно до нотаріально посвідченого договору її купівлі-продажу від 18.12.1995 р. (а.с.16-17) та 06.10.2005 р. комунальним підприємством Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації було зареєстровано його право власності на неї (а.с.18). Згідно до технічного паспорту, квартира [ADDRESS] трикімнатна (а.с.19-24). В той же час, 29 квітня 1995 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Кіровської районної ради народних депутатів міста Дніпропетровська, про що 29.04.1995 року видано свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.25). 24.05.2011 року рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси позов [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя повністю задоволено - виділено та визнано право власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] вартістю 22474 грн., автомобіль ВАЗ 2109 вартістю 24 000 грн.; пральна машина «Вірпул», вартістю 2000 грн.; телевізор «Панасонік», вартістю 1000 грн.; ноутбук «Самсунг», вартістю 5 500 грн.; кухонний комбайн «Кенвуд», вартістю 3 000 грн.; музичний центр «Соні», вартістю 3000 грн., за боржником [PERSON] визнано право власності на ноутбук «Асер», вартістю 6000 грн.; меблі італійські ( стінка, спальня) вартістю 30 000 грн.; телевізор «Самсунг с 7000», діагональ 42, вартістю 15 000 грн.; комп'ютер «Асер», вартістю 7 000 грн.; кавоварка, вартістю 1 500 грн. (а.с.31-33). Проте, рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 02.09.2013 року по справі №22-ц/793/1594/13 про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя за боржником [PERSON] визнано право власності на ноутбук «Асер», вартістю 6000 грн.; меблі італійські ( стінка, спальня) вартістю 30 000 грн.; телевізор «Самсунг с 7000», діагональ 42, вартістю 15 000 грн.; комп'ютер «Асер», вартістю 7 000 грн.; кавоварка, вартістю 1 500 грн, а всього на суму 59 500 грн, за позивачем [PERSON] визнано право власності на автомобіль ВАЗ 2109 вартістю 24 000 грн.; пральна машина «Вірпул», вартістю 2000 грн.; телевізор «Панасонік», вартістю 1000 грн.; ноутбук «Самсунг», вартістю 5 500 грн.; кухонний комбайн «Кенвуд», вартістю 3 000 грн.; музичний центр «Соні», вартістю 3000 грн., а всього на суму 38 500 грн. Таким чином, сукупна вартість майна, що було присуджено позивачу менша ніж сукупна вартість майна, що присуджено [PERSON] Вказаним рішенням Апеляційного суду Черкаської області рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 травня 2011 року по даній справі було змінено шляхом виключення з поділу спільного майна подружжя квартири [ADDRESS] (а.с.34-35). Правовідносини, що виникли між сторонами, законодавчо врегульовані наступним чином: Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише на умовах воєнного чи надзвичайного стану. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, що кореспондується із ч.1 ст.18 СК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.1 ст.73 СК України, за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. Згідно ст.6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Згідно п.6 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця. Аналізуючи та оцінюючи досліджені у судовому засіданні докази по справі у їх сукупності та співставленні між собою з увагою на їх належність та допустимість, застосовуючи до обставин, які вони доводять та до спірних правовідносин наведені законодавчі норми, суд виходить з наступного: Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. У відповідності до положень статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В даному випадку, з аналізу наданих доказів, суд дійшов висновку про те, що квартира [ADDRESS] придбана Відповідачем-1 [PERSON] під час його перебування у шлюбі з Позивачкою, а відтак, в силу вимог ст.60 СК України, ця квартира є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON]. У зв'язку з цим, виходячи з принципу рівності часток у спільному майні подружжя, закріпленого у ст.70 СК України, вбачаються підстави для визнання за Позивачкою права власності на 1/2 частини цієї квартири та задоволення позову в цій частині. Зважаючи на зазначене, суд також дійшов висновку й про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині виключення з акту опису та арешту та скасування арешту 1/2 частини квартири [ADDRESS], що належить на праві спільної сумісної власності [PERSON]. При цьому суд також враховує, що пунктом 4-2 Постанови Пленуму Верховного суду України №6 від 27.08.1976 р. «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» встановлено, що на вимоги про виключення майна з опису поширюється передбачений трирічний строк позовної давності. Перебіг цього строку починається з дня, коли заінтересована особа дізналась або повинна була дізнатись про опис належного їй майна. Так як опис майна, а саме квартири [ADDRESS], належного позивачці на праві спільної сумісної власності було проведено 17.10.2012 року, суд дійшов висновку про те, що строк позовної давності в даному випадку не пропущено. Окрім того, пункт 4-2 Постанови Пленуму Верховного суду України №6 від 27.08.1976 р. «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» встановлює, що прийнявши заяву про виключення майна з опису, суддя відповідно має зупинити виконання рішення, по якому звернено стягнення на майно. За таких умов, підлягає задоволенню й вимога Позивачки про зупинення виконання рішення по справі № 2-214 виданого 08.05.2012 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровськ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] в частині звернення стягнення на квартиру [ADDRESS] до набрання законної сили рішенням у даній справі. На підставі ст.88 ЦПК України, з Відповідачів на користь Позивачки в рівних частках мають бути стягнуті грошові кошти в рахунок відшкодування витрат, понесених нею по сплаті судового збору при зверненні до суду. Так як Позивачка сплатила 2503 грн. - судовий збір за позовні вимоги майнового характеру, 243 грн. - судовий збір за позовні вимоги немайнового характеру, 121 грн. 80 коп. - судовий збір за забезпечення позову, що у своїй сумі дорівнює 2867 грн. 80 коп. (а.с.1-3), то з Відповідачів на користь Позивачки має бути стягнуто по 1433 грн. 90 коп. з кожного. Враховуючи викладене, на підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 11, 15, 16, 316, 317, 321, 328 ЦК України, ст.ст. 60, 69, 70, 73 СК України, ст.ст. 10, 11, 15, 57-64, 88, 158, 159, 212-215 ЦПК України, -

Outcome: approved