Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-19 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача КМУ «Міська стоматологічна поліклініка» про стягнення недорахованої заробітної плати та компенсацію моральної шкоди посилаючись на те, що згідно з наказом №137 від 13.09.1973 року вона прийнята на роботу в Міську стоматологічну поліклініку на посаду зубного техніка. Наказом №68-нв від 26.09.2014 року з 01.10.2014 року її переведено працювати на 0,5 ставки техніком зубним ортопедичного відділення. Наказом №36-зв від 23.11.2015 року її звільнено з роботи у звязку із скороченням чисельності працівників по п.1 ст.40 КЗпП України, однак наказом №108-к від 08.08.2016 року зазначений запис визнано недійсним та її поновлено на роботі. Вважає, що відповідачем допускаються порушення положень, які визначені Статутом та вимогами чинного законодавства, щодо виплати їй заробітної плати, оскільки заробітна плата працівників установи не може бути нижчою за встановлений чинним законодавством України мінімальний розмір заробітної плати. Як працівнику КМУ «Міська стоматологічна поліклініка» їй визначена відрядна система оплати праці, згідно з якою заробітна плата прямо пропорційна кількості виробленої продукції чи виконаної роботи, однак вже на протязі тривалого часу відповідачем їй нараховується та виплачується заробітна плата, розмір якої менший за встановлену законом та Статутом поліклініки мінімальну заробітну плату, крім того, по вині відповідача нею не виконуються норми виробітку. Питання про навантаження роботою техніків зубних вирішується тривалий час керівництвом поліклініки. 15.12.2015 року головним лікарем поліклініки [PERSON] підписаний наказ №136 про затвердження Положення про порядок видачі нарядів на виконання робіт, який визнано незаконним та скасовано рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30.05.2016 року. 17.11.2016 року в.о. головного лікаря [PERSON] був підписаний наказ №131 «Про організацію контролю за розподілом нарядів на виконання робіт в зуботехнічній лабораторії», згідно з яким визначено умови рівномірного навантаження техніків зубних зуботехнічними роботами, який скасований рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26.01.2017 року. На сьогоднішній день робота поліклініки поставлена таким чином, що видача нарядів на виконання робіт техніками зубними продовжується покладатися на лікарів-стоматологів-ортопедів ортопедичного відділення. Таким чином, розподіл зубопротезних робіт між зубними техніками є нерівномірним. Ненадання їй, як зубному техніку, замовлень на виготовлення зубних протезів свідчить про умисне невиконання відповідачем обовязків працедавця. За період з 01.01.2015 року по 30.11.2017 року їй недоплачено заробітну плату в розмірі 19443,15 грн. в якості мінімальної державної гарантії оплати праці. Також, неправомірними діями відповідача їй завдано моральну шкоду, оскільки вже на протязі декількох років вона отримує заробітну плату, якою належним чином не може забезпечити себе та свою сімю. Внаслідок цього вона змушена економити на харчах, одязі, витрат на відпочинок, що призвело до значних душевних переживань. Завдана їй моральна шкода обумовлюється моральними та фізичними стражданнями внаслідок порушення її законного права на гідну заробітну плату, приниженням честі, гідності, ігноруванням її прав, втратою у звязку з цим престижу та ділової репутації серед співпрацівників, знайомих, друзів та родичів. Моральну шкоду вона оцінює в 5000 грн. А тому просила стягнути з відповідача на її користь недоплачену заробітну плату за період з 01.01.2015 року по 30.11.2017 року в розмірі 19443,15 грн. та моральну шкоду в розмірі 5000 грн. Позивачка та її представник в судовому засіданні позов підтримали і в своїх поясненнях підтвердили обставини, викладені в позовній заяві. Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзивах. Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити у звязку з наступним. Судом встановлено, що [PERSON]прийнята на роботу в КМУ «Міська стоматологічна поліклініка» на посаду зубного техніка. Наказом №68-нв від 26.09.2014 року з 01.10.2014 року позивачку переведено працювати на 0,5 ставки техніком зубним ортопедичного відділення. Наказом №36-зв від 23.11.2015 року [PERSON] звільнено з роботи у звязку із скороченням чисельності працівників по п.1 ст.40 КЗпП України та наказом №108-к від 08.08.2016 року зазначений запис визнано недійсним та позивачку поновлено на попередній роботі, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.12-13). Після поновлення, [PERSON] приступила до роботи за умовами мирової угоди в рамках вирішення спору між сторонами без здійснення компенсаційних виплат внаслідок вимушеного прогулу в звязку з відсутністю претензій, разом з тим умови оплати праці, за якими позивачка була прийнята, залишилися такими, як і до звільнення, що визнали сторони в судовому засіданні. Як вбачається з матеріалів справи, спору щодо розрахунку при звільненні між сторонами не існує, з їх розміром [PERSON] погодилась та у серпні 2016 року фактично була прийнята на роботу, а не поновлена, що в сукупності спростовує порушення будь-яких трудових прав позивачки в період з 01.01.2015 року по липень 2016 року. Відповідно до довідок про доходи (а.с.14-16) оплата праці позивачці проводиться за відрядною системою, сума доходу за період з січня 2015 року по 30 листопада 2017 року становить 12484,06 грн., відсутність доходу в період з грудня 2015 року по серпень 2016 року повязаний виключно із відсутністю трудових відносин між сторонами. Суд вважає, що з боку адміністрації КМУ «Міська стоматологічна поліклініка» відсутні порушення Статуту та норм трудового законодавства, виходячи з наступного. Пунктом 1.1 Статуту, затвердженого рішенням 58 сесії Чернівецької міської ради №1466 від 14.10.2010 року (а.с.17-18), визначено, що КМУ\~«Міська стоматологічна поліклініка» є бюджетною установою охорони здоровя, заснованою на власності територіальної громади м. Чернівці, яка повністю утримується за рахунок коштів міського бюджету та є неприбутковою. Засновником установи є Чернівецька міська рада. Координацію діяльності Установи здійснює управління охорони здоровя Чернівецької міської ради (п.п.1.3., 1.5 Статуту). Пунктом 6.2. передбачено, що засновник здійснює свої права щодо управління майном Установи через департамент економіки міської ради, а в частині оперативного керівництва діяльністю Установи через управління охорони здоровя міської ради. У складі установи функціонує ортопедичне відділення із зуботехнічною лабораторією на умовах госпрозрахунку. Ортопедичне відділення має окремий розрахунковий рахунок в органах Державного казначейства України (п.6.7. Статуту). Таким чином, хоча сама установа утримується коштами місцевого бюджету та є неприбутковою, однак в її складі зуботехнічна лабораторія діє на умовах госпрозрахунку. На підставі частин 9 та 12 розділу І Переліку платних послуг, які надаються в державних і комунальних закладах охорони здоровя та вищих медичних навчальних закладах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 вересня 1996 року № 1138, платним є зубне протезування та стоматологічна допомога, що подається населенню госпрозрахунковими відділеннями, кабінетами закладів охорони здоровя. На час прийняття Статуту 06.07.1995 року з подальшими змінами до його затвердження в новій редакції 14.10.2010 року без врахування змін до законодавства, що регулюють діяльність таких установ, на нормативному рівні поняття госпрозрахунку було визначено у п. 1.9 Інструкції про порядок використання і обліку позабюджетних\~коштів бюджетних установ та звітності про них, затвердженої Наказом ГУ Державного казначейства України від 11.08.1998 року № 63, а саме: госпрозрахунок\~ діяльність, заснована на самоокупності та самофінансуванні. Самоокупність покриття витрат за рахунок власних доходів від реалізації товарів і послуг. Самофінансування здійснення розширеного відтворення за рахунок чистого прибутку без залучення бюджетних асигнувань та основних засобів і матеріальних цінностей, придбаних за цей рахунок. Як встановлено судом, з моменту створення закладу за Статутом і за умовами, на яких приймалися зубні техніки на роботу, оплата їх праці здійснювалась за рахунок самоокупності та самофінансування без бюджетних асигнувань, що спростовує обґрунтування позову про наявність будь-яких умисних дій в недоплаті чи можливостей у адміністрації установи здійснювати доплату за відрядно-преміальною системою до ставки чи тарифікації з метою приведення до її мінімального розміру. За загальновідомими фактами зменшення кількості пацієнтів та обставинами, які склалися на ринку надання стоматологічної допомоги внаслідок державного регулювання та збільшення ліцензування у звязку з переходом на конкурентні засади, це призвело до значного збільшення чисельності медичних закладів з наданням такого виду послуг, а правила прийому пацієнта лікарем-стоматологом із залученням, при необхідності за протоколом лікування, професійних навичок зубного техніка в ланцюгу лікар - зубний технік - лікар, не передбачають організацію прийому пацієнтів зубними техніками, тому що вони не є лікарями, а відповідальність за надане лікування залишається виключно за лікарем, що надає йому право у виборі техніка та виключає участь в цьому ланцюзі адміністрації установи. В цих умовах головним лікарем установи вживалися заходи щодо регулювання діяльності установи шляхом зменшення кількості зубних техніків, про те органом оперативного управління КМУ «Міська стоматологічна поліклініка» в особі управління охорони здоровя ЧМР від 18.11.2015 року зобовязано головного лікаря [PERSON] скасувати наказ щодо скорочення чисельності працівників техніків зубних. Згідно з п.6.19 Статуту умови праці та відпочинку працівників Установи визначаються відповідно до чинного законодавства України. Персонал Установи підлягає соціальному та пенсійному забезпеченню в порядку та на умовах, визначених чинним законодавством України. Заробітна плата працівників Установи не може бути нижчою за встановлений чинним законодавством України мінімальний рівень заробітної плати. Наказом Міністерства охорони здоровя України та Міністерства праці та соціальної політики України №308/519 від 05.10.2005 року «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоровя та установ соціального захисту населення» затверджено Умови оплати праці оплати праці працівників закладів охорони здоровя та установ соціального захисту населення на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери (а.с.46-45) та відповідно затверджено тарифікаційний список працівників ортопедичного відділення відповідача з 01.08.2017 року (а.с.44-45). Відповідно до умов Колективного договору адміністрації та профспілкового комітету міської стоматологічної поліклініки на 2017-2018 роки (а.с.125-130): адміністрація зобовязується створити умови для стабільної і ефективної діяльності трудового колективу для надання належного гарантованого рівня медико-санітарної допомоги, своєчасно та у повному обсязі забезпечити працівників матеріально-технічними ресурсами, необхідними для виконання трудових обовязків та створення належних умов праці (п.2.1). Також, адміністрація зобовязується своєчасно затверджувати штатний розклад і посадові оклади працівників з діючими схемами на основі Єдиної тарифної сітки (п.4.8.1.). Суд вважає, що посилання позивачки на те, що адміністрація установи, крім створення належних умов праці, що передбачає відповідне робоче місце та забезпечення матеріально-технічними ресурсами, що включає устаткування та матеріали для роботи, повинна була ще й забезпечувати замовленнями (пацієнтами), є безпідставним та спростовується умовами Колективного договору. Також, посилання позивачки про втручання адміністрації закладу у розподіл лікарями-ортопедами замовлень між зубними техніками є безпідставними, оскільки в судовому засіданні сторони визнали обставину, за якою питання про регулювання такого розподілу виносилося на обговорення трудового колективу та прийняття рішення, однак було відхилене, тобто не підтримано необхідною більшістю, а на законодавчому рівні такий порядок не врегульований. Обставини щодо втручання адміністрації у розподіл замовлень спростовуються і показами допитаних в судовому засіданні свідків, зокрема, свідок [PERSON] пояснив суду, що він працює лікарем-стоматологом. Він дає роботу техніку, який швидко та якісно може зробити замовлення. Йому ніхто не давав вказівку, кому з техніків необхідно надавати роботу. Позивачка до нього не зверталася з приводу того, щоб він давав їй роботу. Відповідальність за замовлення несе лікар. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він працює сім років лікарем-стоматологом-ортопедом. Лікарі самі вибирають техніка для виконання замовлень. Керівництво не давало вказівок, кому з техніків давати замовлення, а кому ні. Позивачка ніколи до нього не підходила та не просила давати їй роботу. Згідно з пунктом 4.9 Колективного договору у поліклініці для лікарів ортопедичного відділення і зубних техніків встановлено відрядно-преміальну оплату праці, при якій для вказаних працівників розмір заробітної плати визначається від фактично виконаних обсягів робіт. Решта працівників отримує заробітну плату у розмірі посадового окладу встановленого штатним розписом установи (а.с.123-130). Наказами №79 від 26.11.2014 року «Про норми навантаження технікам зубним ортопедичного відділення» (а.с.48), №80 від 26.11.2014 року «Про норми навантаження лікарів-стоматологів-ортопедів, техніків зубних» (а.с.49), №94 від 29.12.2014 року «Про норми навантаження» (а.с.56) та №06 від 13.01.2017 року «Про зміну посадових окладів» (а.с.57), які є діючими, встановлено, що розмір заробітної плати зубних техніків прямо-пропорційний виконанню плану умовних одиниць праці (надалі УОП). Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Положеннями ст.94 КЗпП України, ст.ст.1, 2, 4 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що заробітна плата, це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган за трудовим договором виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи і організації і максимальним розміром не обмежується. До складу заробітної плати входить: 1) основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обовязки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників; 2) додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Джерелом коштів на оплату праці працівників госпрозрахункових підприємств є частина доходу та інші кошти, одержані внаслідок їх господарської діяльності. Відповідно до ст.97 КЗпП України та ст.15 Закону України «Про оплату праці» оплата праці працівників на підприємствах, в установах і організаціях здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці, яка може провадитися як за результатами індивідуальних, так і колективних робіт. Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Згідно зі ст.90 КЗпП України при відрядній оплаті праці розцінки визначаються виходячи з установлених розрядів роботи, тарифних ставок (окладів) і норм виробітку (норм часу). Відрядна розцінка визначається шляхом ділення погодинної (денної) тарифної ставки, яка відповідає розряду роботи, що виконується, на погодинну (денну) норму виробітку. Відрядна розцінка може бути визначена також шляхом множення погодинної (денної) тарифної ставки, яка відповідає розряду роботи, що виконується, на встановлену норму часу в годинах або днях. Пунктом 3 розділу II Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року №1774-VIII встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 грн. Пунктом 5 розділу II Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року №1774-VII1 встановлено, що до внесення змін до колективних договорів угод усіх рівнів щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Статтею 21 Закону України «Про оплату праці» визначено, працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Розмір заробітної плати може бути нижчим за встановлений трудовим договором та мінімальний розмір заробітної плати у разі невиконання норм виробітку, виготовлення продукції, що виявилася браком, та з інших, передбачених чинним законодавством причин, які мали місце з вини працівника (частина 2 статті 21). Вина працівника має значення лише відносно браку та інших встановлених законом причин, тому посилання позивачки на відсутність її вини до спірних трудових відносин в рамках цього спору не має значення. Зазначені нормативні документи спростовують твердження позивача, що оплата праці за відрядно-преміальною системою суперечила Статуту чи нормам законодавства. Судом встановлено, що норми виробітку при відрядній оплаті праці технікам зубним ортопедичного відділення в КМУ «Міська стоматологічна поліклініка» привязано до виконання ними плану умовних одиниць праці, а заробітна плата позивачки безпосередньо залежить від обсягу виконаних робіт та відсотків виконання виробничого плану. Розміри нарахованої та виплаченої заробітної плати позивачки у спірний період були нижчим за законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати (прожиткового мінімуму) лише у звязку з не виконанням нею місячної норми праці (плану УОП). Посилання позивачки на те, що зубні техніки регулярно перебувають у вимушеному простої не з власної вини, суд вважає, за необхідне навести наступне. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра, інших посадових осіб. Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що у справах за позовами про оплату простою необхідно виходити як із правил ст.113 КЗпП України, так і з відповідних норм інших актів законодавства, маючи на увазі, зокрема, що оплата часу простою не з вини працівника у розмірі не нижче двох третин тарифної ставки встановленого йому розряду ставиться у залежність від повідомлення ним про початок простою власника або уповноважений ним орган (бригадира, майстра, інших службових осіб) у тому разі, коли не йдеться про простій певного структурного підрозділу чи всього підприємства. Однак, жодного акту щодо фіксації простою КМУ «Міської стоматологічної поліклініки» виявлено (вчинено) не було, як і не було видано наказу щодо простою. Простій\~це призупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами (ст. 34 КЗпП). Простій на підприємстві може статися або з вини роботодавця, або з вини працівника. Період простою незалежно від його причини має бути оформлений наказом керівника по підприємству. Згідно норм ст. 113 КЗпП, простоєм слід вважати як призупинення роботи одного працівника, так і призупинення роботи структурного підрозділу чи всього підприємства. У законодавстві не визначено, які документи треба укладати в момент введення простою. Разом з тим для врегулювання трудових відносин з працівниками та правомірності нарахування зменшеного розміру заробітної плати під час простою, його запровадження варто оформлювати актом простою та наказом керівника підприємства. Законодавчо установленої форми акту простою немає, тому він складається у довільній формі. В ньому мають фіксуватися причини, що зумовили призупинення роботи, пропозиції щодо подолання наслідків простою та шляхи виходу з нього, а також дати початку та ймовірного закінчення простою. Акт може бути підписано начальником відповідного структурного підрозділу, керівником служби організації праці та заробітної плати, керівником служби охорони праці, керівником відділу кадрів, керівником юридичної служби, страховим експертом з питань охорони праці та іншими особами. Цей документ має затвердити керівник підприємства, після цього видається наказ про введення простою. З відомостей про виконання плану умовних одиниць зубними техніками за період з 21.12.2014 року по 20.12.2017 року (а.с.107-121) вбачається, що частиною працівників (зубними техніками) постійно (систематично) перевиконуються плани УОП. Таким чином, суд вважає, що в ортопедичному відділенні КМУ «Міська стоматологічна поліклініка» відсутній простій в роботі зубних техніків по вині керівництва установи, так як отримання нарядів на виконання робіт залежить виключно від професійних здібностей зубних техніків, а також лікарів-стоматологів, виключно які несуть відповідальність за якість та кінцевий результат роботи. З матеріалів справи не вбачається, що в установі мав місце чи вводився простій, що виключає застосування до спірних відносин ст.113 КЗпПУ. Що стосується вимоги позивачки про стягнення моральної шкоди в сумі 5000 грн., то слід зазначити, що вона є похідною від встановлених обставин для задоволення майнових вимог за трудовим спором, однак, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення недоплаченої заробітної плати необхідно відмовити, тому відсутні підстави для стягнення моральної шкоди. Таким чином, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини та досліджені докази, суд вважає, що позовні вимоги є безпідставними, а тому позов не підлягає до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed