Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача, посилаючись на те, що вона є власником [ADDRESS]. У вказаному житловому приміщенні зареєстрований відповідач, [PERSON] У вказаній квартирі також зареєстровані діти сторін, [PERSON] та [PERSON]. Зазначала, що з 2003 року по 2012 рік вона перебувала у шлюбі із відповідачем. У теперішній час відповідач не є членом родини позивачки, не мешкає із нею, однак залишається зареєстрованим [ADDRESS] При цьому вказувала, що вона є власником вказаної квартири на підставі договору купівлі-продажу від 15 жовтня 2005 року. Відповідач не мешкає у вказаній квартирі з червня 2013 року, речей відповідача у зазначеному житловому приміщенні немає. Оскільки відповідач не приймає участі в утримані спірної квартири, не бажає добровільно виписатись із вказаного житла, то просила суд визнати його таким, що втратив право користування [ADDRESS] У судове засідання позивачка не з'явилась, надавши заяву з проханням вирішити спір у її відсутність за присутності її представника, наполягаючи при цьому на задоволенні поданого нею позову. Представник позивачки, яка діє на підставі довіреності, [PERSON], у судовому засіданні надала пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві, зазначивши, що відповідач виїхав за межі країни на постійне проживання у Росію. З урахуванням обґрунтованості заявлених вимог просила задовольнити позов [PERSON] повністю. Відповідач у судове засідання не з'явився за невідомих суду причин повторно, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, не надавши суду заяви про можливість проведення розгляду справи у його відсутність. Представник ПП «Альянс-ГІС» до судового засідання також не з'явився за не невідомих суду причин, повідомлявся належним чином. На підставі того, що представник позивачки не заперечувала проти ухвалені заочного рішення, враховуючи положення ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді. Вислухавши пояснення представника позивачки, допитавши свідків та вивчивши письмові докази, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, виходячи з наступного вмотивування. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] є власником [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 15 жовтня 2005 року, посвідченому нотаріально, реєстр № 3396, та зареєстрованого в Маріупольському БТІ 18 жовтня 2005 року (а. с. 6, 7). Суд також встановив, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 30 серпня 2003 року по 16 жовтня 2012 року, що підтверджується копією рішення суду від 5 жовтня 2005 року (а. с. 8). За змістом ст. ст. 316, 317, 319 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК) право власності є правом особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд. Суд за матеріалами справи встановив, що відповідач зареєстрований в [ADDRESS], що підтверджується відомостями з житлової організації та з Орджонікідзевського РВ в місті Маріуполі ГУ ДМС України в Донецькій області (а. с. 9, 17). Згідно до ст. 405 ЦК члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. При цьому житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Стаття 3 Сімейного кодексу України (далі за текстом - СК) визначає, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом. В контексті ст. 405 ЦК вимога спільного проживання є додатковою і має обов'язковий характер. Тому можна виділити такі умови, за наявності яких особа матиме право на користування житлом поряд з власником: користувач повинен, по-перше, бути членом сім'ї власника житла, а по-друге, повинен проживати разом із ним. За ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з актом від 24 листопада 2014 року, складеним представниками ПП «Альянс-ГІС», вбачається, що [PERSON], 1977 р. н., зі слів сусідів з червня 2012 року [ADDRESS] не мешкає (а. с. 10). Окрім цього допитані у судовому засіданні свідки, [PERSON], [PERSON] та [PERSON], вказували, що вони є сусідами та знайомими позивачки, [PERSON], в квартирі якої вони бувають у гостях. При цьому свідки стверджували, що починаючи десь з 2012 року в [ADDRESS] [PERSON] не заставали та не бачили. Речей відповідача у вказаній квартирі немає. Де може перебувати [PERSON] їм невідомо. Таким чином суд встановив, що відповідач не мешкає в спірному житловому приміщенні, залишаючись зареєстрованим в [ADDRESS] тому тим самим відповідач чинить перешкоди позивачці у користуванні належною їй власністю. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У судовому засіданні натомість було підтверджено, що відповідач не мешкає разом із позивачкою у спірному житловому приміщенні понад рік, шлюбні стосунки у сторін розірвані, що свідчить про те, що [PERSON] втратив право користування [ADDRESS] Суд при цьому зазначає, що до спірних правовідносин положення Житлового кодексу України можуть застосовуватись лише за аналогією, бо переважному застосуванню підлягають норми Цивільного кодексу, оскільки саме нормами ЦК України врегульовано відносини, що виникають з приводу реалізації особою права власності. Тому спірні правовідносини між сторонами повинні вирішуватись за положеннями Главі 32 ЦК «Право користування чужим майном», а не положеннями, що містяться у ст. 71 ЖК України, тому суд відхиляє посилання представника позивачки на необхідність застосування до спірних правовідносин положень ЖК України. На підставі наведеного суд вважає необхідним заявлені позовні вимоги [PERSON] задовольнити шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування [ADDRESS] Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню витрати останньої по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved