Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

Позивачка звернулася до Липовецького районного суду Вінницької області із позовною заявою до Липовецької міської ради Липовецького району Вінницької області про визнання частково недійсним рішення сільської ради та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку. Свої позовні вимоги позивачка мотивувала тим, що їй на праві власності належить 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Липовецької державної нотаріальної контори Кицюк О.П., зареєстрованого в реєстрі за № 2164 від 26 серпня 2009 року. Вказана частка будинку раніше належала на праві власності [PERSON], на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 20 вересня 1976 року. Інша 1/2 частка вказаного будинковолодіння належить на праві власності третій особі - [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON]. За вказаним домоволодінням закріплена земельна ділянка для його обслуговування у розмірі 0,15 га. Влітку 2013 року позивачка звернулась до Липовецької сільської ради через свого представника - Цвігун Віту Борисівну, з заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд маючи на меті її подальшу приватизацію. Листом Липовецької міської ради від 28 серпня 2013 року їй було повідомлено, що рішенням 4 сесії 5 скликання від 12 жовтня 2006 року за № 78 земельну ділянку площею 0,15 га по [ADDRESS], безкоштовно передано у власність [PERSON], на підставі чого виготовлений державний акт на землю. Вказане Рішення Липовецької міської ради вважає незаконним та таким, що підлягає частковому скасуванню з наступних підстав. Відповідно до ст. 20 Земельного Кодексу УРСР, що діяв на момент отримання [PERSON] спірної ділянки у користування, право землекористування громадян, які проживають в містах і селищах міського типу засвідчується записами в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських, селищних Рад народних депутатів. Як вбачається з листа Липовецької міської ради, згідно із земельно-кадастровою документацією, земельна ділянка площею 0,1557 га по [ADDRESS] була передана [PERSON] для ведення особистого селянського господарства. [INFO] року [PERSON] померла. У 2009 році позивачка вступила в спадщину та набула право власності на ? частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Липовецької державної нотаріальної контори Кицюк О.П., зареєстрованого в реєстрі за № 2164 від 26 серпня 2009 року. Таким чином, до неї, як спадкоємиці попереднього землекористувача - [PERSON], перейшло право користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS]. Як вбачається з Листа Липовецької міської ради, земельна ділянка для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд (на якій розташований житловий будинок, що належав 1/2 частини [PERSON] та 1/2 частини [PERSON]), площею 0,15 га, по [ADDRESS], була виділена [PERSON]. Проте, відповідач у своєму Листі не вказує на якій саме підставі та яким шляхом спірна земельна ділянка була вилучена із користування [PERSON] та передана в користування [PERSON]. Крім того, в листі Липовецької міської ради зазначено, що рішенням виконавчого комітету селищної ради від 25 лютого 1998 року за № 24 земельну ділянку площею 0,25 га по [ADDRESS], надано (в рішенні зазначено переоформити) на [PERSON] згідно із свідоцтвом про право на спадщину. Вказане рішення Липовецької сільської ради є незаконним, оскільки земельна ділянка, яку було передано [PERSON], була виділена для користування [PERSON], право користування якої не припинено за її життя та перейшло до неї, як до спадкоємиці, після її смерті на підставах, зазначених вище. Також, формулювання Рішеня є юридично невірним оскільки визначення «переоформити» не є тотожним поняттю «передати в користування», право на яке є головною умовою для подальшого оформлення права власності на земельну ділянку. Крім того, як вбачається зі змісту Листа Липовецької сільської ради, [PERSON] надано 0,25 га замість 0,15 га спірної земельної ділянки , що також є підставою вважати вказане Рішення сільради незаконним та таким, що підлягає скасуванню. Рішенням Липовецької сільської ради 4 сесії 5 скликання від 12 жовтня 2006 року за № 78 про безкоштовну передачу у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,15 га по [ADDRESS], на підставі чого виготовлений державний акт на землю, також підлягає скасуванню як наслідок незаконності та неправомірності прийняття Рішення виконавчого комітету селищної ради від 25 лютого 1998 року за №24, згідно якого земельну ділянку надано [PERSON] згідно із свідоцтвом про право на спадщину. Просить суд визнати частково недійсним рішення сільської ради та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку. Представник позивача - [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, просив суд його задовольнити. Суду пояснив, що позовна давність не пропущена, тому що [PERSON] дізналась про порушення свого права лише в 2013 році. Представник відповідача - Липовецької міської ради Липовецького району Вінницької області - Бойко О.