Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-27 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на її утримання у твердій грошовій сумі 1000 гривень, щомісячно. В обґрунтування позову зазначила, що вона потребує матеріальної допомоги, оскільки є інвалідом по зору з дитинства та витрачає на лікування значні кошти, а відповідач має матеріальну можливість надавати матеріальну допомогу. У судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали та просять задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав пояснивши, що позивачка є його дочкою і він до її повноліття та на період навчання сплачував за рішеннями судів аліменти. До січня 2019 року він працював у пожежній частині в смт. Короп, однак на даний час є безробітним, і тому не має можливості на даний час надавати матеріальну допомогу. Крім того вказав, що на протязі останніх шістнадцяти років проживає з іншою сім`єю, має дочку та онуків, але хоча донька й від першого шлюбу дружини вважає її своєю і допомагає чим може. Також просить врахувати, що позивачка можливо працює, однак це приховує. Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Як встановлено судом, [INFO] народилась [PERSON] , батьками є: [PERSON] , [PERSON] . Згідно посвідчення серії [NUMBER] - [PERSON] є інвалідом 3 групи з дитинства. Відповідно до ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Таким чином, виходячи із змісту вищевказаної статті, для виникнення обов`язку батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей необхідні наявність трьох умов: дитина повинна бути непрацездатною; вона потребує матеріальної допомоги; а батько (мати) мають матеріальну можливість утримувати дитину. При цьому, потреба в матеріальній допомозі означає, що дохід непрацездатної особи не забезпечує підтримання нормальної життєдіяльності, яка є критерієм визначення прожиткового мінімуму. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за № 1058-IV від 09.07.2003 року визначено, що непрацездатні громадяни - це особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону. За законом, до повністю непрацездатних громадян належать особи з інвалідністю 1 і 2 групи. Якщо дитина з інвалідністю належить до 3 групи, то вона вважається особою зі зниженою працездатністю. З невеликими обмеженнями вона може працювати на посаді, яка передбачає не особливо складну і тільки під суворим наглядом лікаря. Однак далеко не у всіх підприємствах осіб з інвалідністю беруть на роботу. І наявність 3 групи не гарантує обов`язкове працевлаштування. Якщо немає роботи, то з`являється право на матеріальну допомогу. При цьому вік особи з інвалідністю особливого значення не має. Таким чином, право на отримання аліментів беззастережно мають особи з інвалідністю 1 і 2 груп, а особам з інвалідністю 3 і частково 2 груп потрібно додатково підтвердити, що вони не можуть влаштуватися на роботу і отримувати дохід. Проте, позивачкою не надано доказів, що вона не може влаштуватися на роботу і отримувати дохід. Крім того, із матеріалів справи вбачається, що з січня по червень 2019 року позивачка отримувала державну соціальну допомогу як дитина-інвалід в розмірі 1497 грн. щомісячно. Законом України «Про Державний бюджет на 2019 рік» визначено, що розмір прожиткового мінімуму на непрацездатних осіб станом на час розгляду справи складає 1564 грн., а з 01.01.2019 року по 30.06.2019 року становив 1497 грн. Тобто, судом встановлено, що позивачка отримує державну соціальну допомогу на непрацездатну дитину в розмірі визначеному Законом України «Про державний бюджет на 2019 рік». Таким чином, непрацездатна повнолітня дитина у сторін не може вважатись особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні ст. 198 СК України. Статтями 182, 200 цього Кодексу передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд також бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків. Оскільки матеріали справи не містять доказів, що позивачка потребує матеріальної допомоги, як повнолітня непрацездатна людина, а також про можливість відповідачем надавати матеріальну допомогу на її утримання, тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Outcome: dismissed