Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом в якому вказала, що їй належить на праві власності 19/50 часток житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд,що знаходиться за адресою вул.С.Петлюри,133 в м.Коломиї на підставі договору дарування від 29.04.2017 року. Інша частка 31/50 в даному житловому будинку є у власності відповідачки. Таким чином, сторони по справі володіють будинком на праві спільної часткової власності. Відповідно позивачка, як співвласник має можливість оформити субсидію, однак для цього виникла необхідність поділити житловий будинок, виділивши кожній стороні частки в окремі квартири. Однак у позивачки є певні непорозуміння з відповідачкою, вирішити мирно дане питання не має можливості, тому вона звернулась з позовною заявою до суду. Просить поділити житловий будинок за адресою м.Коломия, вул.Петлюри,11 та визнати за [PERSON], [INFO], ІПН [NUMBER], право власності на 19/50 часток житлового будинку, а саме приміщення житлового будинку 2-1,2-2,2-3,загальною площею 37 кв.м., з них житловою площею 14,7 кв.м., стайню, зазначену у плані земельної ділянки літерою «Г» та ? криницы, зазначеної у плані земельної ділянки під №1, як на окрему квартиру за адресою [PERSON],133 кв.2 в У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просить позов задовольнити. Відповідачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просить суд їх задовольнити. Заслухавши пояснення позивачки, відповідачки, дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Згідно із ст. 1 Першого Протоколу від 20.03.1952 року до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частинами 1, 4 статті 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. З матеріалів справи та в судовому засіданні суд встановив, що в 1990 році рішенням виконавчого комітету Коломийської міської ради народних депутатів Івано-Франківської області будинок за адресою вул.Радянська (тепер [PERSON]), 133 було фактично поділено на 2 квартири та чітко встановлено порядок користування житловими приміщеннями та господарськими спорудами, проте даний поділ не був належним чином зареєстрований (а.с.14). Позивачка та відповідачка є співвласниками житлового будинку за адресою м. Коломия, вул.Петлюри, 133 Івано-Франківської області. Позивачка є власницею 19/50 часток спірного житлового будинку на підставі договору дарування від 29 квітня 2017 р.(а.с.5). Решта 31/50 часток житлового будинку є власністю відповідачки [PERSON] Спірний будинок має загальну площу 83,3 квадратних метри, з них житлова площа 37,0 квадратних метрів, зазначений у плані земельної ділянки літерою «А», з наступними належними господарськими будівлями та спорудами: літня кухня зазначена у плані земельної ділянки літерою «Б», сарай зазначений у плані земельної ділянки літерою «В», стайня зазначена у плані земельної ділянки літерою «Г», вбиральня зазначена у плані земельної ділянки літерою «З», стодола у плані земельної ділянки літерою «Е», навіс зазначений у плані літеро «І» ,та криниця, зазначена у плані земельної ділянки під № 1, огорожа, зазначена у плані земельної ділянки під «№ 2-3» (а.с. 8). Реєстрація місця проживання позивачки здійснена за адресою [ADDRESS]. Дві квартири сторін по справі є окремо газифікованими, та мають окремі лічильники на електроенергію. Проте для оформлення субсидії на імя позивачки необхідно поділити житловий будинок, однак відсутня згода відповідачки. Як вбачається з копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 86387874, від 04.05.2017 року позивачка користується приміщенням житлового 2-., 2-2, 2-3, загальною площею 37,0 кв.м., з них житловою площею 14.7 кв.м.; стайнею зазначеною у плані земельної ділянки літерою «Г»; та ? криниці, зазначеною у плані земельної ділянки «№1» (а.с. 8). Згідно ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Відповідно до п. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ в натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої компенсації вартості його частки. Згідно із ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності, є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Частиною 4 даної статті передбачено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. З матеріалів справи встановлено, що кожна з сторін замовила технічний паспорт на будинок, які розміщені за присвоєними адресами (а.с. 16-18). Таким чином, суд приходить до висновку, що в спірному будинку є фактично два ізольованих приміщення, які спроможні самостійно функціонувати і їх поділ є технічно можливим. Суд також бере до уваги той факт,що відповідачка не заперечує щодо такого поділу, відповідно суд вважає за необхідне позов задовольнити. Наведене підтверджується копіями договору дарування 19/50 часток житлового будинку від 29.04.2017 р., витягу з Державного реєстру речових прав,технічних паспортів, рішення Коломийської міської ради від 20.03.1991 року №99,виписки з інвентаризаційних матеріалів,звітом про оцінку майна,даними про обєкт житлової нерухомості,паспортів та іншими перевіреними в судовому засіданні документами. На підставі викладеного, та ст. 41 Конституції України, ст. ст. 358,364,368,370, 372 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 4.10.1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства,що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок»,

Outcome: approved