О. в судовому засідання позов не визнав та подав заперечення проти позову, посилаючись на те, що сплив строк позовної давності, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, а тому просив суд відмовити в задоволенні позову. Третя особа - [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, надала суду заяву про застосування строків позовної давності, в якій зазначила, що позивачка [PERSON] з моменту оформлення спадкового майна 16 серпня 2009 року, на протязі строку позовної давності мала всі можливості звернутися до суду з позовом, однак цим правом вона не скористалась та звернулась до суду 11 лютого 2014 року. Тобто строк перебігу позовної давності тривалістю у 3 роки сплив. Тому просить відмовити в задоволенні позові. Представник третьої особи [PERSON] - [PERSON], діючий на підставі довіреності, в судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що докази суперечать тексту позовної заяви. Як відомо з позовної заяви [PERSON] є власником ? частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. В БТІ зареєстрована 7/16 частки житлового будинку. Рішення, які вона зазначає у позові не слугували підставою для видачі державного акту. Позовні вимоги не зрозумілі і не уточнені. Просить суд у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи - відділу Дерземагентства у Липовецькому районі Вінницькій області Шендерук Г.Є. в судове засідання не з'явилась, хоча про час і місце судового розгляду буда оповіщена належним чином у встановленому законом порядку, заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не направила. Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників позивача, відповідача, третіх осіб, дослідивши всі зібрані докази та давши їм оцінку в сукупності, суд прийшов до висновку що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] року померла мати позивачки [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від [INFO] року, про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за № 67 (а.с.19). За життя було складено заповіт, за яким позивачці [PERSON] на праві власності належить 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Липовецької державної нотаріальної контори Кицюк О.П., зареєстрованого в реєстрі за № 2164 від 26 серпня 2009 року (а.с.12). Однак позивачці належить не 1/2 частки житлового будинку, а 7/16 частки, так як 1/8 частки померлої [PERSON] нею не оформлена. Дане свідоцтво зареєстровано у БТІ, де вказано, що 7/16 часток житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS] зареєстровано на праві приватної власності [PERSON] і записано в реєстрову книгу № 6 за реєстровим № 1388 від 10 жовтня 2009 року. Те, що 7/16 частки належить позивачці також підтверджується технічним паспортом, виданим БТІ від 08 грудня 2008 року (а.с.13-18). Інша 1/2 частка вказаного будинковолодіння належить на праві власності третій особі - [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON]. За вказаним домоволодінням закріплена земельна ділянка для його обслуговування у розмірі 0,15 га. При житті [PERSON] розділила будинок, але залишила не роздільним земельну ділянку, так як її земельна ділянка була за межами цього будинку. Третьою особою по даній справі - [PERSON] суду було подано заяву про застосування строків позовної давності, в якій вона посилалась на те, що позивачка в 2009 році вступила в спадщину та набула право власності на 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами , що знаходяться за адресою [ADDRESS]. Рішенням виконавчого комітету селищної ради від 25 лютого 1998 року за № 24 [PERSON] надано земельну ділянку площею 0,25 га по [ADDRESS]. Рішенням за № 78 4 сесії 5 скликання від 12 жовтня 2006 року Липовецької міської ради їй було передано у власність земельну ділянку площею 0,15 га для ведення особистого селянського господарства в [ADDRESS]. Вказані рішення були прийняті за життя спадкодавця, [PERSON], ще до того як позивач успадкував вказану частину будинку, і вона таке рішення не оскаржувала. На підставі рішення Липовецької міської ради 30 сесії 5 скликання від 16 жовтня 2009 року їй було виготовлено державний акт серії ЯИ № 592223 від 02 