Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-16 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з даним позовом до відповідачів про визнання недійсним та скасування рішення виконкому Горінчівської сільської ради Хустського району від 22.04.2003 року №15 «Про оформлення права власності на нерухоме майно в с. Горінчево по вул. Жукова №17, за померлим [PERSON] в цілому». Крім цього, позивачка просить визнати недійсним видане на підставі вище вказаного рішення свідоцтво про право власності на даний будинок за №577 видане Горінчівською сільською радою 22 квітня 2003 року [PERSON], зареєстроване в Хустському державному підприємстві технічної інвентаризації за реєстровим номером №580 в реєстровій книзі № 4, а також скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 02.06.2003 року державним нотаріусом Хустської державної нотаріальної контори [PERSON] за спадковою справою №645 [PERSON] та зареєстрованому Хустським державним підприємством технічної інвентаризації за реєстровим номером №580\~ в реєстровій книзі №4. При вирішення зазначених позовних вимог позивачка просила суд вирішити питання про визнання за нею та відповідачем [PERSON] право спільної сумісної власності на збудований під час їхнього шлюбу житловий будинок № 17, загальною площею 92,3 кв.м., житловою площею 57,4 кв.м. по вул. Монастирецька (колишня Жукова), 17, с. Горінчово Хустського району Закарпатської області в рівних частках - по 1 / 2 частки за кожним. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 17 лютого 1994 року уклала шлюб з [PERSON], про що зроблено актовий запис у виконкомі Горінчівської сільської ради Хустського району за № 6, і від цього шлюбу у них народилося двоє дітей донька Маряна [INFO] та син [PERSON], 29.06.1996 р. н. Після одруження, вони розпочали будівництво нового власного житлового будинку в с. Горінчово, вул. Монастирецька (колишня Жукова) № 17, який добудували протягом 1995 року та перейшли на проживання в одну кімнату цього будинку. Згодом вони завершили повністю будівництво вказаного будинку, і прожили у шлюбі більше 20 років. Однак, за останні три роки їхні шлюбні відносини повністю припинилися і за рішенням Хустського районного суду від 07.03.2018 року шлюб між ними розірвано. Маючи намір на оформлення своєї частки у спільному майні подружжя вона звернулася до органів місцевого самоврядування, де їй стало відомо про факт оформлення права на їхній з чоловіком будинок на померлого батька відповідача, а згодом про оформлення спадкового права відповідача на все майно, яке вони фактично створили будучи в шлюбі. Тому вона звернулася до суду з даним позовом та просить суд задовольнити її позовні вимоги на підставі поданих нею до справи письмових доказів, які підтверджують правомірність та обґрунтованість її вимог. В судове засідання позивачка не з'явилася. Представник позивачки [PERSON] до суду подав заяву про розгляд справи без його участі. В заяві представник позивача зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити позов у в повному обсязі. Питання про стягнення судових витрат просить залишити за позивачем та не стягувати ці витрати з відповідачів. Відповідач [PERSON] в судове засідання також подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає та не заперечує проти задоволення позову, крім вимоги про стягнення з нього судових витрат. Представник Горінчівської сільської ради в особі сільського голови [PERSON] до суду подав письмову заяву з клопотаннями про розгляд справи у відсутності їхнього представника, позовні вимоги визнав\~ та не заперечив проти задоволення позову. Процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення, відновлення провадження, тощо) судом не проводилось. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, з урахуванням заяв учасників процесу про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розгляд справи проведено у відсутності сторін, відповідно до вимог ч.4 ст.223 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З роз'яснень Пленуму Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», вбачається, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до положень ч.1 ст.82 ЦПК України підставами звільнення від доказування є обставини, які визнаються учасниками справи, якщо суд немає обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. В даному випадку про таке визнання обставин зазначених у позовній заяві зазначив сам відповідач в заяві що подав до суду про розгляд справи без його участі з визнанням предявленого позову та доказами доданими до нього. Питання стягнення судових витрат, які заперечувалися відповідачем також не потребують розгляду, оскільки у заяві представника позивача також наявне клопотання про залишення всіх судових витрат на позивачеві. Оскільки під час розгляду справи відповідач визнав позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі. Враховуючи наведене,

Outcome: approved