Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-07 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить ухвалити рішення, яким позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка з 07 лютого 2015 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від спільного подружнього життя у них народився син [PERSON] , [INFO] . Спільне сімейне життя у них з відповідачем не склалося, тривалий час шлюбні відносини носили формальний характер, і 20 вересня 2018 року шлюб між ними розірвано рішенням суду, неповнолітнього сина залишено проживати з нею. Не зважаючи на те, що відповідач є батьком їх спільної дитини, він ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, ні після народження дитини, ні тим більше після розірвання шлюбу жодним чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини. Отже створилися умови які шкодять інтересам дитини. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються позивачкою самостійно без участі та підтримки відповідача. Крім того, з часу розірвання шлюбу відповідач добровільно матеріальної участі в утриманні дитини не бере, сина не відвідує та не бачиться з ним не проявляє до дитини щонайменшої батьківської турботи. З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини, просить вирішити питання про позбавлення відповідача батьківських прав та стягнення з нього аліментів на утримання дитини. Позивачка у судове засідання не прибула, направила суду заяву, в якій просила справу розглядати без її участі позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не прибув. Представник служби у справах дітей Рожнятівської РДА у судове засідання також не прибув, направив суду заяву, в якій вказав, що проти задоволення позову не заперечує, та вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно сина. Згідно змісту ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до ст.ст.1-4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень, викладених у ст.ст.13,81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Копією рішення Рожнятівського районного суду Івано - Франківської області від 20 вересня 2018 року (а. с. 4, 5) та копією свідоцтва про народження дитини (а. с. 6) підтверджено, що позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі та є батьками [PERSON] , [INFO] , який після розірвання шлюбу залишений проживати з матір`ю. За змістом ст. 164 СК України, мати або батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічним алкоголіком або наркоманом; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, однак суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Висновком комісії з питань захисту прав дитини № 323/04-14 (а.с. 24) підтверджено, що позбавлення відповідача батьківських прав є доцільним. Як встановлено судом, відповідач маючи можливість утримувати і займатися вихованням дитини, свої бажання не проявляє, не цікавиться дитиною, не приймає участі у його вихованні, не навідує його, не надає на сьогоднішній день жодної матеріальної допомоги на проживання дитини. Відповідач жодного разу особисто не з`явився до органу опіки і піклування, про свій намір займатися вихованням дитини не повідомив. За таких обставин, враховуючи, що батько дитини не прибув до суду, чим по суті підтвердив відсутність бажання спілкуватися з дитиною, приймати участь у її вихованні, суд приходить до висновку про наявність усіх підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Частинами 2 і 3 ст. 150 СК України встановлено обов`язок батьків піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч. 2 ст. 166 СК України, одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. В силу дії ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже з відповідача слід стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі заявлених позовних вимог. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а відповідно до змісту ч. 2 цієї ж норми, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Позивачка відповідно до закону звільнена від сплати судового збору за звернення до суду з позовною вимогою про стягнення аліментів. Тому з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі у виді судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання дитини слід покласти на відповідача. На підставі ст.ст.19, 164-166 Сімейного кодексу України, Постановою ПВСУ № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст.ст. 1-4, 19, 89, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд-

Outcome: approved