лютого 2010 року на земельну ділянку площею 0,0473 га для ведення особистого селянського господарства та державний акт серії ЯИ № 592222 від 02 лютого 2010 року на земельну ділянку площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку ведення особистого селянського господарства в [ADDRESS]. Таким чином, з моменту оформлення позивачем спадкового майна, 16 серпня 2009 року, на протязі строку позовної давності будь-якого із вказаних оскаржуваних рішень у позивача були всі можливості звернутися із відповідними позовами до суду, у раз, якщо вона вважала, що даними рішеннями її права чи майнові інтереси були порушені. Однак, цим правом вона не скористалась, а звернулась до суду із наведеним позовом лише 11 лютого 2014 року. Крім того, представником Липовецької міської ради подано заперечення на позовну заяву, в якому зазначається, що у 2009 році позивачка набула право власності на ? частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Вказана частка будинку раніше належала на праві власності [PERSON]. Дана обставина не відповідає дійсності, оскільки відповідно до вище зазначеного свідоцтва про право на спадщину за заповітом, позивачці фактично належить лише 7/8 частки майна [PERSON], яке складається із ? частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], крім того 1/8 зазначеної частки майна [PERSON], залишається неоформленою. Позивач вказує на те, що «за вказаним домоволодінням закріплена земельна ділянка для його обслуговування у розмірі 0,15 га», однак згідно земельно-кадастрової книги за адресою [ADDRESS], рахується земельна ділянка загальною площею 0,1473 га, в тому числі: земельна ділянка площею - 0,0473 га для ведення особистого селянського господарства та земельна ділянка площею - 0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, які передані в приватну власність [PERSON], та посвідчені державними актами на землю (серія ЯИ № 592223 від 02.02.2010 року та серія ЯИ № 592222 від 02.02.2010 року). Позивачка вказує, що їй як спадкоємиці попереднього землекористувача [PERSON] перейшло право користування на земельну ділянку площею 0,1557 га. Відповідно до п. 1 ст. 377 Цивільного Кодексу України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільової призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). До позовної заяви не доданий жодний документ який би підтверджував на яких умовах та згідно яких рішень Липовецької міської ради за [PERSON] рахувалась земельна ділянка. Крім того, позивачці відповідно до ст.377 ЦК України, ст.89, ст. 120 Земельного кодексу України, може належати земельна ділянка для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, на праві спільної сумісної власності, в даному випадку на земельну ділянку площею 0,10 га по [ADDRESS], а не 0,1557 га, як вона про те зазначає. При прийнятті вищевказаних рішень міської ради інтереси позивачки не були враховані і не могли бути враховані, оскільки на момент прийняття зазначених рішень вона не була власницею нерухомого майна і жодного права (власності чи користування) земельною ділянкою по [ADDRESS] - не мала. Зазначені рішення були прийнятті за життя спадкодавця - [PERSON], яка знала про прийнятті рішення і могла в разі незгоди оскаржити їх у судовому порядку. До позову не додано доказу, який би підтверджував факт належного права користування позивачкою спірною земельною ділянкою. Також, вимога позивача щодо скасування державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,15 га по [ADDRESS], [PERSON], не може бути задоволена, оскільки не зазначена серія, номер та дата видачі державного акту, який вимагається скасувати. Крім того, з позовної заяви випливає, що позивачка [PERSON], у 2009 році набула право власності на частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, тому з моменту оформлення спадкового майна, а саме з 16 серпня 2009 року, на протязі строку позовної давності, у неї були всі можливості звернутися із відповідним позовом до суду, але цим вона не скористалась, а звернулась до суду із наведеним позовом лише 11 лютого 2014 року, тобто через п'ять років. Стаття 256 ЦК України вказує, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до п. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування, якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Виходячи з наведеного, суд вважає, що позивач звернувся до суду із позовом про визнання частково недійсним рішення сільської ради та скасування державного акту на право приватної власності на землю після спливу терміну позовної давності. Враховуючи вище викладене та

Outcome: dismissed