Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та розподіл майна. Мотивує тим, що 29 квітня 2009 року вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON].Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO].Крім того, на її утриманні перебуває неповнолітня дитина від попереднього шлюбу [PERSON], [INFO]. Подружні стосунки з відповідачем не склалися , побудувати сімейні відносини на почуттях взаємної поваги та любові не вдалося , що призвело до зникнення взаємоповаги та розуміння, психологічної несумісності. Подружні стосунки між ними припинено, вони проживають окремо.Примирення з відповідачем неможливе. В період шлюбу ними була придбана квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 14.05.2010 року. Домовленості про добровільний розподіл квартири , що є їхньою спільною сумісною власністю, між ними не досягнуто. У зв'язку з чим вона вимушена звернутися до суду з позовом про розподіл спільного нажитого майна, яке складається із квартири [ADDRESS] , вартістю 49484 грн. Так як з нею проживає двоє неповнолітніх дітей, які знаходяться на її утриманні , відповідач не надає допомоги на утримання спільної дитини, то вважає що можливо відступити від засади рівності часток співвласників при поділі спільного майна. Тому просить визнати за нею право власності на 2/3 часток спільної квартири. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, просить його задоволити.Просила не надавати строк для примирення . Відповідач позов визнав частково. Не погоджується на розірвання шлюбу.Визнав, що спірна квартира являється їхньою з позивачкою спільною сумісною власністю і відповідно остання має право на визнання за нею права власності на ? частину квартири.. Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно ст..60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно п.1 ст.69 СК України чоловік і жінка мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно п.1 ст.70 ЦК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі з 29 квітня 2009 року.Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO].Крім того, на утриманні позивачки перебуває неповнолітня дитина від попереднього шлюбу [PERSON], [INFO]. Сторони проживають окремо, подружні стосунки між ними припинено . Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку згідно ст..112 СК України лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей В залі суду встановлено що сторони втратили почуття взаємоповаги та розуміння один до одного .Позивачка наполягає на розірванні шлюбу Збереження шлюбу сторін неможливе. В судовому засіданні встановлено , що в період шлюбу сторонами була придбана квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 14.05.2010 року. Сторони визнали що дана квартира являється їхньою спільною сумісною власністю і тому кожний з них має право на половину зазначеної квартири. При вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Сторони в судовому засіданні дійшли згоди, що за позивачкою необхідно визнати право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. Поділу квартири в натурі та встановлення порядку користування квартирою позивачка не вимагає. Тому суд вважає що вимога позивачки про розірвання шлюбу підлягає задоволенню і за нею можливо визнати право власності на ? частину квартири, так як це не порушує прав і інтересів сторін. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві- пропорційно до тієї частини позовних вимог , у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до наданої квитанції , позивач за надання цього позову до суду, сплатила судовий збір в сумі 1102 грн. 40 коп. Позов задоволено частково.Вартість ? частини спірної квартири складає 49484 грн. :2= 24742 грн. Судовий збір за задоволення даної позовної вимоги складає 247 грн. 42 коп. Судовий збір за задоволення вимоги про розірвання шлюбу складає 551 грн.20 коп. Тому підлягає стягнення судовий збір в сумі 798 грн. 62 коп ( 551 грн.20 коп. + 247 грн.42 коп)

Outcome: partial