Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на гараж, що розташований за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом, після смерті її діда - [PERSON], померлого [INFO] року. Свої вимоги мотивує тим, після смерті діда відкрилась спадщина на гараж [ADDRESS]. На спадщину вона є спадкоємицею за законом п'ятої черги, інших спадкоємців немає. З метою оформлення своїх спадкових прав, вона звернулася до Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області з заявою про прийняття спадщини, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності на вказане майно. Посилаючись на вказані обставини позивачка, просить суд визнати за нею право власності на вказаний гараж. Позивачка в судове засідання не з'явилась, а від її представника - [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутністю. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, але подав до суду заяву, в якій проти задоволення позовних вимог не заперечував та просив суд розглянути справу за його відсутності. Приймаючи до уваги заяви сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] помер [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 5). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] у нього був син [PERSON], який [INFO] року помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 6, 7). З свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що позивачка є дочкою [PERSON] (а.с. 14) та після реєстрації шлюбу її прізвище змінено на [PERSON] (а.с. 25), тобто відповідно до ст. 1265 ЦК України позивачка є спадкоємицею за законом 5-ї черги. 29.11.2016 року позивачка подала до Біляївської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після [PERSON], померлого [INFO] року, 27.03.2017 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,0033 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] після смерті дідуся - [PERSON] (а.с. 8), а у видачі свідоцтва про право на спадщину гараж № [NUMBER], який розташований за вказаною адресою їй було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності (а.с. 9). Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, а ч. 2 вказаної статті зазначає, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З технічного паспорту, виданого 21.03.2016 року ПП «Одеське БТІ» вбачається, що за адресою селище [ADDRESS], [PERSON] у 1980 році був збудований гараж площею 33 кв. м. (а.с. 16-18). Згідно положень ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції Закону № 834-VIII від 26 листопада 2015 року) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Статтею 3 зазначеного Закону передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Постановою Кабінету Міністрів України «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення» від 5 серпня 1992 року № 449 було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалася процедура введення в експлуатацію при оформленні права власності індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них. З наведеного вбачається, що не потребує введення в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Спрощений порядок здійснення державної реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках та збудовані до 5 серпня 1992 року, але за особами, які вважаються його володільцями, містять і положення ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З наведеного вбачається, що гараж, який був збудований [PERSON] у 1980 році не є самочинним будівництвом та він фактично був його власником, а тому суд вважає можливим визнати за позивачкою право власності на гараж в порядку спадкування за законом.

Outcome: approved