overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-14 00:00:00

Позивачка звернулася в суд із позовом до відповідача про стягнення на її користь аліментів в розмірі 2000 грн. щомісяця на утримання повнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , яка продовжує навчання. Свої вимоги обґрунтовує тим, що шлюб між нею та відповідачем розірвано 04.09.2009 року. Народжена у шлюбі дочка [PERSON] досягла повноліття, але продовжує навчання, у зв`язку з чим самостійного заробітку не має. В даний час дочка проживає разом з нею і перебуває на її утриманні. Відповідач добровільно надавати кошти на утримання дочки відмовляється, хоча працює за кордоном і має можливість надавати матеріальну допомогу дитині. В судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, представник позивачки подав заяву про розгляд справи у відсутності позивачки, та про зміну заявлених вимог. У поданій заяві просив стягувати з відповідача аліменти на утримання дочки в розмірі 1600 гривень щомісячно до досягнення дитиною 23 років за умови, що вона буде продовжувати навчання. Також відмовився від стягнення з відповідача понесених позивачкою судових витрат. Відповідач в судове засідання не з`явився, у поданій заяві просив проводити розгляд справи у його відсутності, не заперечив проти стягнення з нього аліментів на утримання повнолітньої дочки [PERSON] в розмірі 1600 гривень щомісячно до досягнення нею 23 років за умови, що вона буде продовжувати навчання. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що відповідач є батьком народженої у шлюбі з позивачкою дочки [PERSON] , [INFO] , яка є повнолітньою, навчається на денній державній формі навчання у Івано-Франківському коледжі ресторанного сервісу і туризму Національного університету харчових технологій, що підтверджується довідкою від 05.09.2019 року № 616 (а.с.8), проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні. В добровільному порядку питання щодо утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, позивачка та відповідач не вирішили. Відповідно до ч.1 ст. 199 СК України батьки зобов`язані утримувати повнолітніх сина або дочку, які продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки відповідач погодився на стягнення з нього аліментів в розмірі 1600 грн щомісячно, а підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову немає, то суд вважає, що позов може бути задоволено. Питання про розподіл судових витрат слід вирішити відповідно до ст.141 ЦПК України На підставі наведеного ст. 199 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

Позивачка звернулася в суд із позовом до відповідача про стягнення на її користь аліментів в розмірі 5000 грн. щомісяця на утримання повнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , яка продовжує навчання. Свої вимоги обґрунтовує тим, що шлюб між нею та відповідачем розірвано 14.12.2016 року. Народжена у шлюбі дочка [PERSON] досягла повноліття, але продовжує навчання, у зв`язку з чим самостійного заробітку не має. В даний час дочка проживає разом з нею і перебуває на її утриманні. Відповідач добровільно надавати кошти на утримання дочки відмовляється, хоча має можливість надавати матеріальну допомогу дитині. В судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала та пояснила, що не взмозі самостійно забезпечити всім необхідним дочку, яка продовжує навчатися. Вважає, що батько має можливість надавати дочці кошти для навчання. Просить позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заявлені вимоги визнав частково. Зазначив, що відповідач не відмовляється надавати допомогу дочці, яка продовжує навчання, однак у меншому розмірі ніж просить позивачка, оскільки у нього на утриманні є двоє неповнолітніх дітей від другого шлюбу. Пояснив, що в даний час постійного місця роботи не має, тому стягнення аліментів у розмірі 5000 грн. призведе до складного матеріального становища його сім`ю. Просив стягувати аліменти на утримання дочки [PERSON] в розмірі 1200 гривень щомісячно до досягнення нею 23 років за умови, що вона буде продовжувати навчання. Заслухавши пояснення позивачки, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що відповідач є батьком народженої у шлюбі з позивачкою дочки [PERSON] , [INFO] , яка є повнолітньою, навчається на денній державній формі навчання у Прикарпатському національному університеті ім.В.Стефаника, що підтверджується довідкою від 11.08.2020 року № 497 (а.с.11), проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні. В добровільному порядку питання щодо утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, позивачка та відповідач не вирішили. Відповідно до ч.1 ст. 199 СК України батьки зобов`язані утримувати повнолітніх сина або дочку, які продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Виходячи з наведених позивачкою доводів, висловлених представником заперечень, суд приходить до переконання, що аліменти на утримання повнолітньої дочки які підлягають стягненню з відповідача, слід визначити у твердій грошовій сумі в розмірі по 1500 грн. щомісячно до досягнення нею 23 років за умови, що вона буде продовжувати навчання. Відповідно до вимог ч.1 ст.191 СК України стягнення аліментів слід розпочати з 14 серпня 2020 року. Питання про розподіл судових витрат слід вирішити відповідно до ст.141 ЦПК України На підставі наведеного ст. 199 СК України,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-03 00:00:00

