Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом, який під час розгляду справи уточнила, посилаючись на те, що вона з 14.10.1981 року перебувала з відповідачем у шлюбі, який зареєстрований відділом ЗАГС Залізничного району в м. Києві, актовий запис №1286. Від шлюбу у них народилося двоє дітей - донька [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Рішенням Подільського районного суду м. Києва в грудні 2002 року шлюб між сторонами було розірвано. Реєстрація розірвання шлюбу у відділі РАЦС відбулась 13.03.2003 року. За час перебування у шлюбі подружжям було набуто нерухоме майно - трикімнатну кооперативну квартиру [ADDRESS]. Відповідач без відома позивачки отримав свідоцтво про право власності на вказану квартиру серії [NUMBER] від 23.05.2012 року, на підставі якого зареєстрував право власності на квартиру на своє ім'я. Позивачка вважає, що зазначена квартира є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки набута в шлюбі. Оскільки позивачка з відповідачем не можуть досягнути взаємної згоди щодо розподілу квартири, позивачка змушена звернутися до суду з даним позовом. [PERSON] вважає, що поділ майна необхідно провести із збільшенням її частки у спільному майні до 3/4 часток. Позивачка зазначає, що відповідач не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, витрачав спільне майно на шкоду інтересам сім'ї. [PERSON] вів розгульний та аморальний спосіб життя, регулярно зловживав алкоголем. В перші роки подружнього життя він віддавав зароблені гроші дружині, а потім під різними приводами виманював їх назад й витрачав на придбання алкогольних напоїв та свої розваги. Позивачці допомагали її батьки, а після смерті її батька відповідач все частіше залишав позивачку без надання будь-якої допомоги на ведення спільного господарства, утримання дітей, квартири, сплату комунальних послуг. Через це почали утворюватися борги, й позивачці доводилося позичати гроші. Крім того, відповідач зраджував позивачку, а згодом виявилось, що ще не будучи розлученим з нею він проживав з іншою жінкою в м. Харкові, при цьому позивачці він повідомив, що їде на заробітки. В цей період позивачку і дітей він не забезпечував, не цікавився ними. В 1987 році відповідач здійснив наїзд на людину, був визнаний винним та притягнутий до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.215 КК УРСР. В зв'язку з цим він був на три роки позбавлений права управляти автомобілем і на роботі переведений на посаду з нижчим окладом. Також за період досудового розслідування та судових тяжб подружжям було витрачено значні кошти на юридичну допомогу, допомогу сім'ї потерпілого. Відповідач абсолютно не приймав участі в утриманні квартири, не допомагав з ремонтом. Після розлучення з відповідачем діти залишились проживати разом із позивачкою. Проте, відповідач не допомагав їй, не надавав кошти на утримання неповнолітнього сина. Крім того, на думку позивачки, необхідно врахувати той факт, що фактично гроші на купівлю житла (виплату пайових внесків) надавалися її батьками, оскільки таких коштів у подружжя не було. [PERSON] вважає, що наявні передбачені ч.2 ст.70 СК України підстави для збільшення частки майна на її користь, як дружини, з якою поживають діти, онуки, зокрема, через те, що відповідач не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, витрачав кошти на свої особисті потреби, всупереч інтересам сім'ї. Позивачка просить визнати об'єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS]; в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, відступивши від засади рівності часток, визнати за нею право власності на 3/4 частки вказаної квартири, одночасно припинивши право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на цю квартиру; визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частку квартири [ADDRESS], одночасно припинивши право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на цю квартиру. Позивачка та її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в редакції від 02.08.2016 року з тих же підстав, просили позов задовольнити, не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання неодноразово не з'явився, про день і час розгляду справи повідомлявся, про причини неявки не повідомив, тому суд вважав за можливе розглядати справу за його відсутності і ухвалити заочне рішення. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив. Вислухавши позивачку та її представника, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 14.10.1981 року [PERSON] та [PERSON] в Залізничному відділі ЗАГС м. Києва уклали шлюб, актовий запис за №1286. Прізвище дружини після укладення шлюбу - «Астаф'єва». Це підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 14.10.1981 року (а.с.5 - копія свідоцтва). Під час шлюбу у подружжя народилося двоє дітей: донька [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO] (а.с.104-106-копії свідоцтв про народження). 13.03.2003 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві було зареєстровано розірвання шлюбу між сторонами, актовий запис за №154 (а.с.6-копія свідоцтва про розірвання шлюбу). [PERSON] був членом ЖБК «Автомат-4», й на підставі рішення загальних зборів членів ЖБК, затвердженого рішенням виконкому Київської міської ради народних депутатів від 29.05.1992 року №385, 10.06.1992 року йому було видано ордер на жиле приміщення в будинку [NUMBER] на квартиру [ADDRESS] на сім'ю у складі чотирьох осіб, зокрема, на нього, дружину [PERSON], доньку [PERSON], сина [PERSON] (а.с.7-копія ордеру). Квартира є трикімнатною, житловою площею 41,86 кв.м. Вартість вказаної квартири становить 15 600 рублів 07 копійок, яка була повністю сплачена 22.11.1992 року, що вбачається з довідки ЖБК «Автомат-4» від 03.10.2015 року за №74/10 (а.с.9-довідка). Позивачка в судовому засіданні і в позові зазначала, що кошти на придбання квартири переважно їй надавали батьки, але вона вважає придбану квартиру об'єктом спільної сумісної власності подружжя. 23.05.2012 року [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на спірну квартиру, а 16.07.2012 року зареєстрував право власності в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, реєстраційний номер 37142437 (а.с.140-інформаційна довідка з реєстру). Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно із частиною першою Прикінцевих положень СК України цей Кодекс набрав чинності з 01.01.2004 року. Судом встановлено, що спірне майно придбано подружжям до 2004 року, тобто до набрання чинності СК України, а тому при вирішенні справи необхідно застосовувати положення КпШС України, який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин. Відповідно до ст. 22 КпШС України, чинного на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. В п. п. «а» п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» від 18.09.1987 року №9 зазначено, що при розгляді спорів про поділ квартири між подружжям, яке розлучилося, слід керуватися ст. 146 ЖК України, ст. 15 Закону «Про власність», п. 43 Примірного статуту ЖБК і законодавством про шлюб та сім'ю (ст. ст. 22, 24, 28, 29 КпШС України), враховуючи таке: пай, внесений подружжям у ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, а після повної сплати пайового внеску - квартира є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах. Виходячи із зазначених вище норм права, оскільки пайовий внесок за спірну квартиру був сплачений подружжям [PERSON] за час їх перебування в шлюбі, за рахунок спільних коштів, квартира є спільною сумісною власністю подружжя і підлягає поділу на загальних підставах. Частиною 1 ст.28 КпШС України передбачено, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. В п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» зазначено, що у справах про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, суд відповідно до ст. 28 КпШС може в окремих випадках, з наведенням відповідних мотивів, відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або одного з подружжя, що заслуговують на увагу (зокрема, якщо один із подружжя за відсутності поважних причин не мав самостійного заробітку чи інших доходів, ухилявся від участі у придбанні чи утриманні майна, витрачав спільне майно на шкоду інтересам сім'ї) або коли це передбачено шлюбним контрактом. Позивачка просить відступити від начала рівності часток подружжя і збільшити її частку у спільному майні через те, що відповідач не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, витрачав кошти на свої особисті потреби, на шкоду інтересам сім'ї. Позивачка стверджує, що відповідач зловживав алкоголем і зароблені ним кошти витрачав на алкоголь, азартні ігри та інших жінок, не приймав участі в утриманні квартири. Крім того, фактично гроші на купівлю житла (виплату пайових внесків) надавалися батьками позивачки, оскільки таких коштів у подружжя не було. Вказані обставини підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Так, свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що знає сторін майже двадцять п'ять років, оскільки вони разом заселялися до будинку, де зараз проживають. Зазначила, що вони дружили сім'ями та часто приходили один до одного в гості, відповідно їй регулярно доводилось бути свідком вживання відповідачем алкогольних напоїв. Також вона бачила як відповідач збирав компанії для розпиття алкогольних напоїв та самостійно купував алкоголь, витрачаючи кошти сім'ї на власні потреби. Сім'ї і дітям відповідач не приділяв належної уваги, матеріально не забезпечував. Також свідок пояснила, що приблизно з 1998 по 2002 роки вона працювала вахтером в будинку та неодноразово бачила як відповідач приводив інших жінок та постійно був на підпитку. Крім того, свідок зазначила, що сім'ї позивачки матеріально допомагав її батько, якого вона бачила майже кожного тижня, який приїздив та привозив продукти харчування та гроші. Відповідач довгий час вже не проживає в спірній квартирі, оскільки пішов до іншої жінки. Свідок [PERSON] показала, що знає [PERSON] з 1984 року. Відповідач працював з нею в АТП-1358 з 1983 року по 2000 рік. Відповідач був гулякою, постійно випивав і був з друзями, а сім'ї належної уваги не приділяв. Також свідок пояснила, що коли сторони проживали в гуртожитку вона часто приходила до них в гості і бачила, що відповідач не дбає про сім'ю. В 1990 році вона була свідком обставин, коли позивачка привезла від своїх батьків п'ять тисяч рублів для сплати внесків на кооперативну квартиру, і які вони з позивачкою власноруч перераховували. Також свідок зазначила, що бачила особисто як відповідач купував алкоголь і в компанії інших осіб його вживав, при цьому це було і на роботі, і після роботи. Оскільки часто бувала в гостях у сім'ї [PERSON] в новій квартирі, зокрема, і на новосіллі, вона знає, що ремонт квартири був здійснений силами позивачки та її батьків. Відповідач не проживає в квартирі близько тринадцяти років, пішов з сім'ї коли діти були ще неповнолітніми та матеріально не допомагав їм. Свідок [PERSON] в суді показала, що позивачку знає з 1978 року, оскільки навчалася разом з нею. Відповідача знає з 1981 року. Згодом її сім'я стала дружити з сім'єю [PERSON], вони приїздили один до одного в гості. Спочатку сторони проживали в гуртожитку, де вона спостерігала як відповідач пив та гуляв, пропивав всі гроші. Свідку відомо, що квартира придбана за кошти позивачки та її батьків, а відповідач кошти не надавав, нічого не придбавав. Повідомила, що були непоодинокі випадки коли позивачка зверталась до неї по допомогу, вона з чоловіком допомагали робити позивачці ремонт та давали кошти в борг. Свідок знає, що сторони не проживають разом приблизно чотирнадцять років, оскільки чоловік пішов до іншої жінки. Після того, як відповідач пішов з сім'ї, своїм дітям він не допомагав та не цікавився ними. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона є донькою сторін, життя у бітьків було не дуже добре, батько не дбав про сім'ю, в нього були інші інтереси, а саме випивка, дебош та його друзі. Зазначила, що батько неодноразово піднімав на матір руку, через що часто викликали міліцію, а її принижував та постійно ображав. Пояснила, що після того, як переїхали до нової квартири, батько почав частіше випивати та приводити додому своїх друзів, після яких в домі навіть не було що їсти. Вона бачила, як відповідач забирав сімейні кошти та йшов гуляти на кілька днів. Пояснила, що мати неодноразово забирала батька з витверезників. Крім того, зазначила, що в п'ятнадцятирічному віці в 1996 році вона поїхала навчатися до Хмельницької області та не проживала з батьками. Вона проживала у своїх дідуся та бабусі (батьків матері), була на повному їх утриманні та її освітою займалися також вони, батько ніякої допомоги не надавав та зовсім не цікавився нею. Повідомила, що весь час сім'ю утримувала мати та її батьки. Після того як батько пішов з сім'ї, він неодноразово приїздив та погрожував, що всіх вижене. Таким чином, свідки підтвердили, що відповідач не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, мав схильність до вживання алкоголю та витрачав зароблені кошти на його придбання, а отже на шкоду сім'ї. З постанови від 18.04.1991 року профкому Київського міського автотранспортного підприємства 11168 (а.с.147) вбачається, що згоду на звільнення [PERSON] за п.7 ст. 40 КЗпП УРСР (поява на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння) не надали, однак вказали на його недостойну поведінку і рекомендували адміністрації накласти дисциплінарне стягнення у вигляді позбавлення премій та переводом відпустки на зимовий час. Вказане також підтверджує пояснення позивачки і свідків про те, що відповідач вживав алкогольні напої навіть на роботі, через свою поведінку був позбавлений премій, а отже сім'я була позбавлена додаткових коштів. Також, згідно з вироком Ульяновського народного суду Кіровоградської області від 03.11.1987 року [PERSON] було визнано винним за ч. 2 ст. 215 КК УРСР та засуджено до трьох років позбавлення волі з відстрочкою на два роки, з позбавленням права керування транспортом на три роки (а.с.145-146). В матеріалах справи містить довідка від 22.06.2000 року, видана ЖЕД №122 (м. Харків, вул.Костичева,13), в якій значиться, що [PERSON] дійсно проживає за адресою - [ADDRESS], і буде прописаний за даною адресою до майбутньої дружини [PERSON] Зазначене підтверджує пояснення позивачки щодо того, що відповідач в 1987 році фактично втратив роботу водія, а також що ще до розлучення з нею мав інших жінок і витрачав на них кошти. Відповідач вказаних вище доводів не спростував, доказів не надав. Враховуючи викладене, суд вважає, що є доведеними ті обставини, що відповідач ухилявся від участі у придбанні та утриманні майна, витрачав спільні кошти на шкоду інтересам сім'ї, а тому є підстави для відступлення від начал рівності часток подружжя у спільному майні. За таких обставин суд вважає справедливим визнання за позивачкою права власності на 3/4 частки спірної квартири, а за відповідачем - на 1/4 частку. З огляду на викладене, позов в судовому засіданні доведений, а тому підлягає задоволенню. На підставі наведеного, ст.ст. 22, 28 КпШС України,

Outcome: approved