Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-10 00:00:00

позивачка звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на факт прийняття спадщини на нерухоме майно, а саме: житловий будинок №26 по вул. Південній в с. Катюжанка, Вишгородського району Київської області, після смерті 27 квітня 2016 року її матері [PERSON]. Взвязку з тим, що первинна реєстрація житлового будинку не проводилася, порушує питання про визнання за нею в порядку спадкування за заповітом права власності на вказаний будинок. Позивачка в суді просила про задоволення позову з викладених у ньому підстав. Представник відповідача проти задоволення позову не заперечив. Третя особа [PERSON] подав до суду заяву, в якій позов підтримав та просив задовольнити. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Як убачається з матеріалів справи, після смерті 27 квітня 2016 року [PERSON](матері позивачки) відкрилася спадщина на житловий будинок №26 по вул. Південній в с. Катюжанка, Вишгородського району Київської області, який збудовано в 1966 році. Належність цього майна померлій стверджується даними будинкової книги та виписки з по господарської книги №1338 від 29 листопада 2016 року, з яких вбачається, що померла була головою господарства згаданого будинку та його єдиним володільцем, який побудовано в 1966 році. [PERSON] та [PERSON] діти померлої, яким вона заповіла усе своє майно, що підтверджується заповітом від 07 жовтня 2015 року, посвідченим секретарем Катюжанської сільської ради Вишгородського району Київської області. Позивачка у встановлений ст. 1270 ЦК України строк подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України. Як вбачається з матеріалів спадкової справи після майна померлої [PERSON] №25/2016 від 12 вересня 2016 року, [PERSON] відмовився від прийняття спадщини після смерті матері за заповітом на користь позивачки, про що 12 вересня 2016 року подав до нотаріальної контори відповідну заяву. Інших спадкоємців по справі не має, що підтверджується матеріалами згаданої спадкової справи. Згідно постанови приватного нотаріуса Вишгородського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] від 25 листопада 2016 року видача свідоцтва про право власності на спадщину є неможливою в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно померлої [PERSON] Згідно ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав і обовязків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно до вимог ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обовязковим, коли обєктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обовязковій державній реєстрації. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 ЦК України). Право власності на нерухоме майно може бути оформлене на імя особи, яка померла у разі наявності документів, які б підтвердили право власності на майно цієї особи. У випадку відсутності таких документів порушене питання вирішується у судовому порядку. На час побудови у 1966 році житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами у сільській місцевості облік фактичних господарств у селі, сімейний стан громадян, поголів'я тварин та інше реєструвався в погосподарських книгах. На кожне господарство відкривався окремий особовий рахунок, в якому відображалися, крім інших відомостей, також відомості про жилий будинок, що має поштовий номер, рік його побудування. Зазначені погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року, а тому записи у цих книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Лише з 1985 року, відповідно до Постанови РМ УРСР від 11 березня 1985 року №105 «Про порядок державного обліку житлового фонду», почалася робота по проведенню обов'язкової реєстрації й технічної інвентаризації житлового фонду в сільських населених пунктах після прийняття будинків в експлуатацію державною приймальною комісією. Як вбачається з даних будинкової книги та технічного паспорту успадкований позивачкою будинок збудовано в 1966 році. Отжеправо власності на збудоване до набрання чинності\~Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Зважаючи на наведене, будинок [PERSON], який перейшов у спадщину позивачці, належав їй на праві власності і подальша зміна законодавства не позбавила її набутого та зареєстрованого в погосподарських книгах права власності на будинок, а спадкоємець має право на визнання за нею права власності саме на будинок як об'єкт спадкування після смерті своєї матері. Вирішуючи цю справу, суд виходить з того, що первинна реєстрація права власності на успадкований позивачкою житловий будинок не провадилася, правовстановлюючі документи на нього відсутні, а тому це перешкоджає видачі свідоцтва про право власності на спадщину, із яким закон повязує здійснення права спадкування на нерухоме майно. Таким чином, заявлене позивачкою право підлягає визнанню, а предявлений позов задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved