Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом. До початку розгляду справи по суті, позивачка збільшила розмір позовних вимог та просить стягнути з відповідачки 1915,20 грн ( 3 % річних за прострочення виконання грошового зобовязання за період з 01.12.2012 року по 01.08.2015 року), 15\~177,96 грн заборгованості відповідно до встановленого рівня інфляції за період з грудня 2012 року по серпень 2015 року та спричинену моральну шкоду в сумі 3000 грн. Свої вимоги позивачка обгрунтовує тим, що у грудні 2012 року нею було подано позовну заяву до Таращанського районного суду Київської області про стягнення на її користь заборгованості із [PERSON] за договором позики. Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 26.12.2012 року в задоволенні позову було відмовлено. Згідно рішення Апеляційного суду Київської області від 12.02.2013 року, із [PERSON] стягнуто на користь позивачки заборгованість за договором позики в сумі 23940,00 грн. 06.07.2015 року на примусове виконання до відділу Державної виконавчої служби Таращанського районного управління юстиції подано виконавчий лист № 2-563/12, виданий 27.02.2013 року Таращанським районним судом Київської області. Сума боргу на момент розгляду справи судом, не стягнута. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки, прострочення зобовязання по позиці становить 1 місяць 2012 року, 2013 рік, 2014 рік та сім місяців 2015 року, то відповідачка повинна сплатити позивачці суму боргу з урахуванням індексу інфляції за зазначений період, що становить 15177,96 грн. В судовому засіданні позивачка та її представник уточнивши позовні вимоги, просили суд їх задовольнити та стягнути з відповідачки 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання за період з 18.12.2012 року по 01.08.2015 року в розмірі 1880,44 грн; 14871,52 грн заборгованості відповідно до встановленого рівня інфляції за вказаний період та 3000 грн моральної шкоди. Відповідачка та її представник позов не визнали в повному обсязі та просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки правовідносини, які виникли між сторонами є не договірними, договором позики не передбачено сплату відповідачем інфляційних втрат та 3% річних. Суд,заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає до задоволення. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Відповідно до ст.11 ч. 1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст.61 ч. 3 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. У судовому засіданні було встановлено, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 12.02.2013 року задоволено позовні вимоги позивачки та стягнуто з відповідачки [PERSON] на користь позивачки заборгованість за договором позики в сумі 23940,00 грн. На підставі зазначеного рішення суду був виданий виконавчий лист № 2-563/12 від 27.02.2013 року та відкрито виконавче провадження з його примусового виконання. На момент розгляду справи судом заборгованість відповідачкою не погашена, рішення суду не виконано. Відповідно до ст.509 ч. 1, 2 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав встановлених ст. 11 цього Кодексу. Відповідно до ст. 598 ч 1 ЦК України зобовязання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом. Ці підстави зазначені в ст.ст. 599, 600, 601, 604-609 ЦК України. За відсутності інших підстав припинення зобовязання, передбачених договором або законом, зобовязання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Належним виконанням зобовязання є виконання, прийняте кредитором у результаті якого припиняються права та обовязки сторін зобовязання. Відповідно до ст.14 ч. 1 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими для всіх і підлягають до виконання. Невиконання судових рішень є підставою для відповідальності, встановленої законом. У разі невиконання судового рішення у добровільному порядку його виконання здійснюється у примусовому порядку відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» на підставі виконавчого листа, виданого за заявою стягувача. Грошове зобовязання у відповідача виникло відповідно до договору позики. Поскільки з 18.12.2012 р відповідачка своє грошове зобовязання перед позивачкою не виконала, то відповідно до ст. 625 ч 2 ЦК України позивач має право на відшкодування боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший процент не встановлений договором або законом. Відповідно за період з 18.12.2012р по 01.08.2015 р позивачка має право на отримання від відповідачки інфляційних втрат за несвоєчасне виконання боргових зобовязань та 3% річних. Сума боргу відповідача перед позивачем, згідно рішення суду складала 23940 грн. За період з 18.12.2012 р по 01.08.2015 р інфляційні втрати складають 14871 грн 52 коп. 3% річних за вказаний період з 18.12.2012 р по 01.08.2015 р складають 1880 грн 44 коп. Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із пошкодженням її майна. Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування суд визначає в межах заявлених позовних вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві фізичних та моральних страждань, з урахуванням в кожному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Тому, суд вважає, що неправомірними діями відповідачки, позивачці було завдано моральну шкоду, розмір якої слід оцінити в 3000 грн..

Outcome: approved