Позивачка звернулася в суд із позовом до відповідача про стягнення на її користь аліментів в розмірі по 1500 грн. на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку щомісяця на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що шлюб між нею та відповідачем не розірвано, однак вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Народжені у шлюбі діти є малолітніми, проживають разом з нею та перебувають на її утриманні, оскільки відповідач в добровільному порядку кошти на дітей не надає. Вважає, що відповідач, як батько неповнолітніх дітей зобов'язаний брати участь у їх утриманні. В судовому засіданні позивачка змінила позовні вимоги і просила стягувати з відповідача аліменти у розмірі по 1100 гривень на кожну дитину. В судовому засіданні відповідач заявлені вимоги визнав та не заперечив проти стягнення з нього аліментів у розмірі по 1100 гривень на кожну дитину. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідач є батьком народжених у шлюбі з позивачкою дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які є неповнолітніми, проживають з матір'ю та перебувають на її утриманні. В добровільному порядку питання щодо утримання неповнолітніх дітей позивачка та відповідач не вирішили. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки відповідач погодився на стягнення аліментів у запропонованому позивачкою розмірі, а підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову немає, то суд вважає, що позов може бути задоволено. На підставі наведеного, ст.ст. 180, 181, 182, 184, 191 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

Позивачка звернулася в суд із позовом до відповідача про стягнення на її користь аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Свої вимоги обґрунтовує тим, що за час перебування у шлюбі з відповідачем народила двох дітей: дочку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя з відповідачем не склалося і вони припинили спільне проживання. Діти залишилися проживати з нею та перебувають на її утриманні. Відповідач надає кошти, однак їх недостатньо для забезпечення нормального існування дітей. Вважає, що відповідач, як батько, зобов`язаний брати участь в забезпеченні належних умов життя і розвитку дітей. Позивачка в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, заявлені вимоги підтримала, просила позов задовольнити повністю. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку. В зв`язку з цим ухвалено проводити розгляд справи в порядку заочного провадження. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що відповідач є батьком народжених у шлюбі з позивачкою дочки [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Діти є неповнолітніми та проживають з матір`ю. В добровільному порядку питання щодо утримання дітей позивачка та відповідач не вирішили. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України регламентують, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Зі змісту ст.180 СК України вбачається, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька. Стаття 182 СК України передбачає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За наведених вище обставин суд вважає, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 1600 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, На підставі наведеного, ст.ст. 84, 141, 180, 181, 182, 184, 191 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

Позивачка звернулася в суд із позовом до відповідачів про розірвання шлюбу та поділ спільної сумісної власності подружжя. Позов [PERSON] в частині поділ спільної сумісної власності подружжя закрито ухвалою суду якою затверджено мирову угоду від 27.03.2014 року. Позовна вимога щодо розірвання шлюбу мотивована тим, що 29 серпня 2010 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем у відділі реєстрації актів цивільного стану Гайсинського районного управління юстиції, актовий запис №132.Від даного шлюбу дітей не мають.Спільне життя з відповідачем не склалося, у них різні характери, різні погляди на життя. Оскільки подальше спільне життя стало неможливим, а збереження шлюбу суперечить інтересам кожного із них, просить шлюб з відповідачем розірвати. В судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримала і на розірванні шлюбу наполягає. Відповідач позов визнав, на розірвання шлюбу згідний. Заслухавши сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, так як позивач наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач згідний на розірвання шлюбу. А тому суд вважає, що є підстави для ухвалення рішення про задоволення позову, оскільки вимоги позивача є законними та достатньо вмотивованими і ґрунтуються на наявних у справі доказах. Відповідно до ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб сторони з 29 серпня 2010 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу дітей не мають. Шлюб сторін не склався, склалися різні погляди на життя, на момент розгляду справи вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Враховуючи, що сторони шлюбні відносини не підтримують, позивач наполягає на розірванні шлюбу, миритися з відповідачем не бажає, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, за таких обставин суд вважає, що подальше збереження їх сім'ї неможливе, і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення, а тому є підстави для розірвання шлюбу. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Післяшлюбне прізвище позивача визначити як - [PERSON] . Відповідно до ч.3 ст.115Сімейного Кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Сторонами закрито провадження у справі щодо розподілу сумісного майна на підставі ухвали суду якою затверджено мирову угоду.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-18 00:00:00

Позивачка звернулася в суд із позовом до гавкун А.В. про розірвання шлюбу, який зареєстрований 15.11.2007 року в виконавчому комітеті Брусницької сільської ради Кіцманського району Чернівецької області і складено відповідний актовий запис №32. Вказує, що цей шлюб у обох перший. Від шлюбу у них є двоє малолітніх дітей: син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Зазначає, що причиною розпаду їх сім'ї послужила та обставина, що у них часто виникали непорозуміння в сім'ї, що переростали в сварки, в результаті чого вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Вказує, що в даний момент вона прийшла до переконання, що їх сім'я розпалася остаточно і поновлена бути не може, на примирення з відповідачем не згідна, а тому просила позов задовольнити. Позивачка в судове засідання не з'явилася, однак подала до суду заяву про підтримання своїх позовних вимог. Відповідач в судове засідання не з'явився, проте подав заяву в якій позов визнає повністю та не заперечує проти його задоволення. Суд, дослідивши матеріали справи та подані заяви, вважає, що позовні вимоги позивачки слід задовольнити. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Так, в судовому засіданні встановлено, що в подальшому спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, як вбачається із наполягання позивачки про неможливість проживання однією сім'єю, тому суд вважає із за таких умов що шлюб може бути розірвано. На підставі ст. ст. 105, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-10 00:00:00

Позивачка звернулася в суд із позовом до Дулібівської сільської ради про тлумачення заповіту. В ході розгляду даної справи позивачкою подана заява про зміну предмету та підстав позову, згідно якої вона просить визнати за нею право на спадкове майно за законом, яке складається із земельних часток (паїв) цільове призначення яких -ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Дулібівської сільської ради, після смерті [PERSON], який помер [INFO]. Позивачка згідно поданої заяви позов підтримує, просить суд розглядати справу у її відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, згідно поданого відзиву позов визнає, просить суд розглядати справу у його відсутності. Дослідивши та оцінивши письмові докази, суд встановив наступні обставини. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. [INFO] в с.Дуліби Бучацького району помер батько позивачки [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим Дулібівською сільською радою. Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно у виді земельних часток (паїв), які розташовані на території Дулібівської сільської ради та належали спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], що зареєстрований в книзі реєстрації державних актів на право власності на землю за [NUMBER], кадастровий номер [NUMBER], та державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], що зареєстрований в книзі реєстрації державних актів на право власності на землю за [NUMBER], кадастровий номер [NUMBER]. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Берем'янською сільською радою, вбачається, що спадкодавець [PERSON] є батьком позивачки. Позивачка є спадкоємцем за законом першої черги, в 6-місячний строк з дня смерті спадкодавця прийняла спадщину, оскільки на момент смерті спадкодавця проживала разом із ним, що підтверджується довідкою № 257 від 04.05.2016 року виданої Дулібівською сільською радою. Інших осіб, які б мали право на спадщину, судом не встановлено. Суд приходить до переконання, що позов обгрунтований і підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

Позивачка звернулася в суд із позовом до Киданівської сільської ради про визнання права на спадкове майно, згідно уточнених позовних вимог просить суд визнати за нею право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO], а саме, на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] в с.Киданів Бучацького району Тернопільської області померла її мати [PERSON]. Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS]. Через відсутність документу, який би за життя спадкодавця посвідчував її право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, позивачка не має змоги оформити право на спадщину в нотаріальній конторі, а тому виникла необхідність встановити право на спадкове майно в судовому порядку. Позивачки згідно поданої заяви позов підтримує, просить суд розглядати справу у її відсутності. Представник відповідача Киданівської сільської ради в судове засідання не з'явився, згідно поданої заяви позов визнає, просить суд розглядати справу у його відсутності. Дослідивши та оцінивши письмові докази, суд встановив наступні обставини: Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. [INFO] в с.Киданів Бучацького району Тернопільської області померла мати позивачки [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER], виданим виконавчим комітетом Маяківської сільської ради Луцького району Волинської області. Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно, у виді житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS], що підтверджується довідкою № 3 від 11.01.2017 року, виданою Киданівською сільською радою. Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій м.Луцьк Волинської області від 18 листопада 2016 року, постановленої приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Гловацькою А.В., вбачається, що [PERSON] прийняла спадщину , після смерті матері [PERSON], відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, шляхом спільного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Однак, правовстановлюючих документів на житловий будинок, що належав [PERSON] до нотконтори не було подано, тому видати свідоцтво про право на спадщину після її смерті на ім'я [PERSON] є неможливим. Осіб, які б мали право на спадщину, судом не встановлено. Суд приходить до переконання, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

Позивачка звернулася в суд із позовом про визнання права власності на нерухоме майно - самочинно збудований торговий магазин(павільон) [ADDRESS], мотивуючи свої вимоги тим, що згідно договору оренди землі від 01 січня 2014 року їй передано в оренду земельну ділянку, площею 0.0018 га., в [ADDRESS] під будівництво магазину. На даній земельній ділянці збудувала торговий магазин(павільон), площею 20.2 кв.м. Рішенням виконкому Ходорівської міської Ради № 98 від 30.07.2014 року магазину присвоєно адресу: торговий павільон [ADDRESS]. Ходорівська міська рада відмовляється приймати рішення про визнання права власності на будову. Будівництвом не порушено будь-чиїх прав. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] - адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримав, покликаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача - Ходорівської міської ради в судове засідання не з»явився, міський голова направив в суд заяву про слухання справи у відсутності представника міської ради, позов визнає. Заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, суд вбачає підстави для задоволення позову, виходячи із наступного. Відповідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це непорушує права інших осіб. Судом достовірно встановлено, що в [ADDRESS] Жидачівського району Львівської області згідно договору оренди землі від 01 січня 2014 року позивачці передано в оренду земельну ділянку, площею 0.0018 га. під будівництво магазину. На даній земельній ділянці вона збудувала торговий магазин(павільон), площею 20.2 кв.м. Рішенням виконкому Ходорівської міської Ради 98 від 30.07.2014 року магазину присвоєно адресу: торговий павільон [ADDRESS]. Будівництвом не порушено будь-чиїх прав, а тому маються підстави для визнання за позивачкою права власності на вказане нерухоме майно. На підставі наведеного у відповідності до ст.ст. 316,317,328, 334,376, 392 ЦК України,

Outcome: approved