Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-16 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з уточненим позовом, в якому просить усунути їй та її малолітнім дітям перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом вселення. Крім того, позивачка просить визнати недійсним ордер, виданий на ім`я відповідача [PERSON] , на вселення його у вищевказане житлове приміщення та договір найму цього приміщення, з виселенням відповідача [PERSON] зі спірної кімнати гуртожитку без надання йому іншого житла. В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] уточнений позов підтримали та пояснили, що позивач отримала ордер на вселення до квартири [ADDRESS] на підставі рішення правління ПАТ «Рефма» від 04.02.2014, №3. Вона зареєструвала своє та малолітньої дочки місце проживання, справно сплачувала комунальні платежі до серпня 2016 року. Оскільки в квартирі не було умов для проживання з малолітньою дитиною, нею було прийнято рішення поліпшити умови проживання і вона замовила проект на автономне опалення квартири, встановила його. Але, в січні 2017 року в її квартиру був заселений відповідач [PERSON] , який змінив замки в дверях, відмовився впускати позивачку до оселі. Виданий відповідачу ордер на житло є недійсним, оскільки ордер може видаватися лише на вільне приміщення, тоді як в судовому порядку позивачку виселено не було. Представник відповідача ПАТ «Мелітопольський завод холодильного машинобудування «РЕФМА» в судове засідання не з`явився, однак в матеріалах справи є відзив на позовну заяву, в якому він позов не визнав зазначивши, що позивака ніколи не працювала в ПАТ «Рефма», на житловому обліку від ПАТ «Рефма» на отримання службового приміщення не перебувала, ніякого рішення органів виконавчої влади та місцевого самоврядування щодо включення даного приміщення до числа службових не існує. Крім того, із позивачкою ніколи не укладався договір найму приміщення, оскільки дане приміщення має статус гуртожитку лише формально та і ордер позивачці видавався лише формально. Щодо заявленого зустрічного позову ПАТ «Мелітопольський завод холодильного машинобудування «РЕФМА» то його представник підтримує та наполягає визнати позивачку [PERSON] разом із її малолітніми дітьми такими, що втратили право користування приміщенням [ADDRESS] , оскільки вони були туди вселені без законних на то підстав. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні первісний позов не визнали та пояснили, що [PERSON] ніколи в гуртожитку не жила, ордер їй виданий без законних підстав. Ордер у [PERSON] є, з ним підписано договір найму, а тому, його вселення було законим. Зустрічний позов ПАТ «Рефма» вони підтримують в повному обсязі. Представник відповідача Мелітопольської міської ради Запорізької області Єремеєва О.В. в судовому засіданні зазначила, що ордер позивачці на вселення було видано ПАТ «Рефма». Міська рада ніякого відношення до вселення та видачі ордерів не має. Приміщення за адресою: [ADDRESS] , дійсно має статус гуртожитку і в 2018 році передано до комунальної власності територіальної громади м.Мелітополі. Але, право власності за територіальною громадою з якихось причин не зареєстровано. Представник третьої особи: органу опіки та піклування - виконавчий комітет Мелітопольської міської ради Запорізької області Панасенко Н.О. в судове засідання не з`явилася, однак, в матеріалах справи є висновок, в якому орган опіки та піклування заперечує щодо виселення малолітніх дітей із гуртожитку, оскільки це не відповідає інтересам дітей та просить прийняти рішення на підставі наявних у справі документів. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, третіх осіб, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі, а зустрічний позов ПАТ «Мелітопольський завод холодильного машинобудування «РЕФМА» задоволенню не підлягає. З матеріалів справи вбачається, що колишнє пожежне ДЕПО по [ADDRESS] було передано у власність ВАТ «Рефма» актом від 25.05.1999, інвент.№200083 та в подальшому було присвоєно адресний номер: [ADDRESS] , який було змінено на [ADDRESS] /а.с.98-102 т . 1, а.с.106 т.2/. На підставі рішення виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області від 18.10.2012 №175/1 та висновку про техогляд і оцінку стану конструкцій приміщень на можливість експлуатації у статусі гуртожитку даній нежитловій будівлі А-2 за вищевказаною адресою було вирішено надати статус гуртожитку /а.с.113,119/. На даний час за повідомленням Мелітопольської міської ради будівля гуртожитку літ.А-2 з підвалом, розташована за адресою: [ADDRESS] прийнята 26.04.2018 до комунальної власності територіальної громади м.Мелітополя на баланс управління комунальною власністю Мелітопольської міської ради з подальшою передачею на баланс КП «Житломасив» /а.с.103 т.2/. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Підставою для реєстрації місця проживання був ордер, виданий на підставі рішення правління ПАТ «Рефма» №3 від 04.02.2014, про що зазначено у відповіді заступника начальника Мелітопольського МВ УДМС України в Запорізькій області /а.с.9/. За даною адресою з 04.03.2014 позивачка зареєструвала своє та своєї малолітньої дочки місце проживання, що підтверджується довідками відділу реєстрації виконкому Мелітопольської міської ради /а.с.8, 10,11/. Факт проживання позивача за даною адресою підтверджується виписаними на її ім`я рахунками-фактурами, актами здачі-прийняття робіт, а також квитанціями про оплату комунальних послуг на рахунок ПАТ «Рефма» із вказівкою «комунальні послуги», де також вказано, що комунальні послуги вона сплачує відповідно до договору № ДГ-0000121 /а.с.13-48 т.1/. Порядок користування гуртожитками визначається главою 4 ЖК України та Положенням про гуртожитки, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 27.04.2015, № 84. Відповідно до положень Глави 4 ЖК України єдиною підставою для вселення в гуртожиток є спеціальний ордер, який видається адміністрацією підприємства, установи, організації на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку (ст. 129 ЖК, п. 10 Розділу II Примірного положення про гуртожитки). В судовому засіданні встановлено, що в спірну кімнату [NUMBER] на підставі ордеру №2, виданого ПАТ «Мелітопольський завод холодильного машинобудування «РЕФМА», вселився відповідач [PERSON] разом із своєю сім`єю, а також із ним укладено договір найму приміщення №18/2018 від 12.03.2018 /а.с.35-37/. Правомірність вселення відповідача [PERSON] до гуртожитку на підставі виданого ордеру оспорюється позивачем по справі. Відповідно до ч. 2 ст. 58 Житлового кодексу Української РСР ордер може бути виданий лише на вільне жиле приміщення. Відповідно до ч. 2 п. 10 Примірного положення про гуртожитки на підставі рішення про надання житлової площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Ордер може бути виданий лише на вільну жилу площу. Ці вимоги розповсюджуються і на ордери, видані на зайняття жилої площі у гуртожитку. Судом встановлено, що при видачі ордеру відповідачу [PERSON] не було враховано, що кімната [NUMBER] не була вільною, оскільки ордер, який видавався [PERSON] скасований не був. Позивач мала право на дану житлову кімнату, була зареєстрована в ній із дитиною і добровільно з неї не виселялася та не визнавалася в судовому порядку такою, що втратила право на житло. Таким чином, на час видачі оскаржуваного ордеру на ім`я [PERSON] житлова кімната [NUMBER] не була ні фактично, ні юридично вільною. Згідно зі ст.59 ЖК ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Оскільки, при видачі ордеру не було дотримано встановленого житловим законодавством порядку надання житла в гуртожитку, ордер, який видавався [PERSON] , є недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, встановлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Питання про виселення на підставі ч. 3 ст. 116 ЖК України може ставитися лише у разі встановлення факту самоправного зайняття жилого приміщення (відсутність договору або ордеру, а також визнання їх недійсними). Враховуючи вищевикладене, оскільки [PERSON] видано ордер на вселення в кімнату [ADDRESS] , який є недійсним, його слід виселити зі спірної кімнати без надання іншого жилого приміщення, а позов [PERSON] про вселення в неї задовольнити. А оскільки договір найму кімнати від 12.03.2018 був укладений на підставі вищевказаного ордеру, він також підлягає визнанню недійсним з підстав недійсності ордеру. Розглядаючи зустрічний позов ПАТ «Мелітопольський завод холодильного машинобудування «РЕФМА» до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, суд вважає його недоведеними. Посилання представника відповідача ПАТ «Рефма» щодо невідповідності нормам чинного законодавства ордера, виданого Правлінням ВАТ «Рефма» позивачці [PERSON] , не приймаються судом до уваги, оскільки ордер, на підставі якого була вселена [PERSON] разом з малолітньою дитиною в спірне житлове приміщення, є дійсним, він не визнавався в судовому порядку недійсним або таким, що не відповідає вимогам законодавства. Відповідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За приписами статей ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Доказів незаконної видачі ордера позивачці суду не надано, як не надано і доказів втрати нею права користування житловим приміщенням. Позов про визнання позивачки такою, що втратила право користування, пред`явлено ПАТ «РЕФМА» до суду лише після звернення позивачки до суду за захистом своїх житлових прав. В зустрічному позові навіть немає посилань на підстави, передбачені законом, для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Посилання представника ПАТ «РЕФМА», як на доказ незаконного вселення позивачки, на ту обставину, що на теперішній час немає ордера на вселення її в спірне приміщення, суд не приймає до уваги зважаючи на лист заступника начальника Мелітопольського МВ УДМС України в Запорізькій області /а.с.9/. Місце проживання позивачки було зареєстровано саме на підставі ордеру, виданого за рішенням правління ПАТ «Рефма» №3 від 04.02.2014. Таким чином, фактично ордер позивачці видавався, він є лише підставою для вселення в приміщення. У позивачки його і не повинно бути, оскільки він здається при вселенні в житло. А та обставина, що ПАТ «РЕФМА» втратило ордер суттєвого значення для вирішення справи не має. Є безпідставними і посилання представника ПАТ «РЕФМА» на те, що спірне приміщення є нежитловим, оскільки відповідно до рішення виконавчого комітету Мелітопольської міської ради № 175/1 від 18.10.2012 (а.с.158 том 1) спірному об`єкту надано статус гуртожитку. Інші обставини, вказані представниками відповідача, суттєвого значення для прийняття рішення у справі не мають. Враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідачів в рівних частках судовий збір у розмірі 2560 грн 00 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved