Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме - квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS], посилаючись на те, що на підставі договору дарування квартири від 30.07.2016 року вона є власницею вказаної квартири. Відповідач є сином її чоловіка. Він у вказаній квартирі зареєстрований з 2012 року, але фактично не проживає у ній з того часу і до теперішнього часу. Місце проживання відповідача їй невідомо. Реєстрація місця проживання відповідача у належній позивачці квартирі перешкоджає їй вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном. Позивачка у судове засідання не зявилася. Від її представника [PERSON] до суду надійшла заява з проханням розглядати справу за її відсутності та у відсутність позивача, на задоволенні позовних вимог наполягає, проти винесення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявився з невідомих причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у відповідності до ч.11 ст.128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Про поважні причини своєї неявки суду не повідомив, заяв про відкладення справи, розгляд справи за його відсутності чи заперечень проти позовних вимог від нього не надходило. Через неявку відповідача у судове засідання з невідомих причин, на підставі заяви позивачки, у відповідності зі ст. 280 ЦПК України, суд вважає за необхідне ухвалити у справі заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, обєктивному та всебічному зясуванні обставин справи, прийшов до висновку, що заява підлягає повному задоволенню з наступних підстав. На підставі договору дарування квартири від 30.07.2016 року позивачка є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], що підтверджується доданою до матеріалів справи копією договору дарування квартири (а.с. 9-10). Відповідач [PERSON] з 23 лютого 2011 року зареєстрований за адресою: [INFO] (а.с. 8). Згідно наданої до матеріалів справи довідки Старшої по будинку, яка завірена директором КП «Житломасив» 18.01.2018 року, [PERSON] з 2012 року не мешкає за адресою: [ADDRESS] (а.с.13). Судом встановлено, що у звязку з реєстрацією відповідача у належній позивачці квартирі, остання не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй майном. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки відповідач є членом сімї позивачки, а саме сином її чоловіка, тому, згідно з чинним законодавством України, у даному випадку слід застосовувати вимоги ч.2 ст.405 ЦК України, згідно яких член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Будь-якої домовленості між сторонами щодо строку відсутності [PERSON] у квартирі судом не встановлено. Таким чином, на підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved