Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-17 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із вказаним позовом в якому просить скасувати постанову приватного нотаріуса Чаплинського районного нотаріального округу Херсонської області Ткаченко Світлани Анатоліївни від 16 січня 2020 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки, надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Чонгарської сільської ради Генічеського району Херсонської області, та зобов`язати нотаріуса вчинити ці дії. Позовна заява мотивована тим, що позивачка звернулася до приватного нотаріуса Ткаченко С.А. з питання оформлення у спадок земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 6,97 га, розташовану на території Чонгарської сільської ради Генічеського району Херсонської області, що належала померлій [INFO] [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серія та номер [NUMBER] , та видачі їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Приватний нотаріус Чаплинського районного нотаріального округу Херсонської області Ткаченко С.А. винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16.01.2020 року, яка мотивована тим, що у позивачки відсутній документ, якій посвідчує право власності померлої на зазначене нерухоме майно. Законність своєї відмови обґрунтувала вимогами п. 3 глави 7 розділу 1 та підпункту 4.15 п. 4 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Вважає що постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії є необґрунтованою і підлягає скасуванню, оскільки надані нею правовстановлюючі документи вважає таким, що відповідають вимогам Закону України «Про нотаріат». Від відповідача приватного нотаріуса\~Чаплинського районного\~нотаріального округу\~Херсонської області\~Ткаченко С.А надійшов відзив на позовну заяву, яким просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі, мотивуючи тим, що з копій витягів з ДРРП, які позивач надав суду (але не надав нотаріусу), вбачається, що підставою виникнення права власності на земельну ділянку є: державний акт на землю (саме акт, тобто оригінал, а не його копія); \~ \~ \~ \~витяг з ДЗК, виданий у серпні 2017 року (хоча право власності на землю було зареєстроване ще за два роки до цієї дати;, оголошення про втрату державного акта, надруковане в ЗМ1 в липні 2017 року). Тобто документи, на підставі яких виникло право власності спадкоємця на земельну ділянку, суперечать одне одному. Зазначає, що за законом підставою виникнення права власності на земельну ділянку мали бути: або державний акт на землю і витяг з ДЗК (в разі наявності оригінала); або копія державного акта, витяг з ДЗК і оголошення в газеті (в разі втрати оригінала). Звідки у переліку документів, які підтверджують виникнення права власності спадкодавця у 2015 року, взялись документи, видані в 2017 році, не зрозуміло. Скоріш за все, після втрати державного акта в 2017 ропі державним реєстратором були внесені зміни до права власності. Однак, якщо це так, то державний реєстратор не мав права цього робити, оскільки ст. 26 Закону України «Про державне реєстрацію речових прав на нерухоме майно» містить вичерпний перелік підстав для внесення змін до державної реєстрації прав, і втрати оригінала державного акта серед тих підстав немає. Позивачка в судове засідання не з`явилася, надавши заяву про розгляд справи без її участі, в якій позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. В судове засідання відповідач приватного нотаріуса\~Чаплинського районного\~нотаріального округу\~Херсонської області\~Ткаченко С.А не з`явився, надавши заяву про розгляд справи без її участі. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та надавши їм належну правову оцінку, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , яка є бабусею позивачки та яка за життя склала заповіт, яким все належне їй майно заповіла похзивачці [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] та копією заповіту від 20.09.2017, зареєстрованого в реєстрі за №1743. Як вбачається з витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.08.2017 №95871382 та №95871009, копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХС №019884, спадкодавиця [PERSON] за життя набула право власності на земельні ділянки площею 5.6805 га та 1.295 га, що загальною площею згідно акту становить 6.97 га. З витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.08.2017 №95871382 та №95871009 також випливає, що підставою виникнення права власності у спадкодавиці [PERSON] виникло на підставі державного акта на землю, витягу з Державного земельного кадастру та оголошення про втрату державного акта. Дата державної реєстрації 13.08.2015. Постановою відповідача приватного нотаріуса Чаплинського районного\~нотаріального округу\~Херсонської області\~Ткаченко С.А. від 16.01.2020 позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину. Постанова нотаріуса мотивована тим, що у позивачки відсутній документ, якій посвідчує право власності померлої на зазначене нерухоме майно. Законність своєї відмови обґрунтувала вимогами п. 3 глави 7 розділу І та підпункту 4.15 п. 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. До матеріалів справи долучено копію спадкової справи №77/2019 до майна померлої [INFO] [PERSON] з якої вбачається, що спадкоємцем після смерті [PERSON] є позивачка, яка звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом від 23.10.2019, тобто в передбачений законом шестимісячний термін. Вже 16.01.2020 позивачка звернулась із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до положень\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.\~12,\~13 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи або витребуваних судом доказів. Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено\~Законом України «Про нотаріат», та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5. Частиною 1\~ст. 1 Закону України «Про нотаріат»\~встановлено, що нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Частиною 2\~ст. 1 Закону України «Про нотаріат»\~передбачено, що вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Статтею 50 Закону України «Про нотаріат»\~передбачено можливість оскарження в судовому порядку нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта. Закон України «Про нотаріат»\~поділяє об`єкти судового оскарження в межах нотаріального процесу на три групи: нотаріальні дії; відмова у вчиненні нотаріальних дій; нотаріальні акти. Згідно з ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про нотаріат»\~нотаріальними діями є посвідчення права, а також фактів, що мають юридичне значення, та інші дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Обов`язок нотаріуса та відповідної посадової особи вчиняти нотаріальні дії передбачений ч. 3\~ст. 49 Закону України «Про нотаріат», де встановлено заборону безпідставної відмови в її вчиненні. Як вбачається з п. 9 ч. 1\~ст. 49 Закону України «Про нотаріат»\~підстави для відмови у вчиненні нотаріальної дії можуть встановлюватися тільки цим Законом. Перелік підстав для відмови нотаріусом у вчиненні нотаріальних дій, зазначений у\~ст. 49 Закону України «Про нотаріат», не є вичерпним. За наявності умов, передбачених 49\~Закону України «Про нотаріат»\~на нотаріуса покладається завдання, по-перше, відмовити у вчиненні нотаріальної дії, якщо вона суперечить вимогам чинного законодавства; по-друге, обґрунтувати своє рішення на підставі норм чинного законодавства. Відповідно до ч. 2\~ст. 50 Закону України «Про нотаріат»\~право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Предметом судової діяльності у справах про оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні є перевірка законності дії нотаріусів або відповідних посадових осіб, які вчиняють нотаріальні дії чи які відмовили в їх вчиненні. Перевіряючи законність дій нотаріуса, суддя повинен детально вивчити закон, на підставі якого діяв нотаріус чи інша посадова особа, уповноважена на вчинення нотаріальної дії, дослідити всі докази і з`ясувати обставини, що мають значення для справи. Це, у свою чергу, дає суду можливість винести законне й обґрунтоване рішення. Предметом доказування під час судового розгляду у справах про оскарження нотаріальних дій або про відмову в їх вчиненні є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказами у справах щодо оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні можуть бути документи, що стосуються вчиненої нотаріальної дії (оригінали нотаріально посвідченого договору, заповіту, свідоцтва про право на спадщину, про право власності на частку в спільному майні подружжя, довіреності, інші документи, видані нотаріусами; документи, що підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника, тощо); постанова нотаріуса або відповідний акт посадової особи, яка вчиняє нотаріальні дії, про відмову вчинити дану нотаріальну дію; документи, які заявник просив засвідчити або посвідчити. Таким чином, підставами для визнання нотаріальної дії незаконною є невідповідність здійснення такої дії чинному законодавству та порушення процедури здійснення нотаріальної дії. Відповідач, відмовляючи позивачу у вчиненні нотаріальної дії, яка полягала у видачі свідоцтва про право на спадщину, послався на вимогами п. 3 глави 7 розділу І та підпункту 4.15 п. 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України Згідно з підпунктом 4.12 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за №282/20595 (далі - Порядок), свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Згідно з пунктом 4.14. Порядку при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Згідно з підпунктом 4.15 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Пунктом 3\~глави 7\~розділу І\~Порядку визначено, що документи, на підставі яких вчинено нотаріальну дію, та документи або копії (витяги) з них, необхідні для вчинення нотаріальної дії, обов`язково долучаються до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса. У разі коли державну реєстрацію права власності на земельну ділянку та об`єкт нерухомого майна проведено без видачі документа, що посвідчує таке право або у зв`язку із втратою, пошкодженням чи псуванням відповідного державного акта на право власності, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, нотаріальна дія щодо такого майна вчиняється на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до нього. Така інформація долучається до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса. Тобто, як встановлено в судовому засіданні та випливає з витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.08.2017 №95871382 та №95871009, державну реєстрацію права власності на земельну ділянку було проведено у зв`язку із втратою відповідного державного акта на право власності, а відтак, свідоцтво про право на спадщину в такому разі мало б бути видане відповідачем на підставі інформації з Державного реєстру речових прав, отриманої нотаріусом шляхом безпосереднього доступу до нього, про що також наголошено у відзиві відповідачем, що не було зроблено. У своєму відзиві відповідач дійшов висновку, що документи, на підставі яких виникло право власності спадкоємця на земельну ділянку, суперечать одне одному, а саме у переліку документів, які підтверджують виникнення права власності спадкодавця у 2015 року, наявні документи, видані в 2017 році, а відповідно, державний реєстратор не мав права вносити зміни до державної реєстрації прав, тобто доходячи до такого висновку нотаріусом поставлено під сумнів рішення державного реєстратора, яке на час розгляду справи є чинним та не скасоване в порядку, передбаченому законом. З наведеним висновком нотаріуса суд не погоджується, оскільки тлумачення правових норм в спорі між громадянином і державним органом повинно бути на користь громадянина, в інтересах якого і повинні діяти всі державні органи, тим більше ставлення з боку нотаріуса під сумнів рішення державного органу, яке не скасоване в порядку, передбаченому\~Законом України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» та робити з цього певні висновки є неприпустимим. Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що приватним нотаріусом Чаплинського районного нотаріального округу Херсонської області Ткаченко С.А. при винесенні постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії було допущено порушення норм\~Закону України «Про нотаріат»\~та порушення п.п. 4.15 п. 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства\~юстиції України\~від 22.02.2012\~№296/5 зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за №282/20595, таким чином задовольнивши позовні вимоги позивача. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved