Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 12 жовтня 1985 року вона уклала шлюб з відповідачем, який був зареєстрований у виконкомі Мамалигівської сільської ради новоселиць кого району Чернівецької області, актовий запис №36. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Позивачка зазначає, що приблизно з 1998 року відповідач припинив з нею стосунки та з того часу вони не є однією сімєю, подружні стосунки не підтримують, спільного бюджету не мають. Можливості розірвати шлюб через органи РАЦСу не було. Позивач вважає, що шлюб носить лише формальний характер, подальше подружнє життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам, примиритися з відповідачем бажання не має, оскільки вона втратила до нього почуття любові та поваги. Позивачка [PERSON] в судове засідання 15 травня 2018 року не зявилася. Від її представника [PERSON] надійшов лист, в якому вона просила розглянути справу за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити (а.с.45). Відповідач [PERSON] у судове засідання 15 травня 2018 року не зявився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином за місцем реєстрації (а.с.44). У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Ухвалою суду від 15 травня 2018 року постановлено здійснення розгляду справи в заочному порядку відповідно до ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 12 жовтня 1985 року, який зареєстровано сільською радою села Мамалига Новоселицького району Черновицької області, УРСР, актовий запис №36 (а.с.7). Мають спільну дитину сина [PERSON], [INFO] (а.с.8). Спільне життя подружжя не склалося. Сімейно-шлюбні стосунки між подружжям припинені з 1998 року, проживають окремо. Спір про поділ майна відсутній. Примиритися сторони не бажають, про що свідчить та обставина, що сторони припинили сімейно-шлюбні відносини з 1998 року та до цього часу не поновили їх. Згіднозі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). За таких підстав, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам як позивача, так і відповідача, тому є достатні підстави для задоволення позову відповідно до ст.ст.105, 112 Сімейного Кодексу України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. У звязку із задоволенням позовних вимог, а також з урахуванням того, що під час звернення з позовом до суду судовий збір був сплачений не позивачем, а [PERSON], яка не є позивакою за даним позовом, тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави у розмірі 704 гривні 80 копійок (а.с. 1). На підставі викладеного, ст.ст. 105, 112 СК України,

Outcome: approved