Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що 23.06.1990 року вони зареєстрували шлюб, від якого мають сина [PERSON] За час шлюбу спільно набули домогосподарство, розташоване за адресою: Сумська область, м. Лебедин, вул. Гудимівська, 83. Шлюб між ними виявився невдалим, а тому рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 11.12.2000 року він був розірваний. Однак, після розлучення вона продовжувала проживати разом із відповідачем та вести спільне господарство до осені 2013 року. В даний час між ними має місце спір щодо володіння та користування вказаним домогосподарством. [PERSON] вважає, що має право на ? його частину, але відповідач відмовляється в добровільному порядку вирішити питання поділу даного нерухомого майна. Тому позивачка в своїй уточненій заяві просила поділити в рівних частинах між нею та [PERSON] домогосподарство по вул. Гудимівська, 83 м. Лебедин, як таке, що нажите ними за час шлюбу, виділивши їй ? його частину та визнати на дану частку за нею право власності. Також вона просила стягнути з відповідача на її користь усі понесені судові витрати. В судовому засіданні позивачка свої вимоги, заявлені в позовній заяві від 19.06.2017 року, підтримала у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив та пояснив, що після розлучення він не відновлював шлюбні стосунки з позивачкою, але вона тимчасово перебувала у його господарстві з 2011 року по серпень 2013 року, так як відвідувала сина, який проживає з ним та навчався в школі, а у послідуючому - в училищі. Ремонт в будинку він проводив у 2011-2012 роках, а саме без допомоги дружини замінив підлогу, поклав «ламінат», утеплив приміщення, зробив ремонт стін і стелі, замінив вікна, поновив фасад, повністю замінив стропила і переробив дах. Перед цим в будинку замінив підвалини. Також він провів водяне опалення, водогін та зробив новий паркан. З огляду на викладене, вважає, що вимоги [PERSON] є необґрунтованими. Свідок [PERSON], допитана в судовому засіданні, показала, що відповідач є її рідним братом. Зазначений будинок сторони придбали разом за кошти, які були їм подаровані на весіллі. Разом вони робили і ремонт. Самостійно відповідач ремонт не робив. Не дивлячись на те, що вони були розлучені, сторони й далі продовжували спільне проживання. Траплялись випадки коли відповідач виганяв позивачку з дому, але згодом вона поверталася і вони продовжували проживати разом. У проведенні ремонту сторонам допомагав їх син, двоюрідний брат та інші люди, в тому числі і її чоловік. На проведення ремонту кошти сторонам також надавав їх син, який у цей час їздив на заробітки. Вона може сказати, що вікна в будинку та «Ламінат» на підлозі були зроблені на кошти, отримані за пай матері. Вона особисто неодноразово бачила як позивачка своєю працею брала участь у проведенні ремонту. Свідок [PERSON], допитаний в судовому засіданні, показав, що після розлучення батьки продовжували проживати разом до 2013 року. У 2007 року він закінчив школу, а потім поступив в училище, де навчався до 2011 року. Він особисто, його дядько [PERSON], який на даний час перебуває на заробітках, а так само і мати, брали участь у проведенні ремонту будинку. З матірю він бетонував приміщення. З [PERSON] робили стіну. Свідок [PERSON], допитаний в судовому засіданні, показав, що у 2011 році він на прохання відповідача по вул. Гудимівська 83 м. Лебедин піднімав будинок. Міняли підвалини, пластини, а також він робив веранду. Свідок [PERSON], допитаний в судовому засіданні, показав, що до м. Лебедин він переїхав у 2010 році. Помешкання відповідача він відвідував на його запрошення. Господарство було дуже слабим, маленька хата і маленька кухня. У 2011-2012 роках він особисто допомагав перекривати там дах. Свідок [PERSON], допитаний в судовому засіданні, показав, що він допомагав робити штукатурку в даному будинку, ремонтувати дах й веранду. Все це було на прохання відповідача. Позивачка інколи бувала в даному господарстві. Вислухавши позивачку, відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що між сторонами мають місце сімейні правовідносини, позовна заява обґрунтована і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 23.06.1990 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що стверджується витягом (а.с. 10). Від шлюбу вони мають повнолітнього сина [PERSON] Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 11.12.2000 року (а.с. 11) шлюб між сторонам було розірвано. Крім цього, встановлено, що після одруження сторони придбали житловий будинок з надвірними будівлями по вул. Гудимівська, 83 м. Лебедин Сумської області, який був зареєстрований за відповідачем, що вбачається з договору купівлі-продажу від 25.04.1991 року (а.с. 17) та довідки (а.с. 44). Стосовно даного майна між сторонами в даний час має місце спір, оскільки вони не дійшли згоди щодо його добровільного поділу. Відповідач посилається на те, що упродовж 2011-2012 років в даному будинку було проведено ряд ремонтних робіт, які він зробив самостійно без допомоги позивачки, а тому вимоги [PERSON] на його думку є необґрунтованими. Позивачка ж вважає, що має право на ? частину домогосподарства, оскільки воно набуте нею та відповідачем разом, а також спільно ними проведений і ремонт в будинку. Ухвалюючи рішення, суд не може погодитися з доводами [PERSON] та вважає їх необґрунтованими, виходячи з наступного. Статтями 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес способом, що встановлений договором або законом. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно з ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 316, ст. 317, ч.ч. 1-3 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно зі ст. 355, ч. 1 ст. 356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Як встановлено в судовому засіданні, домогосподарство по вул. Гудимівська, 83 м. Лебедин було придбане у 1991 році за договором купівлі-продажу (а.с. 11), тобто набуте сторонами за час їх шлюбу, а тому є предметом права спільної власності [PERSON] та [PERSON], частки яких в цьому майні є рівними. Також суд враховує і те, що, незважаючи на розлучення, [PERSON] на протязі 2011-2013 років проживала в будинку разом з [PERSON] та їх сином, коли там проводився ремонт. Такі доводи позивачки підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], які показали, що хоч шлюб між сторонами і був розірваний, але вони продовжували проживати разом [INFO]. При цьому, свідок [PERSON] ствердив, що батьки спільно мешкали до 2013 року. Свідки також показали, що ремонт в будинку сторони проводили спільно. [PERSON] особисто своєю працею брала участь у проведенні ремонту. На проведення ремонту кошти сторонам також надавав і їх син [PERSON], який у цей час їздив на заробітки. При цьому інші свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не спростували вказаних обставин, а лише підтвердили той факт, що в будинку по вул. Гудимівська, 83 м. Лебедин дійсно проводився ремонт. Участь в ремонті брали в тому числі і вони. Таким чином, відповідач не надав суду достатніх доказів на підтвердження своїх заперечень з приводу заявлених вимог та не спростував доводи [PERSON] про те, що спірне майно нажите ними разом, а також спільно проведений і ремонт будинку, хоча відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог [PERSON] у повному обсязі. Оскільки рішення ухвалене на користь позивачки, суд вважає необхідним покласти на відповідача обовязок відшкодувати їй усі понесені і документально підтверджені судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 672,05 грн. (а.с. 2, 40). На підставі вище наведеного,

Outcome: approved